Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач в позові вказує, що 02.11.2007 року ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] уклали кредитний договір № 15/04/1299-к-07 від 02.11.2007 року, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 35000,00 доларів США. Також, 02.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний» було укладено договір поруки № б/н від 02.11.2007 року, відповідно до якого відповідачка поручилася перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. 27 серпня 2007 року рішенням загальних зборів учасників, ВАТ «Банк Універсалний» перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Банк Універсальний». Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», найменування юридичної особи Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк». Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Банк Універсальний» та Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». Згідно кредитного договору № 15/04/1299-к-07 від 02.11.2007 року укладеного між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний», (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк»), банк надав відповідачу кредит в сумі 35000,00 (тридцять п'ять тисяч) доларів США. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області № 2-940/09р. від 04 листопада 2009 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ « Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») заборгованість за кредитним договором в розмірі 298813,85 грн, державне мито в сумі 1700 грн. та витрати на іноформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. Враховуючи той факт, що строк кредитного договору № 15/04/1299-К-07 закінчується 01 листопада 2027 року, та той факт, що вищевказаний договір не є розірваним, у відповідача [PERSON] виникла прострочена заборгованість яка станом на 02.10.2015 року становить - 25 073 (двадцять п'ять тисяч сімдесят три ) долари США 80 центи, з яких: - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштам - 24 893 (двадцять чотири тисячі вісімсот дев'яносто три) долари США 45 центів; - пеня - 180 (сто вісімдесят) доларів США, 35 центів. Отже, з урахуванням суми боргу стягнутої на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2009 року, по справі № 2-940/09р. та із врахуванням виплат, що були здійсненні відповідачем [PERSON] на виконання рішення суду, сума індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за даним договором становить-195 294 (сто дев'яносто п'ять тисяч двісті дев'яносто чотири) гривні 36 коп., з яких: - індекс інфляції за наростаючим підсумком з жовтня 2012 року по жовтень 2015 року становить - 173 859 (сто сімдесят три тисячі вісімсот п'ятдесят дев'ять) гривень 61 коп. ; - три відсотки річних становлять - 21 434 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять чотири) гривні 75 коп. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача, який діє на підставі довіреності № 162-ЮД1 від 05.11.2016 року Сидоров О.В. не з'явився, однак від нього надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутність в порядку письмового провадження, позовні вимоги позивача підтримує повністю та просить їх задовільнити. В разі неявки відповідачів просить прийняти заочне рішення. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], який діє на підставі договору № 18/09 про надання праової допомоги від 18.09.2015 року - [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак від нього на адресу надійшла заява відповідно до якої просить справу слухати у його відсутність в порядку письмового провадження. Позовні вимоги позивача визнає частково, в розмірі зазначених в доповнені до заперечення на позовну заяву від 23.01.2017 року. Згідно ст. 158 ч. 2 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити частково з таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони, ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] уклали кредитний договір № 15/04/1299-к-07 від 02.11.2007 року, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 35000,00 доларів США. Також, 02.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний» було укладено договір поруки № б/н від 02.11.2007 року, відповідно до якого відповідачка поручилася перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. 27 серпня 2007 року рішенням загальних зборів учасників, ВАТ «Банк Універсалний» перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Банк Універсальний». Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», найменування юридичної особи Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк». Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Банк Універсальний» та Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». Згідно кредитного договору № 15/04/1299-к-07 від 02.11.2007 року укладеного між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний», (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк»), банк надав відповідачу кредит в сумі 35000,00 (тридцять п'ять тисяч) доларів США. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області № 2-940/09р. від 04 листопада 2009 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ « Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») заборгованість за кредитним договором в розмірі 298813,85 грн, державне мито в сумі 1700 грн. та витрати на іноформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. Згідно п. 1 Договору поруки, відповідачка [PERSON] поручилася перед банком за виконання позичальником зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором № 15/04/383-К-07 від 22 травня 2007 року. Відповідно до п. 3 Договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання. Також п. 4 Договору поруки передбачено, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. . Відповідно до п. 