Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення інфляційні нарахування за порушення грошового зобов'язання за період з 01.03.2013 року по 23.01.2015 року в сумі 33835,00 грн. та три відсотки річних за період з 01.03.2013 року по 23.01.2015 року в сумі 7201,44 грн., а всього в розмірі 41036,44 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскільки відповідач не виконала взяте на себе зобов'язання за умовами договору завдатку від 22.12.2006 року в частині повернення подвійної суми завдатку у випадку відмови від укладення договору купівлі-продажу, рішенням апеляційного суду Львівської області від 04.10.2012 року було задоволено його позов та стягнуто з відповідача цю суму в розмірі 126250 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов'язання, іншим рішенням апеляційного суду Львівської області від 10.02.2014 року з відповідача було стягнуто інфляційні нарахування та три проценти річних за період з 24.05.2007 року по 28.02.2013 року в розмірі 122033,67 грн. Однак вказав, що добровільно відповідач кошти за рішеннями суду не сплатила, рішення суду про примусове стягнення суми подвійного завдатку за умовами договору було звернуте до примусового виконання шляхом проведення електронних торгів 12.01.2015 року з реалізації нерухомого майна відповідача, кошти з реалізації якого повинні були бути сплачені в термін до 23.01.2015 року. А тому, оскільки відповідачем прострочено виконання зобов'язання також за період з 01.03.2013 року по 23.01.2015 року, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному об'ємі. Представник відповідача в судовому засіданні відносно позову заперечив, суду пояснив, що рішення апеляційного суду Львівської області від 04.10.2012 року набрало законної сили з часу його постановлення, у спірний період перебувало на примусовому виконанні, а відтак вини відповідача у тому, що протягом зазначеного періоду виконання зобов'язання було прострочене немає. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з таких підстав. Судом встановлено, що 22.12.2006 року між [PERSON], [PERSON] та агенцією нерухомості «Стандарт-плюс» було укладено договір завдатку №4/л (а.с.6-7). Рішенням апеляційного суду Львівської області від 04.10.2012 року (а.с.8-9), яке набрало законної сили, встановлено, що за умовами вказаного договору [PERSON] передав [PERSON] 126250,00 грн. Цим же рішенням задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] зазначену суму у зв'язку з невиконанням відповідачкою умов договору завдатку. Крім цього, рішенням апеляційного суду Львівської області від 10.02.2014 року (а.с.13-14), яке набрало законної сили, встановлено що зобов'язання відповідача [PERSON] з повернення сплачених за зазначеним вище договором завдатку коштів є грошовим зобов'язанням, невиконання якого породжує підстави для застосування ч.2 ст. 625 ЦК України. Внаслідок цього судом було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з відповідача [PERSON] інфляційні нарахування та три проценти річних за період з 24.05.2007 року по 28.02.2013 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до переконання, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання за умовами договору завдатку від 22.12.2006 року №4/л, вона несе перед позивачем відповідальність, передбачену ч.2 ст. 625 ЦК України, протягом усього періоду порушення грошового зобов'язання, тобто до моменту його повного виконання. Як безспірно встановлено в судовому засіданні, грошове зобов'язання за умовами договору завдатку від 22.12.2006 року №4/л станом на 23.01.2015 року відповідачем не виконане, грошові кошти на підставі рішення суду від 04.10.2012 року в примусовому порядку із відповідач на користь позивача не були стягнуті. Згідно з розрахунком (а.с.5), розмір інфляційних нарахувань за порушення грошового зобов'язання за період з 01.03.2013 року по 23.01.2015 року становить в сумі 33835 грн. 00 грн., три відсотки річних за період з 01.03.2013 року по 23.01.2015 року становлять в сумі 7201 грн. 44 коп. А тому, оскільки за період з 01.03.2013 року по 23.01.2015 року відповідачем не виконано грошове зобов'язання за умовами договору, не залежно від причин такого не виконання, на які посилається відповідач, позивач має право на стягнення із відповідача інфляційні нарахування на суму невиконаного грошового зобов'язання та три відсотки річних, у зв'язку із чим позов слід задоволити стягнувши їх у розмірі, зазначеному у розрахунку. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved