Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 3 670 гривень, а також компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 2 470 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився з невідомої для суду причини, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача КП «Чистота-2» в судове засідання не з'явився. Судова повістка про виклик до суду надсилались йому за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації комунального підприємства : вул. Урицького, 2-а м. Мелітополь Запорізької області, однак до суду повернувся конверт з відміткою «за зазначеної адресою не проживає» у зв'язку з відсутністю комунального підприємства за місцем розташування, що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та неявки представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Згідно наказу № 02-12 від 03.01.2012 року [PERSON] прийнятий на посаду інженера з безпеки дорожнього руху КП «Чистота-2» /а.с. 7/. Згідно наказу № 75-к від 16.07.2013 року [PERSON] звільнений з КП «Чистота-2» за п. 1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін /а.с. 7 зв. арк/. Наказом №94 від 13.08.2013 року його знову було прийнято на посаду інженера з безпеки дорожнього руху КП «Чистота-2» /а.с.7 зв. арк./ Наказом №103-к 23.09.2013 року позивача звільнено в порядку ст. 38 КЗпП України, за згодою сторін /а.с. 7 зв. арк./ У відповідності зі ст.47 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язані в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і зробити з ним розрахунок у терміни, визначені ст.116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] заборгованість з заробітної плати виплачена не була та складає 3 670 гривень. Відповідно до Постанови кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (за виключенням оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Таким чином, Порядком не передбачено, що розрахункові місяці мають бути повністю відпрацьовані. Якщо протягом розрахункового періоду відпрацьовано хоча б один день, обчислення середньої заробітної плати провадитиметься виходячи з нарахувань за цей день. На день подання позову відповідач на протязі трьох місяців з моменту звільнення не провів повного розрахунку з позивачем. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 р. не проведення розрахунку з працівником удень звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. У відповідності зі ст.117 КЗпП України у випадку невиплати з вини чи власника уповноваженого їм органа належних звільненому працівнику сум у терміни, зазначені в ст.116 КЗпП України, підприємство повинне виплатити працівнику його середній заробіток за увесь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач зобов'язаний виплатити позивачці заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 670 гривень, а також компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 2 470 гривень.

Outcome: approved