Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась в липні 2020 року до суду з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про вселення та встановлення житлового сервітуту. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 вересня 2006 року по 06 листопада 2012 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] . В жовтні 2018 року відповідач виїхав на постійне місце проживання до м. Одеси де мешкає із новою родиною. Після переїзду відповідача, позивач почала за його згодою проживати разом з дитиною в спірній квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначена квартира належить на праві власності відповідачу, в квартирі зареєстрована дитина. 26 травня 2020 року відповідач через погіршення відносин із позивачем скориставшись, що її та дитини не було вдома замінив замки на вхідних дверях квартири не впустивши її із дитиною до житла. Іншого житла в позивача немає, відповідач чинить їй та дитині перешкоди в проживанні. Позивач звернулася до поліції та до служби цу справах дітей, але це ніяких результатів не принесло, в зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду. Позивач просить вселити малолітнього [PERSON] [INFO] із законним представником матірью [PERSON] у спірну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , зобов`язавши відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою малолітньому [PERSON] [INFO] із законним представником матірью [PERSON] . Встановити сервітут, надавши право користування кімнатою площею 17,0 кв. м. в квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] , малолітньому [PERSON] [INFO] із законним представником матірью [PERSON] . Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням справи до розгляду. 3 вересня 2020 року відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про спонукання до вчинення дій /а.с. 151-155/, згідно якої зазначив, що позовні вимоги за первісним позовом не визнає в повному обсязі, оскільки вони незаконні та необґрунтовані. Вказує також, що оскільки вони із [PERSON] припинили шлюбні відносини з 2011 року, дитина проживала разом із матір`ю за іншою адресою. Дійсно він дозволив проживати колишній дружині разом із дитиною в спірній квартирі з листопада 2018 року, оскільки він проживає в м. Одеса. Дозвіл на проживання він надав як власник квартири. Оскільки [PERSON] не є членом його сім`ї, то норми Житлового Кодексу та ст. 405 ЦК України на думку [PERSON] на їх правовідносини щодо спірної квартири не розповсюджуються. Позивач за зустрічним позовом просить зобов`язати [PERSON] виконати обов`язок передбачений актами цивільного законодавства, а саме зняти дитину з реєстрації в спірній квартирі та зареєструвати його за місцем реєстрації матері. 30 листопада 2020 року позивач за первісним позовом надала суду відзив на зустрічний позов /а.с. 174-177/, згідно якого вважає зустрічний позов необґрунтованим, оскільки дитина є членом сім`ї позивача за зустрічним позовом, позовні вимоги за зустрічним позовом необгрунтовані. Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом в судове засідання з`явилася, позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, просила первісний позов задовольнити, зустрічний позов не визнала повністю просила в його задоволенні відмовити. Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом в судове засідання з'явилася, первісний позов не визнала повністю, просить в його задоволенні відмовити, зустрічні позов підтримала просила його задовольнити. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що первісний позов підлягає повному задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини: Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 2006 року по 06 листопада 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 9/ та рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.10.2012 року /а.с.10/. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 8/. [PERSON] на праві власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири /а.с. 18/, та витягом з Державного реєстру правочинів /а.с. 19/. В спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та малолітній син [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї /а.с. 11/. [PERSON] зареєстрованого місця проживання немає, що підтверджується копією паспорту /а.с. 7/, іншого житла у власності немає, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 34/. [PERSON] не працює, що підтверджується наказаом про звільнення /а.с. 31, та довідками з центру зайнятості /а.с. 32, 33/. З жовтня 2018 року [PERSON] в спірній квартирі не проживає, проживає в м. Одеса з новою родиною, що підтверджується актами про не проживання /а.с. 13б, 14, 15/, а також не заперечується самим [PERSON] та зазначено в його зустрічному позові /а.с. 152/. З жовтня 2018 року по 26 травня 2020 року в спірній квартирі з дозволу [PERSON] проживали в спірній квартирі [PERSON] та їх малолітній син [PERSON] , що підтверджується актами про проживання /а.с. 13, 13а, 16/, актом обстеження для підтвердження фактичного місця проживання /а.с. 17/. [PERSON] сплачувала всі комунальні послуги за квартиру в період проживання в останній, що підтверджується довідками та квитанціями /а.с. 38-96/. 26.05.2020 року [PERSON] змінив вхідні замки до квартири та не впускає [PERSON] разом із дитиною в неї, таким чином чинить перешкоди в проживанні останнім, що підтверджується довідкою за матеріалом ЄО №6058 від 26.05.2020 року /а.с. 12/, та не заперечується самим [PERSON] та зазначено в його зустрічному позові. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом статті 11 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу зазначених норм та з урахування практики Європейського суду з прав людини слідує, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що як встановлено в судовому засіданні, позивач за первісним позовом не є співвласником квартири та вимоги про визнання даного будинку спільною сумісною власністю сторін, як придбаного під час спільного проживання, не заявлено. Відтак в 2018 році [PERSON] набула право на користування вказаною квартирою зі згоди власника - [PERSON] , дитина сторін також набула право користування спірною квартирою в той же час як член сім`ї власника квартири. Інших угод при вселенні між сторонами не було. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом припинила користуватися квартирою разом із дитиною через перешкоджання останнім в користуванні квартирою. Стосунки, що склалися між сторонами свідчать на користь висновку про вимушену залишення [PERSON] разом з дитиною свого місця постійного проживання і реєстрації дитини, про що вказують матеріали звернення останньої до правоохоронних органів. [PERSON] фактично створив умови, що перешкоджають колишній дружині та сину вільно користуватися вказаною квартирою, зокрема, змінив замки на вхідних дверях, що визнається сторонами в судовому засіданні. Враховуючи викладене, беручі до уваги надані суду докази суд вважає, що позивач протиправно позбавив дитину разом з матір`ю користування квартирою, оскільки остання є єдиним місцем проживання дитини та її матері. Приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що вселення останнього разом із матір`ю в спірну квартиру буде відповідати в першу чергу інтересам дитини про які в тому числі повинен піклуватися і [PERSON] як батько дитини. Також підлягають задоволенню вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] щодо встановлення сервітуту на спірну квартиру, оскільки враховуючи технічну характеристику спірної квартири /а.с. 26-29/, та те, що [PERSON] не проживає в квартирі, можливо виділити останнім кімнатуплощею 17,0 кв. м.. Суд не приймає доводи [PERSON] , що колишня дружина не є членом його сім`ї, оскільки в даному випадку в першу чергу вирішується питання проживання дитини, яка не втратила цього статусу - члена сім`ї батька. Крім того суд не погоджується із посиланнями представника відповідача за первісним позовом на позицію ВСУ викладену в постанові від 29.11.2017 у справі № 6-1945цс17, оскільки даному випадку батько дитини як встановлено судом, та не заперечувалося сторонами, не проживає в спірній квартирі, тому вселення дитини в квартиру фактично не визначить місце його проживання разом із батьком. Зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки є похідними від первісних, крім того, як встановлено судом мати дитини місця реєстрації немає, тому неможливо зареєструвати дитину за місцем реєстрації матері. Також позбавлення постійного місця реєстрації малолітньої дитини не буде відповідати її інтересам. На підставі ст. 3 СК України, 64, 156 ЖК України, 29 ЦК України,

Outcome: approved