Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «»Авто Метрополіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку. Мотивував свої вимоги тим, що він наказом № 038-К від 30.03.2016 року був звільнений з посади консультатнта з питань автомобільного сервісу ТОВ «Авто Метрополіс» за п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Позивач зазначає, що розрахунок на день звільнення відповідачем не зроблено. Станом на день звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по невиплаченій заробітній платі за лютий 2016 року у розмірі 440.33 гривень та за квітень 2016 року у розмірі 4937.44 гривні, а всього у розмірі 5377.77 гривень. Позивач зазначає, що відповідач не виплатив заборгованість і тому просить суд стягнути суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 5377 гривень 77 копійок. Також, оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану йому заробітну плату в день звільнення, то з відповідача підлягає стягненню середня заробітна плата за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку(229 днів), (532 гривні 29 копійок середньоденний заробіток), яка становить 117833.49 гривень за період з 05 травня 2016 року по 31 березня 2017 року з урахуванням виплачених у квітні 2016 року 4060.92 гривень. Крім того, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума компенсації за невикористану відпустку 30 днів і просить суд стягнути суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 6567.60 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом. Надіслав до суду письмові заперечення у яких просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів трудової книжки позивача та наказу № 038-К від 30.03.2016 року вбачається, що [PERSON] був звільнений з посади консультатнта з питань автомобільного сервісу ТОВ «Авто Метрополіс» за п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України з 04 травня 2016 року. Відповідачем не було надано суду доказів того, що такий наказ по підприємству не виносився, а так само що звільнення [PERSON] відбулося у іншу дату. Матеріалами справи не спростовано, що в день звільнення відповідачем не зроблено розрахунку з [PERSON], про що останній вказує у своїй позовній заяві та містяться відомості у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за № 159/К/26-50-08-02-11 від 11.01.2017 року та відомостей пенсійного фонду за номером облікової картки [NUMBER], ПІБ [PERSON] та виписок за контрактом по платіжній картці [PERSON] Твердження відповідача у запереченнях про те, що з [PERSON] було проведено повний розрахунок після звільнення не відповідає фактичним встановленим судом обставинам та крім тверджень відповідача не доводиться будь-якими доказами. Суд бере до уваги та вважає доведеним факт того, що станом на день розгляду справи заборгованість з виплати заробітної плати відповідача перед [PERSON] складає 5377 гривень 77 копійок, а тому остання підлягає стягненню з відповідача на його користь. Також з матеріалів справи вбачається, що у ТОВ «Авто Метрополіс» існує перед [PERSON] заборгованість по компенсації за невикористану відпустку за 30-ть днів. Сума якої складає 6567.60 гривень, які також підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд вважає переконливо доведеною перед ним позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача середню заробітну плата за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що розраховується з розрахунку 229 робочих днів прострочення виплати Х 532 гривні 29 копійок середньоденного заробітку за вирахуванням виплачених у квітні 2016 року позивачу 4060 гривень 92 копійок = 117833 гривні 50 копійок. Задовольняючи таку вимогу, суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення суду наданий позивачем розрахунок. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд на підставі ч. 1 п. п. 2, 4 ст. 367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення на користь працівника виплати заробітної плати в межах одного місяця. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved