Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач в позові вказує, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Неповнолітній [PERSON] був направлений до Вінницького дитячого будинку інтернатного типу «Гніздечко» відповідно до розпорядження Калинівської РДА від 12.12.2012 року № 565 терміном на 1 рік. Комісією в складі голови Корделівської сільської ради, секретаря сільської ради, фахівця із соціальної роботи, депутата сільської ради, дільничного інспектора, начальника ССД було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] та за результатами перевірк було винесено рішення про влучення дітей від матері. Відповідачка [PERSON] тривалий час перебувала під соціальним супроводом в Калинівському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоці, однак соціального супроводу не виконувала. Відповідно до розпорядження Калинівської РДА від 17.12.2013 року № 358 та від 20.10.2014 року № 219 було продовжено термін перебування неповнолітнього [PERSON] у Вінницькому дитячому будинку інтернатного типу «Гніздечко». За час перебування в закладі відповідачка [PERSON] дитину відвідувала, але участі у вихованні та навчанні сина [PERSON] не брала. Іноді забирала дитину додому, але після повернення неповнолітній [PERSON] неодноразово розповідав про те, що мати вживає алкогольні напої, залишає дітей без нагляду або під наглядом старої бабусі. Неповнолітній [PERSON] відмовляється спілкуватися з матір'ю, категорично відмовляється їздити додому мотивуючи це тим, що мати перебуває в постійному алкогольному сп'янінні, всі діти залишаються самі без нагляду та їжі. За час перебування у Вінницькому дитячому будинку інтернатного типу «Гніздечко» неповнолітнього [PERSON], [INFO] його батько - відповідач [PERSON] жодного разу дитину не відвідував. Участі у вихованні та навчанні дитини не приймав, усних, письмових заяв щодо вирішення подальшої долі дитини від нього до адміністрації закладу не надходило. Тому позивач звернувся до суду за захистом прав і законних інтересів неповнолітнього [PERSON] Представник позивача [PERSON] згідно письмової заяви просить розглянути дану справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовільнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги, заявлені позивачем, визнає повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та дату судового засідання. Представник служби у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та дату судового засідання. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Неповнолітній [PERSON] був направлений до Вінницького дитячого будинку інтернатного типу «Гніздечко» відповідно до розпорядження Калинівської РДА від 12.12.2012 року № 565 терміном на 1 рік. Комісією в складі голови Корделівської сільської ради, секретаря сільської ради, фахівця із соціальної роботи, депутата сільської ради, дільничного інспектора, начальника ССД було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] та за результатами перевірк було винесено рішення про влучення дітей від матері. Відповідачка [PERSON] тривалий час перебувала під соціальним супроводом в Калинівському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоці, однак соціального супроводу не виконувала (а.с. 6, 12, 13). Відповідно до розпорядження Калинівської РДА від 17.12.2013 року № 358 та від 20.10.2014 року № 219 було продовжено термін перебування неповнолітнього [PERSON] у Вінницькому дитячому будинку інтернатного типу «Гніздечко» (а.с. 7, 8). За час перебування в закладі відповідачка [PERSON] дитину відвідувала, але участі у вихованні та навчанні сина [PERSON] не брала. Іноді забирала дитину додому, але після повернення неповнолітній [PERSON] неодноразово розповідав про те, що мати вживає алкогольні напої, залишає дітей без нагляду або під наглядом старої бабусі (а.с. 4). Неповнолітній [PERSON] відмовляється спілкуватися з матір'ю, категорично відмовляється їздити додому мотивуючи це тим, що мати перебуває в постійному алкогольному сп'янінні, всі діти залишаються самі без нагляду та їжі. За час перебування у Вінницькому дитячому будинку інтернатного типу «Гніздечко» неповнолітнього [PERSON], [INFO] його батько - відповідач [PERSON] жодного разу дитину не відвідував. Участі у вихованні та навчанні дитини не приймав, усних, письмових заяв щодо вирішення подальшої долі дитини від нього до адміністрації закладу не надходило (а.с. 4). Калинівська районна державна адміністрація надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Згідно ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В ч. 2 ст. 76 ЦК України обумовлено, що опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років. У цьому разі особа, яка здійснювала обов'язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов'язків і це є підставою до позбавлення їх батьківських прав. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав, оскільки батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідачі [PERSON], [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, ніяких відносин не підтримують, не спілкуються, не цікавляться його навчанням та станом здоров'я, повністю байдужі до його проблем та розвитку. Вихованням та утриманням дитини займається позивач. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.164, 165 Сімейного кодексу України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2019 року 2027 грн., з 01.07.2019 року 2118 грн., з 01.12.2019 року 2218 грн. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягувати аліменти на його утримання в розмірі однієї чверті від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, на особовий рахунок дитини. З відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] слід стягувати аліменти на його утримання в розмірі однієї шостої від усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, на особовий рахунок дитини. Так на утриманні відповідачки [PERSON] перебуває шестеро неповнолітніх дітей. Такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved