Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], Управління ДМС у Житомирській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та знаття з реєстрації, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку по вул. Корольова,71 в с. Студениця, Коростишівського району Житомирської області. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 06.11.2017р. розірвано шлюб між позивачем та [PERSON], даним рішенням було встановлено, що сторони разом не проживали близько одного року. Відповідач [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані в даному будинку та більше двох років не проживають в ньому, не є членами сімї позивача, добровільно знятись з реєстрації відмовляються, їх реєстрація в будинку перешкоджає позивачу скористатись правом на оформлення субсидії, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх майнових прав. Ухвалою суду від 27.06.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін за наявними матеріалами у справі. Ухвалою суду від 03.08.2018 року призначено судове засідання у справі з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не зявивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду направив заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзив відносно позовних вимог не подавали, будь-яких клопотань не надходило. Відповідач - Управління Державної міграційної служби в Житомирській області свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду направили відзив відносно позовних вимог та клопотання про розгляд справи в їх відсутність. З відзиву відносно позовних вимог слідує, що останні просили відмовити в частині позовних вимог до УДМС України в Житомирській області щодо зняття з реєстрації відповідачів , оскільки не є належним відповідачем у справі та не є органом реєстрації і не вчиняють дії, повязані з реєстрацією чи знаття з реєстрації місця проживання фізичних осіб. Суд, дослідивши заяви по суті сторін, матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, с. Студениця, вул. Корольова, 71, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 20.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №163, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.04.2018 р. (а.с.8-9). Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 06.11.2017 р., яке набрало законної сили 17.11.2017 р. розірвано шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відповідно до довідки виданої виконкомом Глибочицької сільської ради Житомирського району, Житомирської області № 249 від 31.05.2018 р. за адресою вул. Корольова,71, с. Студениця, Коростишівського району зареєстровані : [PERSON], [INFO] ( проживає) та [PERSON], [PERSON] ( не проживають) (а.с.7). Актом депутата Глибочицької сільської ради № 22 від 01.06.2018 р. підтверджено, що за адресою вул. Корольова,71, с. Студениця, Коростишівського району зареєстровані, але не проживають з січня 2017 року [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 6). Конституцією України\~(ст.41) та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,\~386,\~391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло\~житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст.\~379,\~382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст.383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане,\~суд вважає\~позовні вимоги\~в частині\~визнання осіб\~такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням\~обґрунтованими та\~такими,\~що підлягають\~задоволенню,\~оскільки позивач\~є власником\~вказаного вище\~житлового будинку,\~ між власником\~та [PERSON]\~та [PERSON]\~будь-якої\~іншої домовленості\~щодо користування\~житлом або\~збереження права\~на користування\~житлом на\~час відсутності\~не було, а тому позивач має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд. Щодо позовних вимог до відповідача УДМС у Житомирській області про зняття з реєстрації відповідачів, то вони є такими, що не підлягаю задоволенню, оскільки не відноситься до компетенції суду, з огляду на таке, відповідно до п.п.3, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року\~реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч.1\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. З врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання понесених судових витрат, шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial