Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.01.2006 року, посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка ухилялася від виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором. У зв'язку із цим у останньої утворилася заборгованість в розмірі 6038 грн. 37 коп. 30 жовтня 2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки 11 942 грн. 94 коп., оскільки судовий наказ від 05.05.2008 року, яким стягнуто з відповідачки заборгованість в розмірі 4106 грн. 06 коп. скасовано за заявою відповідачки. Щодо клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності, то вважає, що відповідачкою перервано строк позовної давності оскільки в червні 2014 року нею внесено на карточку суму в розмірі 866 грн. 49 коп. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог. Відповідачка в судовому засіданні, проти позову заперечила, позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності. Вважає, що термін дії карточки закінчився в січні 2007 року, а позивач звернувся до суду в січні 2015 року. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за цим договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 04.01.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит в розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобов'язалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору (а.с.11). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.01.2006 року (а.с.57-58). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Судовим наказом від 05.05.2008 року з відповідачки стягнуто заборгованість за кредитним договором, однак, ухвалою суду від 13.07.2011 року судовий наказ скасовано (а.с.44). Відповідачка стверджує, що строк дії карточки закінчився через рік після надання їй кредиту. Однак, згідно умов та правил надання банківських послуг, якщо від боржника не поступило заяви про закриття картки, то строк дії картки пролонгується на строк, на який її було видано. Відповідачка не надала суду доказів того, що вона зверталась до позивача із заявою про припинення дії картки. Як вбачається із розрахунку, відповідачка користувалась карткою в 2009 році (внесла 615 грн.11 коп. та 1391 грн. 90 коп.) та в 2014 році (внесла 866 грн. 49 коп.). Щодо 2014 року, то відповідачка стверджує, що на її картку поступив грошовий переказ, а позивач неправомірно списав ці кошти на погашення заборгованості, однак доказів на підтвердження своїх слів відповідачка суду не надала. Отже, має місце переривання строку позовної давності, крім того, в 2014 році відповідачка користувалась своєю карткою, отже вона діяла на той час. Позивачем станом на 30.09.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідачки за кредитними зобов'язаннями в сумі 11 942 грн. 94 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 2 405 грн. 17 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 8492 грн. 87 коп., штрафи: 500 грн. фіксована частина та 544 грн. 90 коп. процентна складова. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved