Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором IF0АF910452234 від 10.07.2013 року, посилаючись на те, що відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 8 151,94 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік та зобовязався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 13 631,43 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с.43). Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.37-39, 45-48). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 10.07.2013 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № IF0АF910452234, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 8 151,94 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік строком на 36 місяців з 10.07.2013 року по 09.07.2016 року включно. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам Розстрочка складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 5-16). Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №IF0АF910452234 від 10.07.2013 року (а.с.4). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до п.2.4.5.5. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 90 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивачем станом на 11.03.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №IF0АF910452234 від 10.07.2013 року, відповідно до якого заборгованість відповідачаДудяк С.С. за кредитними зобов'язаннями становить 13 631 грн. 43 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом 8 151,94 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 6,97 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 4 347,21 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) 625,31 грн. (а.с.4). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527, 612, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved