Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємця шляхом звернення стягнення на майно. Позов мотивує тим, що 02.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № МL-А00/137/2006. В забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем укладено договір іпотеки № PML - А00/139/2006 від 03.08.2006 р., згідно якого відповідач передав в іпотеку Банку земельну ділянку, площею 0,1265 га, що знаходиться за адресою в с. Струмівка, кадастровий номер 0722884800:03:001:1955. 13.08.2013 року [PERSON] помер, спадкоємцем після його смерті є син [PERSON] Оскільки, [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у нього перед банком виникла заборгованість по кредитному договору, що станом на 05.02.2016 року становить: - залишок заборгованості за кредитом становить 42\~742,36 дол.; - пеня за невиконання умов кредитного договору складає 1\~895\~105,97 грн. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року та договору відступлення права вимоги від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-А00/137/2006 від 02.08.2006 року укладеного з [PERSON] та за договором іпотеки № PML - А00/139/2006 від 03.08.2006 року. Оскільки, відповідач прийняв в установленому порядку спадщину після смерті батька основного боржника, то до нього перейшли і зобовязання за кредитним договором та договором іпотеки. А тому просив, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на успадкована [PERSON] майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 0,1265 га, що знаходиться за адресою в с. Струмівка, кадастровий номер 0722884800:03:001:1955, надати право вчиняти процесуальні дії повязані з розпорядженням земельною ділянкою, а також стягнути витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МL-А00/137/2006, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 60 000,00 доларів США, зі строком погашення до 30.07.2026 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 12 % річних (а.с.5-10). В забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором, а також будь-яким можливим збільшенням основного зобовязання, між банком та позичальником укладено договір іпотеки. Так, відповідно до договору іпотеки № PML - А00/139/2006 року від 03.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у держреєстрі за № 7502, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1265 га, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, Підгайцівська сільська рада, село Струмівка та належить на праві власності [PERSON] (а.с. 11-14). Відповідно до ст. 1 статуту ПАТ «ОТП Банк» встановлено, що ЗАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків АКБ «Райффайзенбанк Україна». Згідно з рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 09.10.2006 року банк змінив свою назву з АКБ «Райффайзенбанк Україна» на ЗАТ «ОТП Банк» (а.с. 38,39 зворот). Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року та договору відступлення права вимоги від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк»(який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-А00/137/2006 від 02.08.2006 року укладеного з [PERSON] та за договором іпотеки № PML - А00/139/2006 від 03.08.2006 року (а.с. 15-28). Таким чином, права кредитора за кредитним договором № МL-А00/137/2006 від 02.08.2006 року, що було укладено між між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] та за договором іпотеки № PML - А00/139/2006 від 03.08.2006 року належать ТзОВ «ОТП Факторинг Україна». 13.08.2013 року боржник за кредитним договором [PERSON] помер, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії І-БК №276341 (а.с. 37). Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязане з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК). Перелік зобовязань, які не входять до складу спадщини, визначені ст.1219 ЦК, отже, зобовязання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.12.2014 року встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом є його син [PERSON], який прийняв спадщину шляхом подачі в Першу Луцьку державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини (а.с. 33,34). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особі, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст. 1219 ЦК (ст.ст. 1218 , 1231 ЦК). А тому, вимоги позивача до [PERSON], як до спадкоємця за законом після смерті боржника [PERSON], за кредитним договором № МL-А00/137/2006 від 02.08.2006 року є підставними. За змістом ст. 1281 ЦК спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. З матеріалів справи вбачається, що на адресу Першої Луцької державної нотаріальної контори представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було надіслано 24.12.2013 року заяву про вимоги кредитора та зясування кола спадкоємців після смерті [PERSON] (а.с. 32). Відповідно до ст. 23 закону «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобовязань переходять обовязки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. Судом встановлено, що позичальник [PERSON], порушуючи умови кредитного договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконав, що стверджується дослідженим в судовому засіданні розрахунком заборгованості (а.с. 29), з якого вбачається, що станом на 05.02.2016 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається з: заборгованості по основній сумі боргу за кредитом 42\~742,36 дол. США та пені за невиконання умов кредитного договору 1\~895\~105,97 грн. За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтями 33, 39 цього Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність в іпотечному договорі пункту про позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Оскільки [PERSON] за життя свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, а спадкоємець [PERSON] в подальшому не виконує зобовязання за кредитним договором, то вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при визначенні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 42\~742,36 доларів США та пені за невиконання умов кредитного договору 1\~895\~105,97 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,1265 га, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, Підгайцівська сільська рада, с. Струмівка та належить на праві власності [PERSON], та надати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право на продаж предмета іпотеки з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем шляхом застосування процедури продажу встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд виходить з того, що ні актами цивільного законодавства, ні іпотечним договором, ні кредитним договором не передбачені такі способи захисту іпотекодержателем цивільних прав, як право підпису договору, отримання дублікатів правовстановлюючих документів, здійснення платежів за продавця, отримання витягів з реєстрів, здійснення реєстрації правочину купівлі-продажу та вчинення інших дії. Такий порядок не відповідає процедурі відчуження іпотекодержателем предмета іпотеки, яка встановлена Законом з метою забезпечення задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання зобовязання боржником. У зв'язку з цим, оскільки вказаних умов укладений сторонами договір іпотеки не містить, вимоги позивача про надання йому права на здійснення супутніх юридично значимих дій задля продажу предмета іпотеки третій особі покупцю задоволенню не підлягають. Крім того, право на вчинення цих дій прямо передбачено і витікає з вимог Закону України «Про іпотеку», а тому додаткової конкретизації в судовому рішенні вони не потребують. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачами судових витрат підлягають до задоволення, оскільки підтверджуються відповідними квитанціями.

Outcome: partial