Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні батьківського права на спілкування з дітьми. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з серпня 2003р. по березень 2013р. він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішення Коломийського міськрайонного суду 21.12.2012р. розірвано. У даному шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] Після розлучення діти залишилися проживати з матір»ю, яка для того, щоб він не міг бачитися з дітьми, виїхала з їхнього власного будинку в невідомому напрямку. По цій причині, він навесні 2013р. звернувся до прокуратури Коломийського району Івано-Франківської області, куди в подальшому була викликана відповідачка. Остання повідомила працівникам прокуратури, що в період з грудня 2012р. по травень 2013р. проживала разом з дітьми у своєї двоюрідної сестри в м. Долинська Кіровоградської області, а з травня 2013р. проживає у свого рідного брата в с. Пшеничники Тисменицького району Івано-Франківської області. Після цього відповідачка взагалі не дає йому можливості бачити дітей, через що 13.06.2013р. у них виник конфлікт, який закінчився порушенням відносно нього кримінального провадження за ст. 125 ч.2 КК України, оскільки він не зміг стримати емоцій, коли відповідачка повідомила, що не дозволить бачитися з дітьми. В подальшому він не має наміру конфліктувати з відповідачкою, але згідно закону має право бачитися з дітьми, спілкуватися з ними, брати участь у їх вихованні. Вважає, що відповідачкою порушено його право на спілкування з дітьми та участь у їх вихованні. Він вчасно сплачує аліменти на утримання дітей, заборгованості у нього не має. Просив зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у здійсненні свого батьківського права на спілкування з дітьми, визначити місце, час побачення, та спосіб участі у вихованні дітей, а також стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати. Позивач у судовому засіданні, позов підтримав, просив зобов'язати відповідачку не перешкоджати йому у спілкуванні з дітьми, та надати дозвіл на спілкування з дітьми відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА . Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що вважає заявлений позов безпідставним та передчасним, оскільки позивач спочатку повинен був звертатися до органу опіки та піклування для визначення часу і місця спілкування з дітьми. Жодних перешкод для спілкування батька з дітьми вона не чинить, не заперечує проти їх спілкування. Однак вона боїться за дітей, оскільки позивач приходив до них у червні 2013р. у нетверезому стані та побив її. По даному факту було порушено кримінальне провадження та вироком Тисменицького районного суду від 16.04.2014р. позивача визнано винним за ст. 125 ч. 2 КК України. Проосила у позові відмовити. Представник Комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА в судовому засіданні вважає за доцільне надати дозвіл позивачу на спілкування з неповнолітніми дітьми відповідно до рішення комісії. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, у якому народились [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження(а.с.5-6). Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.12.2012року шлюб між сторонами розірвано, а дітей залишено проживати з матір»ю [PERSON].(а.с.7). Позивач та відповідачка з дітьми проживають окремо. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Той з батьків, що проживає окремо від дитини, відповідно до ст.157 СК України, зобов'язаний приймати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Заперечення відповідачкою у судовому засіданні того факту, що вона не чинить перешкоди у спілкуванні позивача з дітьми, жодним чином не доведено, оскільки як вбачається з пояснень позивача та із наданих суду письмових доказів,останній з приводу встановлення місця проживання дітей 05.02.2013р. звертався в управління МВС в Івано-Франківській області із відповідною заявою. По даному факту було розпочато досудове розслідування, однак в подальшому за заявою позивача [PERSON] було закрито. Даний факт підтверджує, що відповідачка навмисно не повідомила позивача про місце проживання дітей у м. Долинська Кіровоградської області. Крім того, позивач 04.03.2013р. звертався до Коломийського міськрайонного суду із позовом про визначення місця проживання дітей та ухвалою даного суду від 06.03.2013р. в рахунок забезпечення позову було визначено місце проживання неповнолітніх дітей із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Та як ствердив у судовому засіданні позивач, провадження у даній справі було закрито за його ж заявою про відмову від позову, оскільки відповідачка запевнила його, що буде дозволяти спілкуватися з дітьми. Твердження відповідачки про те, що позов заявлено передчасно також спростовується наданими позивачем доказами, зокрема ще у січні 2013р. останній звертався із заявою у службу у справах дітей Коломийської РДА з проханням визначити йому спосіб участі у вихованні його дітей [PERSON] та [PERSON], і спілкуванні з ними. Однак відповідно до листа начальника служби у справах дітей М.Обушак від 12.02.2013р. №Д-5/01-12 з»ясовано, що [PERSON] разом із дітьми виїхала за межі Коломийського району, і місце перебування її невідомо. Наведені обставини свідчать про те, що відповідачка постійно змінювала своє місце проживання разом з дітьми, щоб у такий спосіб перешкоджати батькові дітей спілкуватися з ними. Наявність вироку суду відносно позивача [PERSON] безумовно не є його позитивною характеристикою, даним вироком його засуджено за заподіяння у стані алкогольного сп»яніння [PERSON] легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров»я. Однак дані, які б свідчили про те, що позивач вчиняв коли-небудь, будь-які дії фізичного характеру стосовно своїх неповнолітніх дітей відсутні. Згідно довідок Коломийської районної поліклініки №129, №37 від 30.01.2014р., [PERSON] на диспансерному обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не числиться(а.с.8). Відповідно до характеристики Отинійської селищної ради від 31.01.2014р. [PERSON] по місцю свого проживання характеризується позитивно(а.с.10). В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дітьми буде перешкоджати їх нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дітьми повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дітей, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дітей. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з батьком. Брак батьківської любові у дітей є психологічною травмою на все життя, а відсутність батьківської лінії виховання, справляє на них негативний вплив. З огляду на викладене, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дітей, батько дітей має бажання приймати участь у їх вихованні, а спілкування між позивачем та дітьми не перешкоджає їх нормальному розвитку, чого з матеріалів справи не вбачається, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дітьми, суд, з урахуванням інтересів дітей, їх віку, поведінки батьків, між якими не має порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дітей, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 04.04.2014року, № 03-14/02-24 надано право позивачу спілкуватися та брати участь у вихованні дітей щосуботи та неділі з 13.00год. до 18.00год. на території м. Івано-Франківська. Також на даному засіданні була присутня і відповідачка [PERSON], яка не заперечувала про визначений час спілкування позивача з дітьми. В інтересах неповнолітніх дітей сторін [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне зобов'язати відповідачку не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з ними, та надати батькові можливість спілкування з дітьми, а саме щосуботи та неділі з 13.00год. до 18.00год. на території м. Івано-Франківська. На підставі наведеного, відповідно до 141-142, 153, 157, 159 СК України,

Outcome: approved