Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання Договору фінансового лізингу недійсним, стягнення 55 000 грн та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 04 червня 2016 року між ним та ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» був укладений Договір фінансового лізингу № 003912 відповідно до якого він мав би отримати автомобіль за якого ним на рахунок відповідача перераховано 55\~000 грн. В Договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження та інших умов з продажу товару. Окрім того відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом та не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу.У порушення вимог Закону, ні в договорі,ні в специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. Згідно з даним Договором фінансового лізингу (п.12.1) передбачено, що лізингоодержувач,який сплатив адміністративний платіж та повністю або частково сплатив авансовий платіж та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір який також є нікчемним та повинен був нотаріально посвідчуватись. Просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові і просив їх задовольнити. Зазначив, що підписуючи документи погодився на умови виплати за машину 2014 року випуску суми в розмірі 270\~000 грн. і за три дні мав забрати машину, однак пізніше відповідач повідомив, що раніше запропонованої машини не має, є така тільки 2016 року випуску, проте ціна її значно більша і тому він відмовився. Його ввели в оману і він змушений був оскаржувати даний договір до суду. Всі обставини викладені в позові підтримує і просив позов задоволити в повному обємі. Представник позивача в судовому засіданні позов позивача підтримала та пояснила, що відносини, які виникають в звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, купівлю-продаж, Законом №723/97-ВР. Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання угоди чи її умов недійсною. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Отже тут відбулися умови договору, що порушили принцип добросовісності та умови договору призвели до істотного дисбалансу договірних прав і обовязків сторін, а також дані умови завдали шкоди споживачу. Адже в договорі лізингу були передбачені одні умови, а саме купівля транспортного засобу за 275\~000 грн., а пізніше лізингодавець надав інший договір з яким позивач не ознайомлювався щодо іншого транспортного засобу за більшою ціною, на що лізингодавець не погодився і звернувся до суду за оскарження даного договору. Тут ми бачимо, що відповідач ввів в оману позивача, а відтак даний договір є несправедливим, а тому є недійсним. Просила позовні вимоги позивача задовольнити повністю. Представник ТзОВ «Ваш Авто» в судове засідання на неодноразові виклики не з'явився, надіславши на адресу суду заперечення на позов, в якому вказав, що поданий позов є безпідставним, оскільки укладений договір фінансового лізингу №003912 від 04.06.2016 року укладений відповідно до положень цивільного законодавства та положень, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу. Під час укладення договору між сторонами в належній формі були досягнуті згоди з усіх істотних умов договору, що підтверджується особистим підписом позивача кожної сторінки договору та додатків до нього. При підписанні договору позивачем сплачено адміністративний платіж у розмірі 55\~000 грн. Однак не було сплачено авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу, а відповідно до пунктів договору, обчислення строку передачі предмета лізингу розпочинається після сплати позивачем трьох складових, які чітко визначені в договорі. Отже умови надання позивачу послуг на підставі договору та інформація про послуги були викладені детально, а відтак позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядку їх надання та порядку сплати коштів за укладеним договором. Відтак, укладаючи договір позивач вважав його умови вигідними для себе та був обізнаним з усіма умовами, і не вважав договір несправедливим. Щодо твердження позивача про несправедливі умови договору, відповідач не може погодитися в першу чергу через те, що ці правовідносини відповідають спеціальним законам, які регулюють такий вид економічної діяльності, як фінансовий лізинг. Також в позові позивач не навів жодного доказу та конкретного посилання щодо недійсності даного договору, а також відсутні докази порушення охоронюваних прав споживача. Відповідач здійснює свою господарську діяльність та несе певні ризики, умови договору побудовані таким чином, які максимально захищають права та інтереси не тільки відповідача, а й інших клієнтів відповідача, та повністю відповідають ст.ст. 10, 11 закону «Про фінансовий лізинг». А закон «Про захист прав споживачів» взагалі не регулює відносини, які склались між сторонами Договорів фінансового лізингу. Між сторонами укладено договір фінансового непрямого лізингу, тобто лізонгодавець зобовязаний придбати предмет лізингу в майбутньому, саме після виконання лізингоодержувачем певних зобовязань. На момент укладення договору позивач особисто обрав і сторони погодили предмет лізингу, який відповідач зобовязаний набути та передати в користування позивачу. Особливість укладеного правочину є набуття товару у власність в майбутньому, тому позивач помиляється в трактуванні норм чинного законодавства та не враховує особливість укладеного правочину. А тому відповідач наполягає, що укладений договір та всі визначені в ньому необхідні умови відповідають вимогам закону. Договір лізингу був укладений відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» в письмовій формі. А відтак законодавством встановлено необхідність простої письмової форми договору фінансового лізингу, яка б визначала досягнення згоди сторонами щодо усіх істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не вимагається. Щодо ліцензування діяльності з фінансового лізингу то відповідач керувався положеннями розпорядження Держкомфінпослуг від 22.01.2004 року за №21 та до отримання ліцензії надавати послуги фінансового лізингу на підставі довідки Нацкомфінпослуг, а не постановою прийнятою Кабінетом Міністрів України № 913 від 07.12.2016 року «Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг», застосування якої відбулося через шість місяців з дня набрання чинності цієї постанови. Отже на момент укладення договору відповідач жодним чином не порушив вимоги законодавства щодо наявності ліцензії на такий вид діяльності, як фінансовий лізинг. Тому позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підкріплений жодним належним доказом, а отже не підлягає задоволенню. Представник просив в даному запереченні відмовити повністю. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, вивчивши заперечення відповідача, дослідивши докази, представлені сторонами, і які вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту\~ст.60 ЦПК України\~випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 04 червня 2016 р. між сторонами був укладений Договір фінансового лізингу № 003912, відповідно до якого ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» придбає у свою власність транспортний засіб і надає його позивачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах договору. В договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Згідно даного Договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Відповідно до ч. 1\~ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то Договір, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням\~ст. 808 ЦК України\~щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже, на переконання суду такі умови є несправедливими. Частинами 1, 2, 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до Договору фінансового лізингу, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу. Однак на підставі п. 7.3 даного Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця. До істотних умов договору лізингу\~Закон України «Про фінансовий лізинг»\~відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі (ст. 1, п. 1.7 ст. 2 договору) перший лізинговий платіж, який складається із: адміністративного платежу у розмірі 10% вартості предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору; авансу ціни предмета лізингу, який становить 50% вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу. Як вбачається із договірних умов, складова першого лізингового платежу-«адміністративний платіж» - виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом. Розділом 12 Договору «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 12.1-12.13 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Згідно п. 12.1 Договору передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж та частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, письмово повідомивши лізингодавця. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу, а 40% лізингодавець утримує в вигляді штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Відповідно до ст.18 Заколну України « Про хазист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. У зв'язку з цим положення розділу 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму адміністративного платежу у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Виходячи з аналізу змісту договору лізингу, суд вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих умов. Згідно ч.ч. 5,6\~ ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1\~ст. 3 ЦК України), а статтею 13 ЦК України\~передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Як зазначає Верховний Суд України в своїй постанові від 16.12.2015 року до спірних правовідносин також застосовуються вимоги Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Пункт 4 частини першої\~статті 34 цього закону\~вказує, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1\~статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої\~статті 227 ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідачем не надано суду доказів про наявність в нього відповідної ліцензії. Відповідно до частини другої\~ статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до вимог абзацу 2\~ст. 360-7 ЦПК України\~передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже враховуючи вищенаведене для суду є обов'язковим висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 04 червня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було. Дані факти в судовому засіданні ствердив і сам позивач. На підставі\~ ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин Договір фінансового лізингу № 003912 від 04 червня 2016 року має бути визнаний судом недійсним з моменту вчинення та з відповідача підлягають стягненню на користь позивача кошти в розмірі 55\~000 грн. та задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 552 грн.,сплачений позивачем при подачі позовної заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved