Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за додатковою угодою №1 до кредитного договору №6/2008 від 04.01.2008р. та понесені судові витрати. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення, а в подальшому подала заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимог позову не визнала, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, при цьому неодноразово заявляла різноманітні клопотання, які розцінюються судом, як такі, що спрямовані на затягування розумного строку розгляду справи, а відтак, з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру, оскільки справа перебуває тривалий час на розгляді, а сторони намагаються зловживати своїм правом шляхом затягування судового розгляду справи, то суд вирішує дану справу по суті спору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в засідання не з'являлися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, а тому, виходячи з того, що про причини неявки суд вони не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести розгляд справи за їх відсутності, про що не заперечують інші учасники процесу. Суд роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, наслідки їх невиконання. І постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.12-15) 23.10.2009р. між позивачем ВАТ КБ «Надра» (надалі перейменоване на ПАТ КБ «Надра») та відповідачами [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №6/2008 від 04.01.2008р. Даною додатковою угоду, про що вказує і позивач у своїй позовній заяві, було змінено редакцію договору №6/2008 від 04.01.2008р. (а.с. 9-11) укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] Відповідач [PERSON] вказала, що додаткову угоду №1 від 23.10.2009р. до кредитного договору №6/2008 від 04.01.2008р. вона не підписувала та на підтвердження своїх посилань заявила клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи, проведення якої просила доручити експертам НДКЦ при УМВС в Івано-Франківській області. Ухвалою суду клопотання позивача було задоволено та призначено в даній справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання : чи виконано підпис в додатковій угоді №1 від 23.10.2009р. до кредитного договору №6/2008 від 04.01.2008р. [PERSON] чи іншою особою? Згідно із висновком експерта №09/03-466 від 18.11.2013р. по матеріалам даної цивільної справи, експерт НДКЦ при УМВС в Івано-Франківській області дійшов до наступного висновку з приводу питань, які були поставлені судом на його вирішення: «Підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді №1 від 23.10.2009р. до кредитного договору №6/2008 від 04.01.2008р. виконаний не [PERSON], а іншою особою» (а.с. 154-159). Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, в даному випадку - додаткової угоди №1 від 23.10.2009р. до кредитного договору №6/2008 від 04.01.2008р. Згідно із ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 1-5 ст. 203 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на висновок судової почеркознавчої експертизи якою встановлено, що додаткова угода №1 від 23.10.2009р. до кредитного договору №6/2008 від 04.01.2008р. особисто відповідачем не підписувався то відтак відповідач [PERSON], відповідно і не мала вільного волевиявлення щодо її (угоди) укладення та не бажала настання правових наслідків, які угода собою обумовлювала. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за додатковою угодою №1 від 23.10.2009р. до кредитного договору №6/2008 від 04.01.2008р. Стосовно стягнення заборгованості з поручителів, то суд зазначає наступне. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, так відповідно до ч.1 вказаної статті у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а частиною 2 цієї ж статті визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 статті 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості з боржника та поручителів. За умовами ст.ст. 526, 525 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 553 Цивільного кодексу України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Відтак, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а заборгованість в розмірі 60677,50 грн., що складається з 45963,03 грн. заборгованості за кредитом; 6155,41 грн. заборгованості за відсотками; 1656,31 грн. заборгованості за порушення строків сплати ануітетного платежу та 6902,75 грн. штрафу (а.с.176178) слід стягнути в солідарному порядку з поручителів. Також із відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути в користь позивача понесені витрати в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 3, 13, 16,20,202,203,207,525-527,554,543,629,651,1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial