Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Вижницького району, треті особи , [PERSON] [PERSON] [PERSON], відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі про визнання права власності на спадкове майно за законом та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування . В позові вказувала, що 08.01.2002 року помер її чоловік [PERSON], про що у книзі реєстрації актів про смерть [PERSON] сільської ради Вижницького району зроблено відповідний актовий запис за № 2 і видано свідоцтво про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку під літерою «А» 1977 року побудови, який знаходиться у с. Лукавці, вул. Польова, буд. № 5 Вижницького району Чернівецької області, вартість якого становить 28023 грн., що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок на ім'я [PERSON] , а також земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства - 0,50 га, як присадибна ділянка до житлового будинку у с. Лукавці, вул. Польова № 5 Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується рішенням виконкому [PERSON] сільської ради №4 від 27.01.1994 року та рішенням дванадцятої сесії [PERSON] сільської ради народних депутатів 21 скликання від 01.04.1994 року . Зазначала, що є спадкоємцем першої черги за законом. Крім неї спадкоємцями першої черги за законом є їх з покійним чоловіком діти - [PERSON] та [PERSON], які спадщину не прийняли і на неї не претендують, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 281/2003 Вижницької державної нотаріальної контори . Послалася на те, що фактично прийняла спадщину, вступила в управління та володіння спадковим майном, у встановлений законом шестимісячний строк звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 281/2003 року Вижницької державної нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Вижницької нотаріальної контори їй було відмовлено у зв'язку з тим не були надані документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, у зв'язку із чим змушена звернутися до суду про визнання її власником спадкового майна. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно [PERSON], що помер 08.01.2002 року, яке складається із житлового будинку під літерою «А» 1977 року побудови, що знаходиться у с. Лукавці, вул. Польова, буд № 5 Вижницького району Чернівецької області. Визнати за нею, як спадкоємця прав [PERSON], що помер 08.01.2002р., право на завершення виготовлення технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,50 та для ведення особистого підсобного господарства на своє ім'я із послідуючим отриманням витягу про реєстрацію права власності на цю земельну ділянку відповідно до рішення виконкому [PERSON] сільської ради №4 від 27.01.1994 року та рішення дванадцятої сесії [PERSON] сільської ради народних депутатів 21 скликання від 01.04.1994 року Вижницького району Чернівецької області про приватизацію земельних ділянок. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з»явилися. В адресованих суду заявах позов підтримали просили його задовольнити в повному обсязі . Представник [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином, від нього поступила письмова заява про розгляд справи без його участі, позов визнав, щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем не заперечував. Треті особи: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином, були повідомлені про час та місце розгляду справи. В адресованих суду заявах позов визнають та просять справу розглядати у їх відсутність. Представник відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Від нього поступила письмова заява про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.01.2002 року помер ї чоловік позивача, [PERSON], про що у книзі реєстрації актів про смерть [PERSON] сільської ради Вижницького району зроблено відповідний актовий запис за № 2 і видано свідоцтво про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку під літерою «А» 1977 року побудови, який знаходиться у с. Лукавці, вул. Польова, буд. № 5 Вижницького району Чернівецької області, вартість якого становить 28023 грн., що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок на ім'я [PERSON] , а також земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства - 0,50 га, як присадибна ділянка до житлового будинку у с. Лукавці, вул. Польова № 5 Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується рішенням виконкому [PERSON] сільської ради №4 від 27.01.1994 року та рішенням дванадцятої сесії [PERSON] сільської ради народних депутатів 21 скликання від 01.04.1994 року . Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом є їх з покійним чоловіком діти - [PERSON] та [PERSON], які спадщину не прийняли і на неї не претендують, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 281/2003 Вижницької державної нотаріальної контори . [PERSON] фактично прийняла спадщину, вступила в управління та володіння спадковим майном, у встановлений законом шестимісячний строк звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 281/2003 року Вижницької державної нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Вижницької нотаріальної контори їй було відмовлено у зв'язку з тим не були надані документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, у зв'язку із чим змушений звернутися до суду про визнання її власником спадкового майна. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із абзацом 2 п 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509 - VI). Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Таким чином, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК. Отже, оскільки у даному випадку, спадкодавець розпочав процедуру приватизації, про що свідчать відповідне рішення виконкому Луковецької сільскої ради Вижницького району Чернівецької області №4 від 27.01.1994 року про приватизацію землі в кількості 0,50 га, однак, її не закінчив у зв'язку зі смертю, тому суд вважає, що спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації зазначених вище земельних ділянок та одержання правовстановлюючих документів на право власності на них. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або ж оспорюване право, свобода чи інтерес. При цьому, позивач, з огляду на принцип змагальності сторін зобов'язаний довести належними та допустимими доказами факт порушення, невизнання або оспорювання свого права, свободи чи інтересу. Не доведення даного факту є підставою відмови у задоволенні позову. За частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). У пункті 3.5. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право спадкоємця може бути захищено шляхом визнання за ним права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення його права, окрім того, на думку суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов належить задовольнити у повному обсязі. На підставі ст.ст. 182, 328, 392, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved