Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до Горохівського районного суду Волинської області з позовом до Сенкевичівського споживчого товариства та [PERSON] про відшкодування шкоди завданої пожежею у сумі 55972,97 грн. Свій позов мотивує тим, що 30 грудня 2011 року позивач уклав із відповідачем Сенкевичівське споживче товариство договір № 14 оренди об'єкта нерухомості. Предметом даного договору було передання позивачу у тимчасове платне користування приміщення магазину «[INFO]» загальною площею 114,6 кв. м, торговою площею 78,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вересні 2013 року в магазині, що знаходиться по сусідству (за адресою: [ADDRESS]) із орендованим позивачем приміщенням, виникла пожежа. Із осередку пожежі вогонь перекинувся на приміщення, яке орендував позивач у іншого відповідача - Сенкевичівського споживчого товариства. Внаслідок пожежі згоріла велика кількість товару, яка знаходилась в орендованому позивачем магазині, чим було спричинено йому майнову шкоду. В обгрунтуванні позивач посилається на те, що з довідки № 6807 від 17 жовтня 2013 року Горохівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області вбачається, що згідно висновку судового експерта № 62 від 09 вересня 2013 року причиною виникнення пожежі в торговому залі магазину, який знаходився в [ADDRESS] було займання горючих матеріалів від теплової дії джерела запалювання електричної природи (електричні іскри та дуги, що утворюються при коротких замиканнях; великі перехідні опори). В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про збільшення розміру позовних вимог у якому просили стягнути з відповідачів 135926,19 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав викладених у позові та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник проти позову у частині стягнення з неї коштів заперечила із підстав викладених у запереченні проти позову. Крім того, суду пояснила, що нести відповідальність за дотримання пожежної безпеки має саме власник магазину, а тому кошти підлягають стягненню саме із власника магазину. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив з тих підстав, що Сенкевичівським споживчим товариством було укладено договір оренди із фізичною особою-підприємцем [PERSON] та підписано акт приймання-передачі частини об'єкта оренди. Будь-яких зауважень до приміщення у момент підписання акту приймання-передачі ФОП [PERSON] внесено не було. Крім того, вказує на те, що позивачем в обгрунтування розміру шкоди було надано докази, які не можуть підтверджувати розмір завданих збитків. Зокрема, вказує на те, що ревізія товарно-матеріальних цінностей, які були пошкодженні позивачем на протязі одного дня проведена не могла бути, оскільки в магазині було багато товару. Також посилається на те, що до матеріалів справи було додано накладні на поставку товару від одного постачальника. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази по справі суд приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 30 грудня 2011 року позивач уклав із відповідачем Сенкевичівське споживче товариство договір № 14 оренди об'єкта нерухомості. Предметом даного договору було передання фізичній особі-підприємцю [PERSON] у тимчасове платне користування приміщення магазину «[INFO]» загальною площею 114,6 квадратних метрів, торговою площею 78,9 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вересні 2013 року в магазині, що знаходиться по сусідству (за адресою: [ADDRESS]). 30 грудня 2011 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі в оренду об'єкта нерухомості. 01 квітня 2013 року відбулася пожежа внаслідок якої було знищено приміщення магазину «[INFO]», що знаходиться по [ADDRESS]. Згідно до висновку судового експерта № 62 від 09 вересня 2013 року Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру причиною виникнення пожежі в торговому залі магазину, який знаходився в [ADDRESS] було займання горючих матеріалів від теплової дії джерела запалювання електричної природи (електричні іскри та дуги, що утворюються при коротких замиканнях; великі перехідні опори). Допитаний у судовому засіданні експерт вибухотехнічної та пожежотехнічної експертизи НДЕКЦ при УМВС України у Волинській області, майор міліції Заболотний Ігор Сергійович пояснив, що найбільш потенційним джерелом пожежі є запалювання електричної природи, що можуть підтвердити наступні обставини: експлуатація старої електропроводки, з'єднання дротів електроживлення методом скрутки, з'єднання дротів між собою, які виготовлені із різних металів. Із постанови про застосування запобіжних заходів від 05 грудня 2002 року вбачається, що Сенкевичівському споживчому товариству було заборонено експлуатувати приміщення магазину «[INFO]», що знаходиться по [ADDRESS]. При цьому було встановлено порушення Закону України «Про пожежну безпеку», ст. 10 «Правил пожежної безпеки в Україні», зокрема: неотримано дозвіл на початок роботи орендованих приміщень магазину від органів державного пожежного нагляду (ст. 10 ЗУ «Про пожежну безпеку»); в приміщенні магазину не відремонтована пожежна сигналізація та не заключений договір на її обслуговування (п. 6.1.2 «Правил пожежної безпеки в Україні»); приміщення магазину не забезпечено вогнегасниками згідно норм належності (п. 6.4.5 «Правил пожежної безпеки в Україні»). Окрім того, згідно припису Самостійної державної пожежної частини № 9 Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 15 березня 2004 року в якості нових запропонованих заходів зазначені: 1) отримати дозвіл про початок роботи в органах державної пожежної охорони; 2) посадовій особі пройти навчання з питань пожежної безпеки зі складанням заліків; 3) в приміщеннях магазину-бару відремонтувати пожежну сигналізацію та заключити договір на її обслуговування з організацією, яка має на це ліцензію; 4) організувати і провести планово-попереджувальні огляди освітлювальної електромережі; 5) приміщення магазину забезпечити вогнегасниками згідно норм належності; 6) освітлювальну електромережу в приміщеннях магазину-бару випробувати на опір ізоляції зі складенням акту; 7) на будівлі магазину блискавко захист випробувати на заземлення зі складанням акту; 8) приміщення магазину-бару забезпечити інструкціями з правил пожежної безпеки. На запитання представника позивача про те, чи було виконано вимоги припису Самостійної державної пожежної частини № 9 Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 15 березня 2004 року представник відповідача [PERSON] пояснив, що припис пожежної частини і постанова територіального органу Держпожежнагляду про застосування запобіжних заходів втратили свою чинність через п'ять років після їх винесення. При цьому суд ставиться до таких тверджень представника відповідача критично, оскільки в самому тексті таких документів немає встановленого строку їх чинності, а самим представником відповідача посилання на законодавство, яке підтверджує дану позицію, зроблено з невідомих суду причин не було. Також суд відхиляє аргументи заперечень представника відповідача [PERSON] про те, що згідно умов договору оренди об'єкта нерухомості № 14 від 30 грудня 2011 року позивач як орендар приміщення зобов'язаний забезпечувати належне збереження, експлуатацію і санітарне утримання об'єкта оренди. Оскільки осередок пожежі, якою було знищено майно позивача виник не в приміщенні, який орендувався позивачем, а в сусідньому приміщенні, яке перебувало у володінні та користуванні іншого відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 767 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. В силу вимог ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Окрім іншого, ст. 5 ЗУ «Про пожежну безпеку» від 17 грудня 1993 року № 3745-XII передбачено, що власники підприємств, установ та організацій або уповноважені ними органи (далі - власники), а також орендарі зобов'язані забезпечувати додержання протипожежних вимог стандартів, норм, правил, а також виконання вимог приписів і постанов органів державного пожежного нагляду; Відповідно до ч. 8 ст. 10 ЗУ «Про пожежну безпеку» початок роботи новостворених підприємств, впровадження нових технологій, передача для виробництва зразків нових пожежонебезпечних машин, механізмів, устаткування та продукції, оренда будь-яких приміщень здійснюються після видачі відповідного дозволу органом державного пожежного нагляду, крім випадків вчинення певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про пожежну безпеку» підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані у зв'язку з порушенням ними протипожежних вимог, відповідно до чинного законодавства. Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 своєї постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач як орендодавець нерухомого майна, в якому виник осередок пожежі, зобов'язаний був перед укладенням із відповідачем [PERSON] відповідного договору оренди нежитлового приміщення отримати дозвіл про початок роботи. І неотримання такого дозволу та недодержання інших правил протипожежної безпеки свідчить про порушення відповідачем як наймодавцем свого обов'язку, що передбачений ч. 2 ст. 767 ЦК України. А саме попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею. За таких умов суд вважає, що саме внаслідок незаконної бездіяльності Сенкевичівського споживчого товариства позивачу було заподіяно майнову шкоду виниклою пожежею. Оскільки осередок такої пожежі виник в приміщенні, що наймалось іншим відповідачем [PERSON] та в якому не було забезпечено дотримання вимог протипожежної безпеки. При цьому суд вважає, що сукупність зібраних у матеріалах справи належних і допустимих доказів свідчить про те, що вина у спричиненні позивачу майнової шкоди лежить саме на юридичній особі відповідача. Суд вважає належним та допустимим доказом розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу наявний в матеріалах даної справи акт контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 29 березня 2013 року. До того ж суд вважає доведеним правомірне походження товарно-матеріальних цінностей у позивача, оскільки позивач є суб'єктом господарювання, а придбання товару в контрагентів позивача підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, а саме накладними. Водночас суд вважає безпідставними заявлені позовні вимоги позивача до іншого відповідача [PERSON], оскільки з аналізу висновку експертизи та досліджених у судовому засіданні інших доказів не вбачається, що саме [PERSON] було спричинено появу джерела запалювання електричної природи в приміщенні. А тому в задоволенні таких вимог слід відмовити.

Outcome: partial