overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2015 року. У вказаній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON], який є колишнім власником вказаної квартири. Відповідно до п. 3.1 вищевказаного договору, продавець зобовязався знятись з реєстраційного обліку до 31 липня 2015 року. У липні 2015 року відповідач зібрав свої речі та виїхав з квартири, після продажу квартири з реєстрації за вказаною адресою не знявся, через що позивач змушений сплачувати на нього вартість комунальних послуг. У звязку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу від 17 червня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п. 3.1 даного договору продавець зобовязався знятись з реєстраційного обліку до 31 липня 2015 року. [PERSON] з реєстраційного обліку не знявся, хоча виїхав з квартири ще у липні 2015 року. Його особистих речей у квартирі не має, з квартири виїхав. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача[PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником квартири [ADDRESS] \~ на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 2015 року. У вказаній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON] , який\~ є колишнім співвласником вказаної квартири. У 2012 році відповідач зібрав свої речі та виїхав з квартири, але з реєстрації за вказаною адресою не знявся, через що позивач змушений сплачувати на нього вартість комунальних послуг. У зв`язку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та примусово зняти його з реєстрації. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу від 24 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького\~ міського нотаріального округу Горбашко М.В., укладений між нею та [PERSON] , що діяла на підставі також від імені [PERSON] . Згідно п.11 вказаного договору, [PERSON] представник [PERSON] підтвердила, що відповідач у строк до 27 вересня 2015 року зніметься з реєстраційного обліку за вказаною адресою та звільнить вказану квартиру, проте не виконали вказані вимоги [PERSON] за реєстраційного обліку не знявся. Особистих речей у квартирі не має, з квартирі виїхав, що підтверджується актом про не проживання від 05.10.2015 року, посвідченим КП «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради. Згідно ст.. 391 ЦК України,\~ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача[PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак, крім неї, у вказаній квартирі також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON]. На теперішній час останній з 2000 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в квартирі немає. У звязку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням та зобовязати третю особу зняти його з реєстрації. У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та винесення рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до Реєстраційного посвідчення, виданого бюро технічної інвентаризації, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] В даній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивача - [PERSON], шлюб з яким було розірвано 08 серпня 2015 року та який не проживає за вказаною адресою з 2000 року, що підтверджується актами про відсутність особи за місцем проживання від 21.09.2015 року, 10.08.2015 року, посвідченими житлово-будівельним кооперативом № 151 «Волошка». Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», крім того, позовні вимоги про зобовязання вчинити певні дії предявлені до третьої особи по справі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача[PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак, крім неї, у вказаній квартирі також зареєстрований її чоловік [PERSON]. На теперішній час останній з 2012 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в квартирі немає. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зобов'язати третю особу зняти його з реєстрації. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 18.01.2012 року, виданих Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, а також договору дарування 2/9 частин квартири від 27 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] В даній квартирі зареєстрований відповідач по справі, чоловік позивача, з яким фактично припинені шлюбні стосунки та який не проживає за вказаною адресою з 2012 року. Дані обставини були визнані сторонами по справі, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно ст. 71,72 ЖК України особу може бути судом визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона понад шість місяців не проживає у спірному будинку без поважних причин. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі на даний час крім позивачки зареєстрований [PERSON],відповідач по справі, який не проживає там з 2008 року, та є колишнім чоловіком позивачки. Відповідач не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в квартирі немає. У звязку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, визнавши позов у повному обсязі. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 23.04.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] На даний час, крім позивачки у зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який є відповідачем по справі. У липні 2007 року позивачкою шлюб з відповідачем [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії 1 -КИ №063197. З 2008 року відповідач не мешкає у квартирі№17 у будинку №4 по вул. Червоного Козацтва в м. Дніпрі, оскільки переїхав до РФ м. Москва та мешкає там на сьогоднішній день. Цей факт підтверджується наступними документами: довідка з ЖБК №б/н от 26 травня 20017 року; довідкою з місця роботи відповідача від 22.05.2017 №26-05/17; витягом з домової книги №5413404 будинку №44 по вул. Флотській Головинського району м. Москви. Зазначену квартиру відповідач покинув самовільно, за власним бажанням після розірвання шлюбу і переїхав до іншого міста, ніяких заходів примусового характеру відносно цього не приймалось. