Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за генеральним договором кредитної лінії. Позов мотивує тим, що 17.06. 2013 року між банком та відповідачем СГ ТзОВ «Україна» було укладено Генеральний договір кредитної лінії № 38, відповідно до якого банк відкрив позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 1 950 000 грн для поповнення обігових коштів, зі сплатою 21 % річних за користування кредитною лінією, з строком дії договору до 15.12.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за договором між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] 17.06.2013 року було укладено договори поруки, згідно яких поручителі зобов'язались відповідати солідарно за належне, своєчасне і повне виконання усіх зобов'язань за кредитним договором. Однак, позичальник СГ ТзОВ «Україна» свої зобов'язання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 07.03.2014 року у нього утворилась заборгованість перед банком в розмірі - 214211,45 грн. Листи-вимоги щодо погашення простроченої заборгованості були залишені відповідачами без задоволення, сума боргу в добровільному порядку не повернута. А тому просить, стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за генеральним договором кредитної лінії № 38 від 17.06.2013 року та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Від відповідача у справі СГ ТзОВ «Україна» надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника СГ ТзОВ «Україна». Позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вважає, що за позовом повинні відповідати не фінансові, а майнові поручителі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 17 червня 2013 року між ПАТ АКБ «Львів» та відповідачем СГ ТзОВ «Україна» було укладено генеральний договір кредитної лінії № 38 та додатковий договір № 38/1, відповідно до якого банк відкрив позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 1 950 000 грн для поповнення обігових коштів в т.ч. придбання запчастин, ПММ, мінеральних добрив, зі сплатою 21 % річних за користування кредитною лінією, з строком дії договору до 15.12.2013 року. (а.с. 6-10). В забезпечення виконання зобов'язань за договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 17.06.2013 року було укладено договір поруки № 38/2, згідно якого відповідач [PERSON] як поручитель зобов'язався відповідати солідарно за належне, своєчасне і повне виконання СГ ТзОВ «Україна» усіх зобов'язань за кредитним договором (а.с. 15). 17.06.2013 року для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником своїх зобов'язань між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 38/3, згідно якого відповідач [PERSON] як поручитель зобов'язався відповідати солідарно за належне, своєчасне і повне виконання СГ ТзОВ «Україна» усіх зобов'язань за кредитним договором (а.с. 16). Статтями 526, 527 ЦК України установлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач СГ ТзОВ «Україна» порушуючи умови генерального договору кредитної лінії та додаткового договору до нього, свої зобов'язання належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з розрахунку кредитної заборгованості за договором (а.с. 12,13) вбачається, що станом на 07.03.2014 року у позичальника СГ ТзОВ «Україна» перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 2 142 111,45 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту - 1950000 грн., заборгованості по процентах - 119599,99 грн., заборгованості по несплаченій комісії - 1200 грн., заборгованості по нарахованій пені - 71311,46 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідачам у справі 12 лютого 2014 року банком було направлено лист-вимогу про повернення боргу (а.с. 17-19). Письмові вимоги були отримані відповідачами, відповідно до поштових повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 20-22). В добровільному порядку кошти повернуті не були. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми позики, є право позикодавця вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Частиною 1 ст. 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Банк скористався своїм правом на вибір способу захисту порушеного права шляхом пред'явлення позову до основного боржника та поручителів. А тому, заперечення відповідача про те, що за позовом повинні відповідати не фінансові а майнові поручителі, не заслуговують на увагу. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача кредитну заборгованість. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених ним та документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved