Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу. Мотивував свої вимоги тим, що шлюб між ним та відповідачем був зареєстрований 21 березня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 2003 року березня місяця 21 числа зроблено відповідний актовий запис за № 216. Від шлюбу народився [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки у шлюбі не склались. Не ведеться спільне господарство, мають окремий бюджет, шлюб носить формальний характер, проживають за різними адресами. Просить суд ухвалити рішення, яким шлюб укладений між ними розірвати, оскільки вважає, що збереження такого не можливе та суперечить їх інтересам. Позивач зазначає, що згоди з відповідачем про місце проживання дітей не досягнуто, а тому вона з посиланням на ст. 163 Сімейного кодексу України, просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітніх разом з нею. Позивач надіслав до суду клопотання про слухання справи у його відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач надіслав до суду лист у якому зазначив, що позов визнає повністю та не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають за різними адресами, мають окремий бюджет. Позивач наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на неможливість збереження сім'ї, що не заперечується відповідачем. Виходячи з того, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає за можливе у цій частині позовні вимоги задовольнити. Відповідна до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд задовольняє вимогу про визначення місця проживання дсина та дочки з матір'ю, при цьому враховує вік обох дітей та відсутність заперечень, щодо такого від батька - [PERSON] За таких обставин, відповідно до ст. 111-112 СК України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей, вважає за доцільне не надавати сторонам строк для примирення і на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved