Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача, в якій просить у рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що 25.09.2012 року між сторонами було укладено договір позики грошової суми, згідно якого, позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 591 260,00 грн., що еквівалентно 74 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму на умовах і в строки визначені у договорі. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між сторонами 25.09.2012 року було укладено договір іпотеки, предметом якого була земельна ділянка площею 0,1625 га заставною вартістю 591 260,00 грн. Оскільки відповідач своїх зобов'язань перед позивачем не виконав, останній змушений звернутись в суд для захисту своїх прав. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак його представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та позов просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надав, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Зважаючи на відсутність згоди позивача чи його представника, у відповідності із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 25.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошової суми, який посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Бунтусовою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 940, у відповідності до якого позикодавцем було надано позичальнику безвідсоткову позику у сумі 591 260,00 грн., що по курсу НБУ на день укладення договору становить 74 000,00 доларів США, із зобов'язанням повернути зазначену суму у визначені договором строки і порядку. Факт передачі позикодавцем та отримання позичальником грошових коштів стверджується підписами під договором позики. Сторони досягли домовленості про те, що повернення суми позики починається із жовтня 2012 року, при цьому щомісячно до 25 числа поточного місяця позичальник повертає позикодавцю по 15 980,00 грн., що має відповідати по встановленому НБУ курсу іноземних валют на день виплати 2 000,00 доларів США, протягом 12 місяців. На підтвердження отримання коштів позикодавець кожного разу видає власноручно написану ним розписку. Остаточний розрахунок, а саме повернення решти 399 500,00 грн., що еквівалентно по встановленому НБУ курсу іноземних валют на день виплати 50 000,00 доларів США має бути здійснено не пізніше 25.09.2013 року. На підтвердження повного розрахунку позикодавець видає позичальнику розписку та примірник договору позики. Згідно з підпунктом «г» п. 2 договору позики наявність розписки та примірника поговору позики у позичальника підтверджує виконання ним свого обов'язку. 24.09.2013 року сторонами було укладено договір про внесення змін до договору позики грошової суми від 25.09.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Бунтусовою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1198. Цим договором сторони погодили зміну строків виконання зобов'язання позичальником, а саме те, що повернення суми позики починається із жовтня 2013 року, при цьому щомісячно до 25 числа поточного місяця позичальник повертає позикодавцю по 15 980,00 грн., що має відповідати встановленому НБУ курсу іноземних валют на день виплати 2 000,00 доларів США, протягом 12 місяців. Остаточний розрахунок, а саме повернення решти 399 500,00 грн., що еквівалентно встановленому НБУ курсу іноземних валют на день виплати 50 000,00 доларів США, має бути здійснено не пізніше 25.09.2014 року. У якості забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним договором позики грошової суми між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 25.09.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Бунтусовою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 941, згідно п. 1.2 якого предметом іпотеки є земельна ділянка, площею 0,1625 га, що розташована в с. Скнилів Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Документом, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Управлінням земельних ресурсів у Пустомитівському районі Львівської області 13.11.2007 року. Вартість земельної ділянки згідно звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки, виданого оцінювачем [PERSON] 20.09.2012 року становить 440 625,00 грн. Згідно з п. 1.3. договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 591 260,00 грн., що відповідає встановленому НБУ курсу іноземних валют на день укладення договору 74 000,00 доларів США. 24.09.2013 року сторонами було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 25.09.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Бунтусовою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1199. Згідно з пунктом 4.3 цього договору документи, що підтверджують право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, передані на зберігання іпотекодавцю. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За визначенням ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником, у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Своє зобов'язання із передачі відповідачу у власність грошових коштів позивач виконав вчасно та належним чином, що підтверджується підписами сторін під договором позики (п. 1 Договору). Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач в порушення умов договору своє зобов'язання із повернення грошових коштів у встановлений строк не виконав, що не спростовано наявністю у нього виданих позивачем розписки та примірника договору позики (підпункт «г» п. 2 договору позики). Ч. 1 ст. 572 ЦК України та абз. 2 ст. 1 ЗУ «Про заставу» встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За визначенням ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека виникає, зокрема, на підставі договору. Згідно з положеннями ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно пункту 2.4.3. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони (зобов'язання) не будуть виконані. Пунктом 3.1. договору іпотеки встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем свого зобов'язання із повернення грошових коштів, отриманих за договором позики, у позивача виникло право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» зазначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Згідно Листа Верховного Суду України від 01.02.2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. Якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як застосування процедури продажу, установленої ст. 38 Закону іпотекодержатель на підставі ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. При цьому, резолютивна частина судового рішення повинна містити формулювання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, установленої ст. 38 Закону. П. 3.5. договору іпотеки надає право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателю. За пунктом 3.5.1. договору іпотеки таким способом є, серед іншого, рішення суду та продаж предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку». За змістом пункту 4.1. договору іпотеки сторони домовилися, що іпотекодержатель у випадку набуття права на звернення стягнення на предмет іпотеки вправі на власний вибір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або продажу предметі іпотеки будь-якій особі-покупцеві. При цьому, п. 3.6 договору іпотеки встановлено, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» (п. 3.6.1. договору) або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (п. 3.6.2. договору). Тому такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як продаж предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу може бути застосований не тільки в позасудовому порядку самим іпотекодержателем, але також і судом шляхом ухвалення рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідний спосіб. При цьому, за змістом договору іпотеки, позасудовий і судовий способи звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу є самостійними альтернативними способами звернення стягнення, право вибору одного з яких належить іпотекодержателю. Тому недотримання позивачем встановленого договором позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені не обмежує його право на звернення до суду з вимогою про застосування такого способу стягнення. Таким чином, суд прийшов до переконання, що у рахунок погашення заборгованості за договором позики слід звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати понесені позивачем.

Outcome: approved