Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що він з 20 вересня 2011 року працює на посаді директора у ТОВ «Юкрейніан Форест Компані». 28 серпня 2014 року позивачем на ім'я учасників ТОВ «Юкрейніан Форест Компані» було написано заяву про звільнення за власним бажанням, однак рішення учасників товариства про звільнення до цього часу не має. У зв'язку з цим порушено право позивача на звільнення з роботи, перебування позивача на посаді директора породжує певні юридичні наслідки. В судові засідання позивач не з'являвся, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся за закінченням терміну зберігання. Судом також направлялись повістки учасникам ТОВ «Юкрейніан Форест Компані». [PERSON] та [PERSON] отримали судові повістки, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень. [PERSON] не отримав судової повістки, повернувся конверт за закінченням терміну зберігання. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається із довідки головного управління статистики в Івано-Франківській області (а.с.39), інформації ДПІу м. Івано-Франківську (а.с.41), витягу з Єдиного держвного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.43-45), позивач є керівником ТОВ «Юкрейніан Форест Компані». Копію рішення зборів учасників товариства про призначення [PERSON] директором товариства позивач суду не надав. Також позивачем не надано суду копію статуту товариства, а тому суд не міг з'ясувати повноваження зборів учасників товариства щодо звільнення позивача із займаної посади. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів. Позивач не звертався до суду із заявою про забезпечення доказів. Крім того, позивач є директором товариства, а тому мав можливість надати суду копію статуту товариства для підтвердження своїх вимог. Згідно ст. 137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ. Позивач до суду заяву про витребування доказів не подавав, клопотань про витребування доказів не заявляв. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 28 серпня 2014 року позивач виявив намір звільнитись з посади директора товариства, що підтверджується копією заяви (а.с.3), які він адресував зборам учасників товариства та надіслав учасникам товариства - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Доказів того, що учасники товариства отримали заяву позивача про звільнення позивачем суду не надано. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до ст. 38 Кодексу законів про працю, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач просить визнати його звільненим з посади директора, однак, суд не вправі вирішувати такі вимоги в порядку позовного провадження, спосіб захисту позивачем свого права вірно не правильно. Позивачу слід звернутись до суду з позовом про визнання дій учасників товариства неправомірними щодо не звільнення його з посади у встановлені законодавством строки, визнання трудового договору розірваним, зобов'язання вчинити дії, винести наказ про звільнення. Що стосується вимоги позивача про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців запису про керівника, то така вимога також не підлягає до задоволення. З такою вимогою позивачу слід звернутись до державного реєстратора про зобов'язання внести зміни до Єдиного державного реєстру підприємств, організацій, установ шляхом виключення позивача зі складу керівників товариства, однак зі змісту позовної заяви вбачається, що державний реєстратор не залучений позивачем в якості співвідповідача в даній справі, позовні вимоги до державного реєстратора не були заявлені в передбаченому ЦПК України порядку та питання щодо залучення вказаної особи в якості співвідповідача судом не вирішувалося. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Однак клопотання про залучення співвідповідача позивачем не заявлялось. Отже, позовні вимоги позивача є необґрунтованими належним чином, не доведеними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. 38 Кодексу законів про працю України,

Outcome: dismissed