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача[PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що його покійним батьком - [PERSON] відповідно до ордеру була отримана квартира [ADDRESS]. 16 березня 2007 року договір найму житлового приміщення та особовий рахунок був переоформлений на ім'я позивача. Після укладання шлюбу з відповідачкою, а саме в 1979 році, вона була прописана у спірній квартирі. 05 червня 1992 року шлюб між сторонами було розірвано, однак відповідачка мешкала у спірній квартирі до травня 2002 року. З вказаного часу відповідачка виїхала з квартири до міста Києва. Але пізніше, а саме у 2006 році повернулась та проживала у квартирі до квітня 2011 року, після чого виїхала до Росії, де і проживає на теперішній час. На теперішній час вона не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, її особистих речей в квартирі немає. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до обмінного ордеру № 3041 від 10 серпня 1984 року, виданому виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів, матері позивача, [PERSON], яка померла 07 квітня 2003 року, була надана квартира [ADDRESS]. 16 березня 2007 року Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради було прийнято рішення № 72/2 про зміну договору найму житлового приміщення та переоформлення особового рахунку на ім'я [PERSON]. В даній квартирі зареєстрований позивач та його колишня дружина - відповідач по справі, шлюб з якою було розірвано 05 червня 1992 року, та яка не проживає за вказаною адресою з травня 2013 року. Дані обставини підтверджуються актами КЖЕП № 19 від 02.06.2014 року. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Згідно ст. 71,72 ЖК України особу може бути судом визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона понад шість місяців не проживає у спірному будинку без поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача. Із змісту позовної заяви органу опіки та піклування Косівської РДА вбачається, що вивчивши умови проживання та утримання малолітнього [PERSON] встановлено, що дитина в даний час проживає із сестрою [PERSON] в її господарстві. Мати [PERSON] померла [INFO]. Батько [PERSON], проживає в с. Вербовець Косівського району Івано-Франківської області, не допомагає в утриманні та вихованні сина, не проживає разом із ним. [PERSON] взагалі не цікавився життям сина, до школи ніколи не приходив, не опікувався дитиною і не допомагав у його вихованні. Малолітній [PERSON] у своїй заяві від 05.03.2014 року просить позбавити батька батьківських прав, тому дане питання розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дітей та прийнято висновок органу опіки і піклування Косівської РДА від 28.03.2014 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]». Представник позивача органу опіки та піклування Косівської РДА - Бельмега С.В. та прокурор прокуратури Косівського району - Беньковський В.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять позов у зменшеному вигляді задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він є батьком дитини і добровільно надав матеріальну допомогу на утримання дитини. Однак, не спілкувався з дитиною, тому що цьому перешкоджала його колишня дружина [PERSON] У нього створені належні умови для проживання сина, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити із наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, вивчивши умови проживання та утримання малолітнього [PERSON] встановлено, що дитина в даний час проживає із сестрою [PERSON] в її господарстві. Мати [PERSON] померла [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 24.02.2014 року виконкомом Старокутської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області. Батько [PERSON], проживає в с. Вербовець Косівського району Івано-Франківської області, не допомагає в утриманні та вихованні сина, не проживає разом із ним, що підтверджується довідкою Старокутської сільської ради №598 від 05.03.2014 року. Згідно характеристики на [PERSON], виданої Старокутською ЗОШ І-ІІІ ступенів 04.03.2014 року, батько [PERSON] взагалі не цікавився життям сина, до школи ніколи не приходив, не опікувався дитиною і не допомагав у його вихованні. Малолітній [PERSON] у своїй заяві від 05.03.2014 року просить позбавити батька батьківських прав, тому дане питання розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дітей та прийнято висновок органу опіки і піклування Косівської РДА від 28.03.2014 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]». У відповідності до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі ст.ст. 164 - 167, 181 - 184 СК України, ст.ст. 59-60 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача. Із позовних вимог вбачається, що 13.09.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТзОВ Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви №003-08009-130912. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідач умов кредитної угоди належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 08.04.2014 року виникла заборгованість по кредитній угоді в розмірі 3641,87 грн. В судове засідання представник позивача - Духота І.В. не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити, а розгляд справи проводити без його участі. Не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи 13.09.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТзОВ Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви №003-08009-130912. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідач умов кредитної угоди належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 08.04.2014 року виникла заборгованість по кредитній угоді в розмірі 3641,87 грн. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України та згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі наведеного, ст.ст. 625, 1046-1054 ЦК України та

Outcome: approved