Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 32 782,23 грн. за кредитним договором №DNН4КР31500952 від 07.07.2006 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 600,00 грн., посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит в розмірі 1350,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 07.04.2008 року та зобовязалася виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 28.11.2016 року за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 32 782 грн. 23 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, в прохальній частині позовної заяви не заперечив проти розгляду справи без участі представника та винесення заочного рішення (а.с. 3). Відповідачка в судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 216). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 07.07.2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», назву якого змінено на ПАТ КБ «Приват Банк», та відповідачкою [PERSON] укладено договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала строковий кредит у сумі 1350,70 грн. на строк 21 місяць по 07.04.2008 р. включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с. 5). Також вказаним договором визначено, що за користування кредитом сплачуються відсотки щомісячно в термін до 28 числа кожного місяця. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка [PERSON] порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] з 07.07.2006 року по 16.05.2017 року (а.с. 34-203). Зазначену обставину не спростовано відповідачкою. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 28.11.2016 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №DNН4КР31500952 від 07.07.2006 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним зобов'язаннями в сумі 32 782 грн. 23 коп., а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 538 грн. 60 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 7 224 грн. 60 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 22 981 грн. 78 коп., штрафи: в розмірі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 1 537 грн. 25 коп. (процентна складова). Відповідачкою заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що в силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на те, що факт звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної даності, відповідачка наполягає на застосуванні позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування. Як вбачається з п. 1.7 Умов надання споживчого кредиту фізичними особами (Розстрочка) (Стандарт) укладений між сторонами кредитний договір є споживчим (а.с.6). Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки, зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Офіційне тлумачення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано також і в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011(справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, в даному випадку строк виконання кредиту закінчився ще 07.04.2008 року. Клопотання про поновлення строку позовної давності представником позивача суду не заявлялось. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 32 782,23 грн. за кредитним договором №DNН4КР31500952 від 07.07.2006 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 600,00 грн., слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 526, 527 ч. 1, 530, 1054 ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed