Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного кредитного договору № 71554 cred від 18 червня 2007 року остання отримала кредитні кошти в сумі 3000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном повернення до 17 червня 2009 року. Вказує, на те, що протягом дії кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 30 грудня 2015 року виникла заборгованість в сумі 11345,23 доларів США, від якої віднімається сума у розмірі 2867,70 доларів США, яка була задоволена рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2008 року. Таким чином заборгованість до стягнення становить 8477,53 долари США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 30 грудня 2015 року складає 201680,44 гривень, а тому просив задовольнити позов та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явився, але подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, про що свідчить повідомлення в газеті, що передбачено ч. 9 ст. 74 ЦПК України, та вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно з укладеного кредитного договору № 71554 cred від 18 червня 2007 року відповідачка отримав кредитні кошти в сумі 3000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном повернення до 17 червня 2009 року.(а.с. 7-8) Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. На даний час, [PERSON] істотно порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, всупереч його умовам, що вбачається з розрахунку заборгованості і станом на 30 грудня 2015 року виникла загальна заборгованість в сумі 11345,23 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 2476,20 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 8869,03 доларів США. (а.с. 5) Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2008 року з відповідачки [PERSON] стягнуто заборгованість на користь ПАТ КБ «Приватбанк», у розмірі 2867,70 доларів США. (а.с. 4) Таким чином, з [PERSON] слід стягнути різницю між поточною заборгованістю та задоволеною заборгованістю раніше судом, що становить 8477,53 доларів США, що за курсом 23,79 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30 грудня 2015 року складає 201680,44 гривень. (а.с. 6) У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного законодавства у встановлений строк. Одним з видів забезпечення зобов'язання, згідно вимог ст.ст. 546, 549-552 ЦК України, є пеня - неустойка що стягується з боржника і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність визначає банківський кредит як будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачається, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а статтею 525 цього ж кодексу встановлено, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його не допускається. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник що прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за заподіяні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. З положень ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми та інше. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище суд зазначає, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. В судовому засіданні встановлено, що зобов'язання відповідачем виконуються не належним чином, чим істотно порушені умови кредитного договору. Таким чином, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану суму заборгованості за кредитним договором. Статтею 224 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 2, 11, 14, 16, 514, 525, 526, 530, 543, 554, 611, 612, 1054, 1055 ЦК України, ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність,

Outcome: approved