Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

позивач в своїй позовній заяві просить суд визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідно до договору дарування квартири від 15.12.2004 вона є власником квартири\~[ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована її сестра [PERSON] та племінниця [PERSON] Відповідачі вже тривалий час в квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, жодних витрат по утриманню квартири не несуть. Реєстрація відповідачів у квартирі порушує її право як власника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вона не може вирішити вказане питання в позасудовому порядку, а тому і змушена звернутися до суду з даним позовом. Від відшкодування понесених нею судових витрат відмовилася. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Ухвалою суду від 11.03.2019 року вирішено провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] Жодних клопотань чи відзиву на позовну заяву від них не надходило, а тому суд вважає, що відповідачі в судове засідання не зявилися без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу за їхньої відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому, враховуючи, що наявні всі умови для проведення заочного розгляду передбачені ст. 280 ЦПК України, суд виносить заочне рішення. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до\~ст.81\~ЦПК\~України\~кожна сторона\~зобовязана\~довести\~ті обставини,\~на\~які\~вона посилається\~як\~на\~підставу своїх\~вимог\~і\~заперечень,\~крім\~випадків,\~встановлених\~статтею\~82\~цього\~Кодексу. В судовому\~засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 15.12.2004 (а.с.8) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11). Відповідно до довідки про склад сімї (а.с.12) та копії будинкової книги (а.с.13-18) у вказаній квартирі зареєстрована сестра відповідача [PERSON], [INFO] та її племінниця - [PERSON], [INFO]. Як вбачається із акту депутата від 04.12.2018 (а.с.19) відповідачі за вказаною адресою фактично не проживають. Реєстрація відповідачів у квартирі порушує право позивача, як власника, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із положеннями ст.16, 383, 386, 391 ЦК України, власник. квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, а також вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі ... судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України №2 від 12.04.1985 р. суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї. Так, власник житла має право вимагати визнання колишнього члена його сім'ї таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права користування цим приміщенням із зняттям останнього з реєстрації. А тому враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Від відшкодування судових витрат позивач відмовилася. На підставі ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved