Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0039/74/47893 від 29 березня 2006 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 23 000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку із цим у останнього утворилася заборгованість в розмірі 17 134 дол. США 28 центів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у письмовій заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 29 березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладено кредитний договір № 014/0039/74/47893, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 23 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 28 березня 2016 року, а також зобов`язався виконати кредитні зобов`язання відповідно до умов кредитного договору. Додатковими угодами № 1 від 23 квітня 2009 року та № 20-10/70-121 від 08 квітня 2010 року сторони змінювались порядок та строки погашення кредиту, визначивши остаточний термін погашення кредиту 28 грудня 2033 року. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, відповідач систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014/0039/74/47893 від 29 березня 2006 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 03 травня 2018 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитними зобов`язаннями, що становить 17 134 дол. США 28 центів, що в гривневому еквіваленті становить 448 148 грн. 24 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 15 914 дол. США 54 центи, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 328 дол. США 02 центи; заборгованість по відсотках 1 219 дол. США 74 центи, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 1 125 дол. США 56 центів. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 6 722 гривні 22 копійки судового збору на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч.1, 530, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved