Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача, просить визнати договір Фінансового лізингу № 001038 з додатками від 04.09.2015 недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача сплачені за цим договором кошти. Свої вимоги мотивує тим, що 04 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір Фінансового лізингу №001038 з додатками, згідно з умовами якого лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Renault duster, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором. На інтернет сайті, позивач знайшов вищевказаний транспортний засіб за ціною 199 760 грн. 00 коп.(7683,08 Євро), та зателефонував до продавця (автосалон Євролізинг Україна розташований у м. Ковель, Волинської області, де йому роз'яснили, що дійсно такий транспортний засіб є і зараз на нього акційна ціна 199 760 грн. 00 коп. Приїхавши в офіс у м. Ковель, Волинської області представник відповідача в усній формі роз'яснила, що дійсно такий транспортний засіб є за ціною вказаною на сайті, і що позивач повинен спочатку сплатити авансовий платіж за транспортний засіб в сумі 39950 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. Позивач написав заяву, в якій вказав, який транспортний засіб йому потрібно. В той же день позивачем було сплачено рахунки на суму 39950 грн. У цей ж день, після підписання договору у графі вартість предмета лізингу (п.8.2) було виявлена вписана від руки ціна 399500 грн.00 коп.(15 365 Євро), що не відповідала додаткам до договору. На звернення позивача до представника, який підписував договір, ним було заявлено, що у тексті договору зроблено помилку, та одразу ж було внесено виправлення та зазначено вартість 199 760 грн. 00 коп. (7683,08 Євро). 07 вересня 2015 року позивачем була сплачена на рахунок ТзОВ «Євролізинг Україна» 60 000 грн., що з урахуванням першого авансового платежу (04.09.2015 року - 39950 грн.), складає більше 50 відсотків вартості предмета лізингу. Того ж дня копія квитанції про сплату 60 000 грн. була направлена представнику товариства електронною поштою у м. Ковель Волинської області, який завірив позивача про поставку автомобіля 08 вересня 2015 року, у зв'язку з чим позивач телефонував йому 8, 9 на 10 вересня 2015 року, проте на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. Тому позивач був змушений звернутись на гарячу лінію ТзОВ «Євролізинг Україна», де його повідомили, що вартість предмета лізингу у підписаному ним договорі складає 399500 грн.00 коп.(15 365 Євро), що позивача категорично не влаштовувало. 11 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою, яку надіслав поштою, в якій просив підтвердити, що вартість предмету лізингу за договором від 04.09.2015 року№001038 фінансового лізингу, тобто транспортного засобу марки Renault duster об'єм двигуна 1,6 становить 199 760 грн. 00 коп. (7683,08 Євро). Проте ТзОВ «Євролізинг Україна» проігнорувало його звернення та відповіді не надало. В подальшому представники ТзОВ «Євролізинг Україна» припинили спілкування зі позивачем щодо виконання умов зазначеного договору. Окрім цього, уважно прочитавши договір та додатки до нього, позивач зрозумів, що його введено в оману. Представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу в сумі 39950 грн., який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала позивача підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий позивачу. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав позивача як споживача. Окрім цього умови зазначені в Договорі фінансового лізингу №001038 з додатками від 04.09. 2015 року є несправедливим, а саме: для споживача Договором були встановлені жорсткі обов'язки, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (що є порушенням п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Договором не передбачено жодної санкції щодо лізингодавця у разі порушень умов та строків договору, що призводить до дисбалансу договірних відносин. Надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (що є порушенням п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (що є порушенням п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (що є порушенням п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору ( що є порушення п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника). Також укладений сторонами Договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме щодо предмета договору (лізингу). Так, предметом договору лізингу можуть бути тільки не споживні речі, визначені індивідуальними ознаками. Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, як у договорі так і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. Так, у зазначених договірних документах, предметом лізингу визначено: «Renault duster» не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки вона не визначена індивідуальними ознаками (не вказано який це саме транспортний засіб і чи це транспортний засіб взагалі, його виробника, колір, з пробігом чи ні, модель, комплектацію, рік випуску, згідно якого прайсу тощо). Вище перелічені умови є обов'язковими, але в самому Договорі вони відсутні. Таким чином, позивачу нав'язано договір, який містить істотний дисбаланс стосовно прав та обов'язків сторін. Відповідач має право придбати предмет лізингу будь-якої якості, будь-якого року випуску (новий чи бувший у вжитку), будь-якої комплектації (що може значним чином змінювати вартість предмету лізингу та його споживчі властивості, будь-якої вартості, з гарантією чи без гарантії, а позивач не маю змоги відмовитися від прийняття такого предмету лізингу не сплативши значний штраф Лізингодавцю та не відшкодувавши йому збитки, включно спричинені діловій репутації (п.12.12 Договору). При підписанні Договору сторонами не було підписано та не узгоджувався Додаток №3 «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами», який на думку позивача, є істотною умовою вищевказаного Договору фінансового лізингу, з чого можна зробити висновок, що позивач не був чітко ознайомлений із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. Не підписання сторонами додатку № 3 є обставиною, що вказує на не погодження сторонами договору фінансового лізингу, а тому позивачем було безпідставно перераховано кошти, так як він не має кінцевої ціни договору. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності представника відповідача, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. 04 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір Фінансового лізингу №001038, згідно з умовами якого лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Renault duster, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором. Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 7683,08 євро; авансовий платіж - 50 % вартості предмета лізингу - 3841,54 євро; щомісячний авансовий платіж - 320,13 євро; адміністративний платіж -10 % вартості предмета лізингу - 768,31 євро; комісія за передачу - 3 % вартості предмета лізингу - 230,49 євро. Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач перерахував на рахунок ТзОВ «Євролізинг Україна» 99950 грн. з яких: 04.09.2015 - 39950 грн., а 07.09.2015 - 60000 грн., що підтверджується копіями платіжних документів (а.с.18). Згідно з умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Відповідно до додатку 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 768,31 євро. Відповідно до пункту 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах пункту 12.1 ст.12 цього договору, що стосуються обсягу повернення коштів. При цьому згідно з пунктом 12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає. За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу. Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізин» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. На відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, поширюються положення ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Закону України «Про фінансовий лізин». Крім цього, стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.18 вказаного Закону якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Вартість предмета лізингу на момент укладення договору з урахуванням виправлення (а.с.10) становила 7683,08 євро з урахуванням ПДВ, що згідно з обмінним курсом євро до української гривні на дату складання цього договору становило 199760 грн. з ПДВ (пункт 8.2). Відповідно до п.8.3 договору, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу євро до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця. Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом євро до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5). За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. З аналізу змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 3.2.7, 12.1 договору). Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізин» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім цього, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно з вимогами статей 638, 655, 691 ЦК України. Відповідно до пункту 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який позивачем не підписаний. При цьому згідно з пунктом 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача. Відповідно до пункту 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобов'язаннями відповідає продавець. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (статті 808 ЦК України). Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України. Крім цього, ст.16 Закону України «Про фінансовий лізин» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета лізингу) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону України «Про фінансовий лізин» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Враховуючи вищенаведене, оскільки з аналізу укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, вбачається, що такий не відповідає принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у договорі, містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу №001038 з додатками від 04.09.2015 слід визнати недійсним та відповідно до положень ст. 216 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача, сплачені останнім 99950 грн. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.1) судові витрати, що становлять 999 грн. 50 коп. судового збору.

Outcome: approved