Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» страхове відшкодування у розмірі 55 937 грн. 01 коп. Обґрунтовуючи позов, вказав про те, що 16.12.2014 року по проспекту Григоренка - вул. Гришка в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу марки «Nissan Almera», д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач, внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30.12.2014 року винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу № 15510. Вартість матеріального збитку, завданого позивачу як власнику пошкодженого у ДТП транспортного засобу марки «Nissan Almera», д.н.з. [NUMBER], згідно висновку від 29.12.2014 року становить 254 885,13 грн., а вартість транспортного засобу на момент ДТП становила 117 937,01 грн. Разом з тим, звернувшись до відповідача із заявою про виплату суми страхового відшкодування, позивач отримав відмову у такій виплаті, яка обґрунтована тим, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 16.12.2014 року, вказаний договір не набув чинності, а тому підстави у проведенні такої виплати відсутні. Вказану відмову вважає незаконною, у зв'язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. В подальшому подав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.12.2014 року, договір № 15510 добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, не набув чинності, тобто, цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, не забезпечена за вказаним договором. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до наступних висновків. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 16.12.2014, приблизно о 21 годині 20 хвилин, по проспекту П. Григоренка - вулиця Гришка в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу марки «Nissan Almera», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 30.12.2014 року [PERSON] визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 16.12.2014 року, автомобіль [NUMBER], який належить позивачу, був технічно знищений. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження про відшкодування матеріальної шкоди № 2512-1 від 29 грудня 2014 року, проведеного Бюро експертиз та оцінки «Бюмекс», на замовлення позивача, вартість відновлювальних робіт мала скласти 254 885,13 грн., а вартість автомобіля на момент ДТП складала 117 937, 01 грн. Також, з матеріалів цивільної справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, завдану майну третіх осіб, застраховано ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу № 15510. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Статтею 983 ЦК України визначено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. За правилом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти,встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2016 року, постановленим у цивільній справі за позовом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до [PERSON], треті особи: [PERSON], ФОП [PERSON], про визнання недійсним договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 15510 від 05.12.2014 року, укладеного між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON], встановлено, що страховий платіж за вказаним вище договором в період часу з 05.12.2014 року по 17.12.2014 року на рахунок ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не надходив, у зв'язку із чим відповідно до п. 1.2 договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 15510 від 05.12.2014 року на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 16.12.2014 року, не набув чинності та не діяв. А відтак у суду відсутні передбачені законом підстави для стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 15510 від 05.12.2014 року. Враховуючи наведене, та,

Outcome: dismissed