Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого покликається на те, що з 28.10.2010 по 23.11.2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування в шлюбі, [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду № 442/6394/18 від 22 листопада 2018 року, визначено місце проживання дочки з матір`ю. Не зважаючи на те, що він є особою з інвалідністю II групи загального захворювання, завжди належно матеріально утримував дочку та брав участь у її вихованні, то відповідно має намір продовжувати це робити і після розірвання шлюбу з [PERSON] Однак, якщо від матеріальної допомоги відповідач не відмовляється, то у побаченнях з дитиною та спілкуванні з нею, завжди чинить перешкоди. З цього приводу він звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради із заявою про визначення способу його участі у вихованні дочки [PERSON] . На засіданні комісії Служби, [PERSON] погодилася не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, дозволяти за попереднім узгодженням з нею бачитися з дитиною, проводити з дочкою час без її супроводу. Однак, як виявилося в подальшому відповідач не виконує досягнутої згоди та продовжує ігнорувати його прохання поспілкуватися з дитиною. Не відчиняє двері під час його перебування за місцем проживання дитини, ігнорує його телефонні дзвінки, налаштовує дитину проти нього, що проявляється у телефонних розмовах з дочкою. Він не знає нічого про інтереси дитини, її здоров`я, успіхи чи проблеми у навчанні. У школі з ним відмовляється спілкуватися навіть вчитель дитини за вказівкою матері. Вважає, що створення [PERSON] йому перешкод у побаченнях і спілкуванні з дитиною свідчать про умисне порушення його прав щодо участі у вихованні дочки, порушення інтересів дитини, яка також потребує спілкування та піклування батька, з огляду на це в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. 08.02.2019 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 19.02.2019 року. 19.02.2019 року провадження в зазначеній справі відкрито. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просить суд позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , яка також була допитана в якості свідка заперечила щодо задоволення позову та пояснила, що викладене в позовній заяві не відповідає дійсності, так як вона не чинить жодних перешкод для побачень позивача разом з дочкою, а навпаки різними шляхами намагається сприяти цьому. Крім цього, органом опіки і піклування вже визначено графік побачення позивача з дочкою, а тому додатково встановлювати такий графік немає потреби. На підставі наведеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] . підтримала доводи своєї довірительки, окрім цього просить відмовити в задоволенні позову ще й з підстав викладених у письмовому відзиві. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Яким Ігор Степанович, який також був допитаний в якості свідка, пояснив, що за заявою [PERSON] , п.2 Рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради № 8 від 17.01.2019 року, вирішено встановити час зустрічі [PERSON] з його малолітньою дочкою [PERSON] , а тому поданий позов до суду є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Окрім цього зазначив, що [PERSON] вправі звернутися до Служби у справах дітей щераз, якщо йому не підходить визначений виконкомом час зустрічей з дитиною. Вивчивши зібрані по справі докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с. 9) Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду № 442/6394/18 від 22 листопада 2018 року, визначено місце проживання дочки [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Цим же рішенням розірвано шлюб між сторонами, та вирішено «Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне [PERSON] ». (а.с. 7-8) Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради № 8 від 17.01.2019 року «Про вирішення питань, пов`язаних із захистом прав дітей», за заявою [PERSON] встановлено час зустрічі [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , з його малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , щосуботи з 11.00 год. до 13.00 год. та щовівторка з 16.00 год. до 18.00 год., у присутності матері дитини - [PERSON] в громадських місцях м.Дрогобича. (а.с. 11, 26-27) Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Поряд з цим, позивачем не надано суду будь - якого обґрунтування та доказів на підтвердження того, що мати (відповідач) чинить перешкоди позивачу у побаченнях та спілкуванні з дитиною. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що позивачу уже встановлено графік побачень із малолітньою дочкою органом опіки та піклування, який є обов`язковим для виконання. З огляду на цілі та сутність самого процесу побачення дітей з батьком, суд не знайшов порушень прав дітей, або батька. Поки такий графік не скасований, у суду відсутні підстави та відповідні докази для встановлення іншого графіку побачень. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз`яснити сторонам, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дитину негативний вплив, а брак материнської любові є психологічною травмою на все життя. Разом з тим, спілкування з батьком - це право, а не обов`язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовлятиметься бачитися з батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус буде актом неповаги до дитини. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а доводи позивача лише грунтуються на припущеннях, у зв`язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів про підставність такого позову, як і не подано доказів яким чином відповідачем порушуються права позивача.

Outcome: dismissed