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали. Так, в позовній заяві позивач вказує, що згідно рішення суду по справі № 2-940/09 від 04.11.2009 року сума заборгованості по кредитному договору №15/04/1299-к-07 від 02.11.2007 року становить 238 163,85 грн. і на цю суму нараховуються інфляційні та три проценти річних. Відповідно до ст. 11 ЦК України - підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочиии. Враховуючи таке положення закону, виникнення прав і обов'язків здійснюється не з рішення суду, а з кредитного договору №15/04/1299-к-07 від 02.11.2007 року, надалі -договір, відповідно до п. 1.1. якого валюта кредиту - долар США, і відповідно до п. 4.4 цього договору проценти сплачуються за користування саме кредитом, а не за порушення сплати боргу за рішенням суду. Також відповідно до п. 9.1 договору відповідальність позичальника встановлюється в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених згідно договору сум, тобто тих сум сплата яких передбачена договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто положення цієї статті, вказують, що нарахування інфляційних та пені можливо тільки на прострочене грошове зобов'язання, тобто те яке зазначене в договорі. В свою чергу позивач в розрахунку ціни позову вказав розмір заборгованості як залишок сум стягнутих згідно рішення Калинівського районного суду від 04.11.2009 року по справі №2 -940/09р. в розмірі 238 163.85 грн. Відповідно до розрахунку позову, позивачем було вказано суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, хоча відповідно до договору відповідачу були передані кошти в іноземній валюті, а саме відповідно до п. 1.1 договору останньому було надано 35 000 доларів США. Попри те. що відповідно до договору позики, відповідачу було передано позику в іноземній валюті, інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК, були нараховані відповідно до інформації Держкомстату України, тобто даний рівень інфляції може застосовуватись тільки за прострочення грошового зобов'язання визначеного в національній валюті України, а саме в гривні. В свою чергу позивач не надав до суду доказів знецінення іноземних валют в який був укладений договір позики, а саме дол. США., тому позивач помилково застосував до сум заборгованості в іноземній валюті рівень інфляції встановлений Держкомстатом України. Тому розмір інфляційних нарахованих в сумі 173 859, 61 грн. є безпідставними. Такої думки дотримується і ВСУ у своїх Узагальненнях «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» відповідно до яких зазначив: при застосуванні ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, слід керуватися таким. Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. Така правова позиція неодноразово підтверджена рішеннями Верховного Суду України, в яких зазначено, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні. Відповідно до п.4.4 договору сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяцем. Тому суд вважає, що вимоги про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] 173859 грн. 61 коп. - індексу інфляції за наростаючим підсумком з жовтня 2012 року по жовтень 2015 року є безпідставними. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитом, дана заборгованість виникла починаючи з 10.01.2009 року і розрахована по 02.10.2015 року, тобто за межами строку позовної давності - три роки. Позовну заву до суду позивач подав 07.10.2015 року. Тому строк позовної давності по стягненні процентів, відповідно до поданого до позову розрахунку, за період з 10.01.2009 року по 06.10.20012 року включно в сумі 14 990,37 доларів США минув, в зв'язку з цим та на підставі ст. 267 ЦК України, суд задовольняє вимоги представника позивачів і застосовує строк позовної давності по стягненні процентів за користування кредитом за період з 10.01.2009року по 06.10.2012 року та пені в розмірі 180,35 дол. США станом на 02.10.2015 року. Такої думки дотримується і ВСУ у своєму правовому висновку по справі №6-116цс13 від 07.11.2013 року та у постанові від 19.03.2014 року по справі №6-20цс14. Враховуючи, те, що позивач почав нараховувати пеню з 29.09.2014 року із суми, яка включає в себе і розмір відсотки по яких минув строк позовної давності, таке нарахування процентів є безпідставним. Фактично за мінусом відсотків по яких минув строк позовної давності розмір відсотків станом на 29.09.2014 року становить 6 459,09 грн. (21 714,87(розмір відсотків станом на 29.09.2014 року) - 14 990, 37 (відсотки по яких минув строк позовної давності)), тому пеня на відсотки за користування кредитом нарахована безпідставно, так як нараховано на суму відсотків і в тому числі по яких минув строк позовної давності. В свою чергу відповідач визнає суму боргу по сплаті відсотків за період з 10.10.2012 року по 02.10.2015 року в сумі 9 903,07 дол. США. Крім цього відповідач зазначає, що рішення суду по стягненні боргу виконав повністю, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 18.10.2016 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме: 9 903,07 дол. США - сума боргу по сплаті відсотків за період з 10.10.2012 року по 02.10.2015 року; 21 434,75 грн.- три проценти річних. Статею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та сплати процентів, якщо інше не передбачено договором, або законом. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав належним чином, тоді як відповідачі не виконують свої зобов'язання, передбачені кредитним договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь банку становить - 9 903,07 дол. США, що станом на день розгляду справи становить 271641,21 грн. згідно офіційного курсу НБУ (1 дол. США- 27,43 грн.) та 21 434,75 грн.-три проценти річних. Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В іншій частині позовних вимог позивача слід відмовити в зв'язку з їх безпідставністю. Враховуючи те, що позов підлягає до часткового задоволення з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 2930 грн. 75 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed