Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким встановити спосіб його участі у вихованні дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 26.11.2011р. по 01.02.2016р. він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідачка, всупереч вимогам чинного законодавства, почала чинити йому перешкоди у побаченні з дочкою, а саме: на дзвінки не відповідає, на візити до дочки реагує агресивно, не дозволяє приймати подарунки, налаштовує дитину проти нього та його родичів, не дає жодної можливості спілкуватися із дочкою. Проте, жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дочкою спричинить шкоду не існує. Його звернення до органу опіки та піклування Здолбунівської райдержадміністрації про встановлення днів побань з дочкою та визначення способу участі у її вихованні залишилося не розглянутим. Вказані обставини змусили його звернутися з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Іванюк І.В. вимоги позову підтримали та просять задовільнити його. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Овдійчук О.О. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали та просять суд відмовити в їх задоволенні, оскільки спілкування позивача з дочкою досить негативно впливає на її психічний стан, що в подальшому потребує відповідного тривалого лікування. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області просить суд при ухваленні рішення, з врахуванням всіх досліджених обставин справи, в першу чергу врахувати інтереси дитини. Суд, заслухавши сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є батьком малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 серпня 2013 року Здовбицькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час малолітня дочка [PERSON] проживає разом з матір`ю, [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч.3 ст.157 Сімейного кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписом статті 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. На підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог про встановлення способу участі у вихованні дитини позивач посилається на те, що відповідач безпідставно чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною хоча жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування батька із дитиною спричинить шкоду не існує. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що відповідач безпідставно не надає позивачу можливості приймати участь у вихованні їхньої дитини та спілкування з нею, позивачем суду не надані. Натомість допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] пояснила, що на даний час дитина негативно відноситься до батька і взагалі його не сприймає, як свого батька. Так, дитина була свідком того, як відповідач наносив для неї тілесні ушкодження, через що вона боїться спати одна, оскільки їй сниться дана подія. Тільки дитина бачить батька у неї погіршується психічний стан. Всі речі, які дає їй батько вона викидає. Крім того, мало місце розбещення дитини зі сторони батька. Про даний факт дитина розповідала в садочку. Коли дочка побачила батька в школі на першому дзвонику, вона боялася наступного дня йти в школу. Все призвело до того, що на даний час дочка лікується від певних розладів психологічного стану. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює лікарем психологом в Рівненській обласній дитячій лікарні. До нього звернулася [PERSON] з скаргами на те, що в її дочки [PERSON] є розлади психологічного характеру. Під час огляду дитини було встановлено, що вона замкнута в собі і її важко було викликати на розмову. Було встановлено, що дитина досить негативно відноситься до батька. Був конфлікт між батьками і дитина зірвалася. В подальшому було з`ясовано, що причиною тому було побиття батьком матері. Відношення дитини до батька було негативне і в подальшому ставало ще гіршим. Дитина боїться батька, не хоче його сприймати, не називає його татом. Дитина відчуває себе в безпеці лише з матір`ю. Під час написання відповіді на питання, що треба зробити, щоб тато змінився дитина написала, що не хоче його бачити разом з мамою та не хоче його бачити сама. Побачення відповідача з дочкою на даний час дуже негативно вплине на її психічний стан і буде дуже травматичним для дитини. Свідок [PERSON] , яка працює лікарем, пояснила суду, що в даній ситуації вона не рекомендувала б відповідачу зустрічатися з дочко, оскільки вона дуже негативно відноситься до нього і будь-яке спілкування з ним може призвести до глибоко психологічного стресу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що дитина боїться відповідача. Вона болісно реагує на нього. В дитини немає слова «тато», а лише «той». З характеристики наданої [PERSON] , [INFO] та консультативних висновків спеціалістів КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня» вбачається, що їй рекомендовано уникати психотравмуючих факторів та осіб (в особливості спілкування та побачення з батьком) для запобігання травматизації, до моменту ремісії чи вилікування розладів. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та ст.ст. 141, 159 СК України, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Принципом 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, передбачено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6) Що стосується висновку органу опіки і піклування про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею № 2124/06/01-25/18 від 23 липня 2018 року, то суд вважає, що він наданий до дослідження всіх обставин справи і не відповідає встановленим у справі обставинам, а відтак не може братися судом до уваги. За таких обставин суд вважає, що спілкування позивача [PERSON] з дочкою [PERSON] на даному етапі буде перешкоджати нормальному розвитку та вихованню дитини, її повноцінному фізичному, духовному та моральному розвитку. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, передбачений ст.16 ЦК України не відповідає встановленим обставинам справи.

Outcome: dismissed