Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач гр. [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Слобожанський регіональний департамент АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором № 300131/110288/7-14 від 22.09.2014р. про банківський строковий вклад (депозит), у зв'язку з невиконанням відповідачем умов депозитного договору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.09.2014 р. між ним та відповідачем акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі заступника директора Слобожанського регіонального департаменту ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 300131/110288/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 місяців в іноземній валюті. Відповідно до умов договору, а саме п.п. 1.1., 1.2 договору банк зобовязався нарахувати проценти за ставкою 11% річних, та повернути їх у день закінчення строку 22 квітня 2015 року суму вкладу та нараховані проценті. Позивач зазначає, що він в повному обсязі виконав зобовязання за договором, належні йому кошти були перераховані на вкладний рахунок за договором в сумі 8558,23 ( вісім тисяч пятсот пятдесят вісім доларів США 23 цента). В звязку з закінченням строку депозиту позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути кошти та нараховані відсотки, відповідач умови договору в повному обсязі не виконав, посилаючись на відсутність у нього коштів. Відповідач 24.04.2015 року повернув позивачу на його вимогу лише частину нарахованих відсотків в сумі 112,50 (сто дванадцять доларів США 50 центів), а відповідно кошти в сумі 8895,89 (вісім тисяч девяносто пять доларів США 89 центів), які складаються з суми депозиту 8558,23 ( вісім тисяч пятсот пятдесят вісім доларів США 23 цента) та залишку відсотків за договором в сумі 337,66 (триста тридцять сім доларів США 66 центів) відповідачем не повернуто. Таким чином у позивача виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом. У судове засідання позивач [PERSON], не з'явилась про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, та надала суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, у разі неявки представника відповідача просила проводити розгляд справи у заочному порядку. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Через канцелярію суду надані письмові заперечення на позовну заяву з посиланням на п.1, 2, 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюються, тому в задоволенні позову просить відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 5ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідача належним чином було повідомлено про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. ст.\~224,\~225 ЦПК України. Судом встановлено, що 22.09.2014 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі заступника директора Слобожанського регіонального департаменту ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 300131/110288/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 місяців в іноземній валюті. Відповідно до умов договору, а саме п.п. 1.1., 1.2 договору банк зобовязався нарахувати проценти за ставкою 11% річних, та повернути їх у день закінчення строку 22 квітня 2015 року суму вкладу та нараховані проценті. Позивач в повному обсязі виконав зобовязання за договором, належні йому кошти були перераховані на вкладний рахунок за договором в сумі 8558,23 ( вісім тисяч пятсот пятдесят вісім доларів США 23 цента). Факт виконання позивачем зобовязання підтверджується, зокрема, квитанцією № 12 від 22 вересня 2014 року. В звязку з закінченням строку договору, та відповідно до умов розділу 4 договору, позивач 21.04.2015 року звернувся до відповідача з вимогою в якій повідомила про відмову в продовженні дії договору, та запропонувала повернути належні їй кошти готівкою. Зазначена заява була одержана відповідачем, про що свідчить відмітка відповідача на екземплярі вимоги (вх. № 3164у від 21.04.2015 р.). Відповідач умови договору в повному обсязі не виконав, посилаючись на відсутність у нього коштів. Відповідно до наданих відповідачем виписок від 23.04.2015 року на суму вкладу 8558,23 ( вісім тисяч пятсот пятдесят вісім доларів США 23 цента) ним було нараховані відсотки в сумі 450,16 (чотириста пятдесят доларів США 16 цента). В звязку з закінченням дії договору зазначені кошти були перераховані відповідачем на рахунок позивача № 26201251615004. Відповідач 24.04.2015 року повернув позивачу на його вимогу лише частину нарахованих відсотків в сумі 112,50 (сто дванадцять доларів США 50 центів), а відповідно кошти в сумі 8895,89 (вісім тисяч девяносто пять доларів США 89 центів), які складаються з суми депозиту 8558,23 ( вісім тисяч пятсот пятдесят вісім доларів США 23 цента) та залишку відсотків за договором в сумі 337,66 (триста тридцять сім доларів США 66 центів) відповідачем не повернуто. Зазначена обставина підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 24.04.2015 по 24.04.2015 р. За загальним правилом, на особу покладається обов'язок вжити всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов'язання (ч.1 ст. 614 ЦК України). Неналежне ставлення до виконання цього обов'язку свідчить про вину особи, яка є безумовною підставою для відповідальності за порушення зобов'язання. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 1058 Цивільного Кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1060 Цивільного Кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною 2 ст. 1060 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч.3 ст. 1058 Цивільного кодексу України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Також обов'язок банку видати вклад фізичній особі на її першу вимогу встановлений п. 3.3. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, зареєстрованого в Мін'юсті України 29.12.2003р. за № 1256/8577. Відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на вищенаведені норми законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення за вимогою позивача належного їй вкладу за договором № 300131/110288/7-14 від 22.09.2014р. та виплати нарахованих процентів, однак це зобов'язання виконане не було. Посилання відповідача у своїх письмових запереченнях на те, що 17 вересня 2015р. на підставі постанови Правління Національного банку України № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», запроваджено тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», у звязку з чим, відповідно до п.1, 2, 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані норми закону лише встановлюють мораторій на примусове виконання прийнятих судових рішень стосовно відповідного банку. Крім того позивач, відповідно до умов розділу 4 договору про банківський строковий вклад (депозит), 21.04.2015р. звернулась до відповідача з вимогою про відмову в продовженні дії договору та повернення їй коштів, а потім до суду 30.04.2015р. з даним позовом. Тоді як відповідач віднесений до категорії неплатоспроможних тільки 17.09.2015р. та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», що значно пізніше звернення позивача про відмову в продовженні строку договору, і відповідно правовідносини з відповідачем регулюються з урахуванням особливостей, встановлених нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 3 ст. 533 Цивільного Кодексу України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Відповідач не надав суду ніяких доказів, підтверджуючих виконання нею обов'язків по депозитному договору в повному обсязі, тому з нього необхідно стягнути заборгованість у сумі 8895,89 (вісім тисяч девяносто пять доларів США 89 центів), які складаються з суми депозиту 8558,23 (вісім тисяч пятсот пятдесят вісім доларів США 23 цента) та залишку відсотків за договором в сумі 337,66 (триста тридцять сім доларів США 66 центів). За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню за наявності досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до офіційного курсу\~ долара США до гривні України на час\~ постановлення рішення у справі\~ (100 = 2193,2784), з відповідача підлягає стягненню 195111,63грн.\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно частини другої пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»,\~оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Таким чином, в спірних правовідносинах позивач є споживачем. Згідно пункту 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав. Відповідно пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»,\~в редакції яка діяла на момент подання позову, від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав. Оскільки в діях відповідача вбачається порушення прав споживачів, позивач як споживач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved