Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просить постановити рішення яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 17527,46 грн. за кредитним договором від 01.03.2007 року та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладений вказаний кредитний договір, який відповідач належним чином не виконує та має станом на 30.04.2016 року заборгованість у розмірі 17527,46 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить провести розгляд справи без його участі. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в позові в зв'язку з закінченням перебігу строку позовної давності по заявленій вимозі про стягнення заборгованості, про, що надали суду заяву. Вислухавши думку відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити оскільки при зверненні до суду позивачем було пропущено строк позовної давності. Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак цим Кодексом встановлено строк, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність. До вимоги заявленої позивачем повинна застосовуватися загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, тривалістю у три роки. В наданих позивачем умовах і правилах надання банківських послуг (а.с. 8-13) відсутня домовленість сторін про збільшення тривалості позовної давності. Виходячи з приписів ч. 1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Незважаючи на те, що відповідач впродовж дії кредитного договору порушував його умови, суд вважає початком перебігу строку позовної давності, виходячи з розрахунку заборгованості за договором від 01.03.2007 р. (а.с. 4-6), слід вважати 15 липня 2009 року, тобто дата після якої не здійснювалися жодні платежі по кредиту. В зв'язку з викладеним позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості сплила 16 липня 2012 року. В той час як позивач звернувся до суду лише 01 червня 2016 року (а.с. 2). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставною для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). З таким клопотанням про застосування позовної давності звернувся відповідач до суду першої інстанції. Підстави зупинення, переривання перебігу позовної давності, а також поважні причини її пропущення відсутні та позивач про них суду не повідомив. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14). Доказів, які б вказували на те, що відповідачем отримано нову картку матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі зверненням позивача до суду після спливу позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України в зв'язку з повною відмовою в позові не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed