Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на зазначену квартиру. Інші особи на час відкриття спадщини у зазначеній квартирі зареєстровані не були, постійно зі спадкоємцем не проживали. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, за отриманням спадщини ніхто не звертався. Оскільки пройшло більше року з часу відкриття спадщини та спадкоємців після смерті [PERSON] немає, тому позивач вважає, що спадщина є відумерлою і тому повинна перейти до територіальної громади міста. Однак на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2014 року власником нерухомого майна став [PERSON] Квартира була продана представником [PERSON] на підставі довіреності, виданої 21.10.2013 року [PERSON], який розпорядився квартирою, коли власниця квартири [PERSON] вже померла. У [PERSON] були відсутні правові підстави для розпорядження спірним майном, тому такий правочин є за законом недійсним. Також є недійсним і правочин щодо відчуження квартири на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2014 року. Зазначені договори купівлі-продажу порушують інтереси територіальної громади в особі Дніпровської міської ради. Тому позивач просить визнати договори купівлі-продажу недійсними та визнати спадщину у вигляді квартири, яка відкрилась після смерті [PERSON] відумерлою та передати її у власність територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. Відповідачам було запропоновано надати відзив на позов, але від них відзиву на позов не надано. Заяв чи клопотань від них до суду не надходило. Третім особам було запропоновано надати пояснення щодо позову або відзиву але від них пояснень на позов не надано. Заяв чи клопотань від них до суду не надходило Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно інформації, наданої КП ДМБТІ від 29.07.2013 року №8197, квартира [ADDRESS] належала гр. [PERSON] [INFO] року гр. [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру. Відповідно дост.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 та ч.2ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно інформації, наданої Сьомою дніпровською державною нотаріальною контрою від 28.10.2015 року за №779, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. У відповідності до ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст.1277ЦК України,заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Згідност.338 ЦПК України,суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді, відповідно до закону. Таким чином, відповідно до вимогст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Таким чином, спадщина, що відкрилась після смерті [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS] є відумерлою та має бути передана територіальній громаді м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Однак, на підставі договору купівлі - продажу від 14.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М. та зареєстровано в реєстрі за №39, номер запису права власності - 4244391, власником спірного майна став [PERSON] Зі змісту договору вбачається, що спірна квартира була продана представником [PERSON] - [PERSON] Проте, відлучення квартири відбулося вже після смерті гр. [PERSON] 30.05.2014 року було укладено договір купівлі - продажу спірної квартири між гр. [PERSON] та гр. [PERSON]. Договір було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В., зареєстровано в реєстрі за №918, номер запису про право власності - 5848539. Відповідно до п.6 ч.1 ст.248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Аналогічна позиція міститься в абз.1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, яким передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 15 ЦК України визначено те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що спадкоємці, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, відсутні, а заява про визнання спадщини відумерлою подана після спливу одного року з часу відкриття спадщини, а тому наявні підстави вважати спадщину після смерті [PERSON] - відумерлою, а договори купівлі - продажу спірної квартири слід визнати недійсними. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved