Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач звернувся в лютому 2021р. в суд з позовом до Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заборгованості по тимчасовій непрацездатності в сумі 15092.06грн., заборгованості із середнього заробітку за затримку розрахунку за період з 22.09.2020р. по 17.02.2021р. у розмірі 21095.92грн., стягнення витрат на правову допомогу у сумі 5000грн. Позов обґрунтовано тим, що з 23.10.2017р. по 22.09.2020р. позивач працював у ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» головним технологом та був звільнений у зв`язку з закінченням трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. На час звільнення відповідач не виплатив заборгованість по тимчасовій непрацездатності за період з 06.08.2020р. по 31.08.2020р. на суму 1987.50грн. за 5 днів, та за період з 01.09.2020р. по 14.09.2020р. на суму 4757.06грн., а загально - в сумі 15092.06грн., при цьому що листки непрацездатності до Фонду соцстрахування відповідачем не направлялись. Відповідно, є підстави нарахування середнього заробітку за затримку виплати за період з 22.09.2020р. по 17.02.2021р. у розмірі 21095.92грн. Представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності, надавши додаткові докази до справи. Відповідач в судові засідання не з`явився, належним чином повідомлений шляхом вручення повісток, відзив на позов не подавав. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. З 23.10.2017р. по 22.09.2020р. позивач працював у ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» головним технологом та був звільнений у зв`язку з закінченням трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки (а.с.11-12). На час звільнення відповідач не виплатив заборгованість по тимчасовій непрацездатності за період з 06.08.2020р. по 31.08.2020р. на суму 1987.50грн. за 5 днів, про що свідчить відповідь відповідача від 11.01.2021р. на адвокатський запит (а.с.9). Водночас, за період з 06.08.2020р. по 31.08.2020р. на суму 8347.50грн. та ще один листок непрацездатності за період з 01.09.2020р. по 14.09.2020р. на суму 4757.06грн., не були прийняті та не були оплачені відповідачу соцстрахом, оскільки підприємство не сплатило обов`язковий податок по єдиному соцвнеску. Повторний адвокатський запит від 07.05.2021р. щодо виплати позивачу відповідачем 15 092.06грн. заборгованості по листках непрацездатності (а.с.43-44) залишився відповідачем без реагування. Отже, за вимогами чинного законодавства Фонд соцстрахування протягом 10 днів після надходження від роботодавця-страхувальника заяви-розрахунку перераховує кошти страхувальнику на спец-рахунок, але не пізніше у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати (п.8 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів ФСС України, затвердженого постановою Правління Фонду СС України №12 від 19.07.2018р. (чинного з 01.10.2018р.), ч.2 ст.32 Закону України №1105\~ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). З врахуванням того, що саме відповідач зобов`язаний виплатити позивачу кошти по тимчасовій непрацездатності, а попередньо проводити оплату внесків за такі кошти, то вимоги в цій частині позову підлягають до задоволення, так як право позивача на отримання коштів безпідставно порушене відповідачем. На час ухвалення даного рішення такі кошти не виплачено, що не спростовано відповідачем. Щодо позовних вимог про середнього заробітку за затримку виплати за період з 22.09.2020р. по 17.02.2021р. у розмірі 21095.92грн., то такі є також обґрунтовані, виходячи з такого. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до вказаної статті, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середньоденна заробітна плата позивача встановлена у заочному рішенні Івано-Франківського міського суду від 01.04.2021р., що набрало законної сили 07.05.2021р. (а.с.40-42) у розмірі 142.54грн., і за період з 22.09.2020р. по 17.02.2021р. середній заробіток за час затримки складає 21095.92 грн. (142.54*148 днів). Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн., то суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем долучено до матеріалів справи договір №06/10 про надання правої (правничої) допомоги від 21.10.2020 року, розрахунок винагороди згідно договору про надання правової (правничої) допомоги та акт приймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання правової (правничої) допомоги №06/10 від 21.10.2020, згідно якого усна консультація з вивченням матеріалів справи становить 500 грн., вивчення та аналіз судової практики 500 грн., складання та подання позовної заяви 1500 грн., складання інших процесуальних документів (відзиву, клопотань, заяв тощо) 1000 грн., представництво позивача у судовому засіданні 1500 грн., загальна суму 5000 грн. Враховуючи визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, суд вважає за доцільне стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., оскільки саме такий розмір витрат на правничу допомогу, на думку Суду, відповідає вищезазначеним критеріям. Також, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення у дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.116,117 КЗпП України,

Outcome: approved