Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про зняття арешту з нерухомого майна. Вимоги мотивовано тим, що на виконанні Білозерського районного відділу державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 10.12.19797 року народження. На підставі постанови державного виконавця від 22.03.2016 року, у вказаному виконавчому провадженні накладено арешт на все нерухоме майно, що належить позивачу. 03.06.2016 року державним виконавцем Білозерського районного відділу державної виконавчої служби було повернуто виконавчий документ, проте, арешт з майна не знятий. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяву в якій позовні вимоги підтримали та просили розглянути справу без їх участі. Представник відповідача в призначений час в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Третя особа [PERSON] в призначений час в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 15.08.2013 року по справі №648/2674/13-ц, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку, щомісячно але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2013 року і до повноліття дитини. З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції [PERSON] від 22.03.2016 року у виконавчому провадженні №39436949 накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON]. Відповідно до листа-відповіді від 25.05.2018 року за № 11004 старший державний виконавець Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції [PERSON] зазначила, що виконавче провадження №39436949 з виконання виконавчого листа №648/2674/13-ц, про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку, щомісячно але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2013 року і до повноліття дитини, було повернено стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», та повідомлено про відсутність підстав для скасування арешту, який накладено на підставі вищевказаної постанови, з посиланням на приписи ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження». Разом з тим розяснено право звернутись до суду про зняття арешту з майна. Згідно із п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У ч.5 ст.47\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.22 цього Закону. Відповідно до ст.49\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч.1 цієї статті випадках. При цьому у ній не зазначено такий випадок, якщо виконавчий лист повернуто у зв'язку з відсутністю майна у боржника. Разом з тим, згідно ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,\~4,\~7,\~11\~до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч. 2, ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За встановлених обставин, зважаючи на те, що згідно відповіді Білозерського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області матеріали виконавчого провадження повернуті стягувачу, а продовження арешту майна перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника, суд вважає, що позов про скасування арешту з нерухомого майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved