Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою в розмірі 68 000 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та судових витрат. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 лютого 2014 року відповідач отримав від нього грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США, що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. Згідно розписки [PERSON] зобовязався повернути 4 000 доларів США до 01.06.2014 року. У встановлений в розписці строк грошові кошти позивачу не були повернуті, тому позивач просить суд стягнути їх з відповідача. Внаслідок такий дій позивачу була спричинена також моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 5 000 грн. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі та стягнути заборгованість в гривневому еквіваленті по курсу станом на 15 грудня 2014 року. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 19 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 19 лютого 2014 року, за якою відповідач отримав від позивачки 4 000 доларів США. Відповідно до розписки відповідач зобовязався до 01 червня 2014 року повернути борг. Проте відповідач свої зобовязання вчасно не виконав, грошові кошти не повернув. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Станом на 15 грудня 2014 року курс гривні до долара НБУ встановлений на рівні 15 грн. 71 коп. за один долар. Отже, станом на 15.12.2014 року 4 000 доларам США еквівалентно 62 840 грн., а не 68 000 грн. як вказує позивач. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену суму заборгованості за вказаним договором позики суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Між сторонами виникли зобовязальні правовідносини на підставі договору позики. Отже, правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Укладений між сторонами договір позики у разі порушення зобовязань не передбачає відшкодування моральної шкоди. Крім того, Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial