Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою, яка в ході судового засідання уточнювалась, та просив стягнути з відповідача Ліквідаційної комісії ХМУ ГУ МВС в Харківській області спричинену йому моральну шкоду у розмірі 328860 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2012 році звернувся до Дзержинського РВ ХГУ ГУМВС в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення-злочину відносно нього. Так, 22.11.2012 року слідчим Дзержинського РВ ХГУ ГУМВС в Харківській області [PERSON] його заява про кримінальне правопорушення-злочин була внесена до ЄРДР №120122200480000010 за ч.1 ст. 190 КК України, за яким позивача було визнано потерпілим.04.07.2013 року слідчий [PERSON] виніс постанову про закриття кримінального провадження.08.07.2013 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова визнано дії [PERSON] - незаконними. Слідчого [PERSON] було відсторонено від розслідування по кримінальному провадженню №120122200480000010, а прокуратурою відносно вказаного слідчого було відкрито кримінальне провадження №42013220090000130 по ст. 367 КК України, по якому позивача було визнано потерпілим. Подальше розслідування проводив слідчий Санжаровська М.В. 05.11.2013 року зі скаргою [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2013 року визнано бездіяльність слідчого Санжарової М.В. незаконною та зобов'язано провести комплекс дій передбачених КПК України. Але незважаючи на ухвалу суду, слідчий Санжарова М.В. 09.12.2013 року винесла постанову про закриття кримінального провадження. 17.01.2014 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було скасовано постанову про закриття кримінального провадження та направлено для подальшого розслідування. 21.01.2014 року Прокуратура Дзержинського району внесла заяву про кримінальне правопорушення-злочин №42014220090000004 за ч.3 ст.364 КК України. Кримінальне провадження №120122200480000010 було передано слідчому Кошелеву Д.А., а в подальшому слідчому Андроняк А.М., яка 18.08.2015 року винесла постанову про закриття кримінального провадження, але вже 02.11.2015 року дана постанова була скасована прокуратурою Дзержинського району м.Харкова. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позову у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Ліквідаційної комісії ХМУ ГУ МВС в Харківській області - Соляник І.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що немає ніяких доказів протиправності дій відповідача позивачем не надано Суд, дослідивши доводи позивача, представника відповідача, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 22.11.2012 року слідчим Дзержинського РВ ХГУ ГУМВС в Харківській області [PERSON] заява [PERSON] про кримінальне правопорушення-злочин була внесена до ЄРДР №120122200480000010 за ч.1 ст. 190 КК України, за яким позивача було визнано потерпілим.04.07.2013 року слідчий [PERSON] виніс постанову про закриття кримінального провадження.08.07.2013 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова визнано дії [PERSON] - незаконними. Слідчого [PERSON] було відсторонено від розслідування по кримінальному провадженню №120122200480000010, а прокуратурою відносно вказаного слідчого було відкрито кримінальне провадження №42013220090000130 по ст. 367 КК України, по якому позивача було визнано потерпілим. Подальше розслідування проводив слідчий Санжаровська М.В. 05.11.2013 року зі скаргою [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2013 року визнано бездіяльність слідчого Санжарової М.В. незаконною та зобов'язано провести комплекс дій передбачених КПК України. Але незважаючи на ухвалу суду, слідчий Санжарова М.В. 09.12.2013 року винесла постанову про закриття кримінального провадження. 17.01.2014 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було скасовано постанову про закриття кримінального провадження та направлено для подальшого розслідування. 21.01.2014 року Прокуратура Дзержинського району внесла заяву про кримінальне правопорушення-злочин №42014220090000004 за ч.3 ст.364 КК України. Кримінальне провадження №120122200480000010 було передано слідчому Кошелеву Д.А., а в подальшому слідчому Андроняк А.М., яка 18.08.2015 року винесла постанову про закриття кримінального провадження, але вже 02.11.2015 року дана постанова була скасована прокуратурою Дзержинського району м. Харкова. Правовідносини, які виникли між сторонами у даному випадку регулюються частиною 6 статті 1176 Цивільного кодексу України. У відповідності до частини 6 статті 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі, внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудовим (службових) обов'язків відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1 статті 23 Цивільного кодексу України). У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Як роз'яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб пов'язаних з невиконанням своїх обов'язків, не проведенні комплексу дій передбачених КПК України, а в подальшому і постійне закриття кримінального провадження. Проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 328860 грн. завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому

Outcome: partial