Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь відділу кошти, витрачені Перечинською ЦРЛ на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - [PERSON] у розмірі 718,61 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 14 серпня 2018 року близько 21:00 год. між обвинуваченим [PERSON] та його братом [PERSON] , які знаходились по [ADDRESS] , виникла сварка, у ході якої [PERSON] діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс потерпілому декілька ударів зажатими в кулак руками в область обличчя та спини, а також один удар дерев`яною палицею по лівій нозі, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді «ЗЧМТ, струсу головного мозку, субкапітального перелому 5-ї плюснової кістки без зміщення», які згідно висновку судово-медичного експерта № 363 від 28 серпня 2018 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КК України. У результаті отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Перечинської ЦРЛ 7 днів - з 15 по 22 серпня 2018 року, а витрати на таке лікування склали 718,62 грн. Зазначені витрати, здійснені лікарнею з вини відповідача, негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини та громадянина в галузі охорони здоров`я. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2018 року задоволено клопотання потерпілого [PERSON] про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку з його відмовою від обвинувачення, та на підставі ст. 248 КПК України кримінальне провадження закрито. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача - Мулеса М.В. не з`явився, попередньо подавав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі, а також не заперечив проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач також не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2018 року клопотання потерпілого [PERSON] про закриття кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі ст. 248 КПК України у зв`язку з його відмовою від обвинувачення задоволено, а кримінальне провадження № 12018070130000351 від 16 серпня 2018 року - закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а. с. 4). Згідно вказаної ухвали, 14 серпня 2018 року близько 21:00 год. між обвинуваченим [PERSON] та його братом [PERSON] , які знаходились по [ADDRESS] , виникла сварка, у ході якої [PERSON] діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс потерпілому декілька ударів зажатими в кулак руками в область обличчя та спини, а також один удар дерев`яною палицею по лівій нозі, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді «ЗЧМТ, струсу головного мозку, субкапітального перелому 5-ї плюснової кістки без зміщення», які згідно висновку судово-медичного експерта № 363 від 28 серпня 2018 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КК України. Також встановлено, що 08 листопада 2018 року вказана ухвала набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Як роз`яснено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» від 07 липня 1995 року, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно із «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено пунктом 2 вказаного Порядку сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілих, з урахування кількості ліжко - днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. З наявної в матеріалах справи калькуляції № 7 від 22 листопада 2018 року видатків на лікування хворого [PERSON] , виданої головним лікарем Перечинської ЦРЛ вбачається, що витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] склали 718,62 грн (а. с. 5). Таким чином витрати, які здійснила з вини [PERSON] Перечинська ЦРЛ на стаціонарне лікування потерпілого від злочину повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення, та зараховані до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я, так як невідшкодування вказаних коштів порушує як економічні інтереси держави, так і соціальні інтереси держави, оскільки відшкодовані суми коштів спрямовуються для подальшого фінансування діяльності закладів охорони здоров`я. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] на користь держави в особі відділу охорони здоров`я Перечинської РДА. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved