Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що з 2009 року він перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року був визначений спосіб участі позивача у вихованні сина [PERSON], без присутності матері з можливістю перебування дитини у місці проживання батька кожного тижня з четверга з 09 години до понеділка наступного тижня 09 години та сумісний відпочинок з сином без присутності матері з можливістю виїзду за межі міста Харкова в межах України строком до одного місяця кожного року. Позивач вважає, що [PERSON] та її чоловік негативно впливають на розвиток і виховання дитини. Крім того, стверджує, що у відповідача відсутні матеріальні можливості належним чином утримувати сина. Позивач наголосив, що на відміну від [PERSON] він не створив нової родини, та всю свою увагу і матеріальні можливості витрачає на сина. Зазначив, що у нього є власне житло, де вони можуть проживати удвох з сином. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з нею та змінити спосіб участі батька у вихованні дитини, що встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц, та визначити спосіб участі у вихованні і спілкуванні з сином [PERSON] його батька [PERSON], кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері [PERSON] або представника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року визначений спосіб участі батька у вихованні сина [PERSON]. Відповідач за зустрічним позовом, згідно з рішенням суду від 07.04.2015 року забрав дитину до себе 17.11.2016 року, проте дитину своєчасно їй не повернув, після цього перестав виходити на звязок та в подальшому змінив місце проживання та не надавав їй жодної можливості бачитись з сином, у звязку з чим позивач 21.11.2016 року звернулась до Немишлянського відділення поліції з відповідною заявою. Лише 04.05.2017 року вона змогла повернути дитину. Позивач стверджує, що вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні дитини з батьком, однак наголосила, що батько неодноразово не дотримувався визначеного судом способу участі у вихованні і спілкуванні з сином та допускав випадки несвоєчасного повернення їй дитини, а востаннє забравши до себе дитину 17.11.2016 року, взагалі сина їй не повернув, перестав виходити на звязок та змінив місце мешкання, через що вона не бачила дитину майже 5 місяців. У звязку з наведеним, позивач наполягає на скороченні часу участі у вихованні і спілкуванні з сином [PERSON] його батька, з обов'язковою присутністю її або представника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради під час спілкування батька з дитиною. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] первісний позов підтримали, просили суд його задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, посилаючись на те, що проживання дитини з матірю є недоцільним, оскільки у [PERSON] інший чоловік, з яким вона виховує їхню спільну дитину. [PERSON] стверджував, що він зможе приділити більше уваги сину та надати йому краще виховання. Крім того, вважав, що спосіб спілкування батька з дитиною в присутності матері, на якому наполягає [PERSON], є неприйнятним, оскільки батьки між собою не спілкуються і для дитини не буде корисним спостерігати їхні суперечки. Також, [PERSON] наголосив, що 05.05.2017 року [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] та невідомим чоловіком викрали дитину у бабусі (матері [PERSON]М.), яка гуляла з онуком на дитячому майданчику біля будинку, посадили у машину та повезли у невідомому напрямку. Таку поведінку [PERSON] позивач вважає обурливою, та стверджує, що цими діями дитині нанесено душевні страждання, що на його думку ставить під сумнів відповідальність [PERSON] як матері, яка діє лише у власних інтересах. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник за договором [PERSON] в судовому засіданні підтримали зустрічний позов в повному обсязі. Проти первісного позову заперечували, посилаючись на відсутність підстав та виняткових обставин для розлучення дитини [PERSON] зі своєю матірю. Дитина зростає у повноцінній сімї. Мати однаково любить та приділяє увагу як старшому сину [PERSON], так і молодшому сину. Крім того, наголосила, що в період часу, коли батько не повертав дитину матері (майже пів року), [PERSON] перестав водити дитину у розвиваючі дитячі заклади, в подальшому обґрунтувавши це хворобливим станом дитини. Крім того, [PERSON] вказала, що не заперечує проти спілкування дитини з батьком та жодним чином цьому не перешкоджає, проте задля уникнення можливого неповернення їй сина [PERSON], наполягає на встановленні способу участі у вихованні і спілкуванні батька з сином лише в її присутності, або присутності Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (далі - Управління служб у справах дітей) [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні просила вирішити спір з урахуванням інтересів малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Крім того, матеріали справи містять два взаємовиключні висновки Управління служб у справах дітей про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO]. Так, у висновку від 13.01.2017 року № 52 Управління служб у справах дітей вважало за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір'ю [PERSON], а у висновку від 30.05.2017 року № 330 Управління служб у справах дітей вважало за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком [PERSON], та вважало недоцільним відібрання дитини від батька (том 1 а.с. 100-102, 194-196). Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, суд встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 267448, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 07.02.2012 року, батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с. 48). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року по справі № 644/13079/14-ц розрізано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09.09.2009 року в Обджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , актовий запис № 341 (том 1 а.с. 6). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц визначено спосіб участі [PERSON], [INFO], у вихованні сина [PERSON], [INFO], без присутності [PERSON], [INFO], з можливістю перебування дитини у місці проживання батька кожного тижня з четверга з 09.00 години до понеділка наступного тижня до 09.00 години та сумісний відпочинок з сином без присутності [PERSON] з можливістю виїзду за межі міста Харкова в межах України строком до одного місяця кожного року (том 1 а.с. 3-5). Судовим розглядом встановлено, що не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] 17.11.2016 року забрав дитину [PERSON] у матері та згідно з визначеним судом способом його участі у вихованні сина, мав повернути його матері 21.11.2016 року. Проте дитину 21.11.2016 року він не повернув, та за твердженням [PERSON] перестав відповідати на телефонні дзвінки, а за місцем проживання двері квартири не відчиняв. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 21.11.2016 року звернулась до Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області із заявою, яка була зареєстрована за № 21098, в якій просила встановити місцезнаходження своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та його батька [PERSON], [INFO], та повернути дитину додому. Крім того, [PERSON] 05.12.2016 року зверталась до начальника Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області зі скаргою на працівників відділу поліції, в якій просила провести службову перевірку та зобовязати відповідні структурні підрозділи поліції зясувати місце перебування [PERSON], [INFO], та їхнього спільного сина [PERSON], [INFO], та повернути дитину додому (том 1 а.с. 84). З копії витягу з кримінального провадження № 12016220460003928 від 23.12.2016 року вбачається, що до СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області надійшов матеріал за заявою [PERSON] про те, що [PERSON] не виконує рішення Орджнікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року ЖЄО № 22986 (том 1 а.с. 117). В подальшому вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (том 2 а.с. 23). В судовому засіданні позивач за первісним позовом вказав, що посилання [PERSON] на те, що він перестав виходити на звязок та змінив місце проживання не відповідають дійсності та вказав, що він не повернув дитину 21.11.2016 року оскільки вона хворіла, а в подальшому мати просто не забрала сина, у звязку з чим дитина залишилася проживати у нього. Разом з тим, матеріали справи містять Висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], за № 52 від 13.01.2017 року, зі змісту якого вбачається, що на співбесіді в Управлінні [PERSON] пояснив, що дитина хворіє, тому він не надає можливості матері побачитись з сином. Крім того, у Висновку зазначено, що [PERSON] було розяснено, що мати має право відвідувати хвору дитину, однак батько категорично заперечував проти побачень матері з сином (том 1 а.с. 100- 102). Як вбачається з вищевказаного Висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 13.01.2017 року № 52, Управління, як представник органу опіки та піклування, вважало за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON]. Судом встановлено, що не заперечується сторонами у справі, що з 05.05.2017 року дитина проживає з матірю [PERSON]. За твердженням [PERSON] дитину було викрадено [PERSON], її чоловіком [PERSON] та невідомим чоловіком з дитячого майданчику, розташованого біля будинку № 43/21 по вул. Архітектора Альошина у м. Харкові, у звязку з чим він та його мати [PERSON] звернулись з відповідними заявами до Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області (том 2 а.с. 7-8, 9-10). 30.05.2017 року Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надано Висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], та доцільність відібрання дитини від батька за № 330, згідно з яким Управління, як представник органу опіки та піклування, вважало за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], та вважало недоцільним відібрання дитини від батька (том 1 а.с. 194-196). Зі змісту вказаного Висновку вбачається, що в рамках позовних вимог у даній цивільній справі Управлінням служб було надано висновок від 13.01.2017 року № 52 про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], 27.01.2012 року, разом з матірю [PERSON], однак [PERSON] змінила позовні вимоги, та виключила вимогу про визначення місця проживання сина з нею, замінивши її на вимогу про негайне відібрання дитини від батька та повернення на виховання матері, уточнену позовну заяву прийнято до розгляду, що підтверджується відповідною ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2017 року. Крім того, у Висновку від 30.05.2017 року за № 330 вказано, що мати дитини запрошувалась на співбесіду до Управління служб, однак не зявилась. Батько дитини, [PERSON] на засіданні Комісії особисто пояснив, що категорично заперечує проти визначення місця проживання сина з матірю, оскільки вона не має можливості надати дитині належну увагу та забезпечення, не має власного доходу, а також вся її увага направлена на новонароджену дитину та чоловіка. [PERSON] вважає, що він як батько створює кращі умови для дитини, оскільки нової родини не створив, мешкає один, інших дітей не має, всю увагу та матеріальні можливості витрачає на сина. Разом з цим, Висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 30.05.2017 року за № 330 не містить посилання на те, що попередній Висновок № 52 від 13.01.2017 року є невірним або недійсним. Судом встановлено, що батько дитини, [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], та є одним із співвласником цієї квартири (том 1 а.с. 26, 83). Згідно з довідкою ТОВ «Меш Системс» від 04.11.2016 року [PERSON] з 05.10.2016 року працює у вказаному Товаристві на посаді менеджера і має зарплатню 1600 грн. на місяць (том 1 а.с. 50). Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] у 2016 році в ТОВ «Меш Системс» мав 27 днів стажу у жовтні 2016 року, та 15 днів стажу у листопаді 2017 року (том 2 а.с. 44). Згідно з відповіддю Східної ОДПІ м. Харкова за № 1627/9/20-38-13-02-16 від 07.08.2017 року ФОП [PERSON] перебуває на обліку в Східній ОДПІ м. Харкова, з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року перебував на загальній системі оподаткування, згідно наданої декларації про майновий стан і доходи, дохід склав 0,00 грн.. З 01.01.2017 року здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування, згідно наданої декларації платника єдиного подарку, сума доходу в період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року склала 131600,00 грн.. Сплачено єдиний податок в сумі 4480,00 грн. (том 2 а.с. 43). За місцем мешкання [PERSON] характеризується позитивно (том 2 а.с. 46). Мати дитини, [PERSON], мешкає однією сімєю з [PERSON], який, згідно з Висновком Управління служб від 30.05.2017 року за № 330 має самостійний дохід, що дорівнює 35291 грн. 15 коп. за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 та утримує сімю (довідка про доходи, видана ГУ ДСНСУ в Харківській області). [PERSON] здійснює догляд за своїми малолітніми дітьми, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є співвласником житла за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Судовим розглядом встановлено, що фактично сімя [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (за згодою власника житла матері [PERSON] [PERSON]В.). В обґрунтування первісного позову позивач надав суду ряд письмових доказів на підтвердження його безпосередньої та переважної участі у вихованні дитини [PERSON]. Так, матеріали справи містять довідку КЗ «[PERSON] дитячої та юнацької творчості «Істок» Харківської міської ради від 11.02.2015 року № 36, зі змісту якої вбачається, що [PERSON], [INFO], є вихованцем гуртка «Супер-діти» з січня 2015 року. Дитиною займається батько [PERSON]: приводить на заняття, присутній на заняттях разом з дитиною, турбується про матеріальне забезпечення для навчальних занять дитини (том 1 а.с. 55). Згідно з довідкою від 26.10.2016 року, наданою ФОП [PERSON], в період з 01.09.2016 року по 26.10.2016 року три рази на тиждень малолітній [PERSON] відвідував заняття в дитячому клубі «Школа радості» у супроводі батька, [PERSON]. Оплату розвиваючих занять здійснює батько дитини (том 1 а.с. 56). Згідно з довідкою, наданою КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15», малолітній [PERSON], [INFO], знаходиться під наглядом фахівців з 01.02.2012. Мати приходить з сином на прийоми лікарів, піклується про дитину під час хвороби. Батько дитини, [PERSON], протягом 2012- 2014 років звертався до поліклініки стосовно надання медичної допомоги сину (том 1 а.с. 57). Крім того, позивачем надані копії квитанцій про сплату занять [PERSON] в «Школі радості», копії чеків, що свідчать про придбання дитині ліків, іграшок, дитячих книг, копії квитків у Харківський міський дельфінарій, копії квитків на катання на атракціонах (том 1 а.с. 59-65). Також, позивачем за первісним позовом надані копії медичної документації дитини [PERSON], у тому числі за період перебування дитини з батьком у вищевказаний період (том 1 а.с. 66-82). Згідно з довідкою лікаря педіатра [PERSON], який працював в ХМДП № 15 з 01.08.2011 року до 07.07.2016 року, у період з 01.02.2012 року по 07.07.2016 року останній проводив огляд дитини [PERSON], [INFO], при всіх випадках амбулаторного прийому (первинний оглад) у випадках само звернення, а також всі профілактичні огляди, в тому числі оформлення в дитячий садок, тільки в присутності батька [PERSON] (без присутності матері [PERSON]І.). При обслуговуванні викликів на дому огляд дитини проводився або в присутності батька [PERSON], або в присутності матері [PERSON] (з однаковою частотою) (том 1 а.с. 207). [PERSON], в свою чергу, наголосила, що того моменту, як [PERSON] не повернув їй дитину, а саме з листопада 2016 року, [PERSON] не відвідував заняття у Дитячому клубі «Школа радості», а також комунальний заклад «[PERSON] дитячої та юнацької творчості «Істок» Харківської міської ради, на підтвердження чого надала суду відповіді вказаних дитячих установ (том 1 а.с. 229, 230). Крім того, за наслідками звернення [PERSON] до психолога [PERSON] (том 1 а.с. 231, 232, 233) стосовно дитини [PERSON], що зумовило його замкнутість, невміння встановлювати контакт з дітьми, агресія по відношенню до сторонніх людей, а також те, що дитина почала боятися тварин, складені два висновки від 17.05.2017 року та від 03.07.2017 року (том 1 а.с. 234236, 237-238). Так, відповідно до висновку від 17.05.2017 року за наслідками консультації № 1, оскільки [PERSON] 6 місяців перебував далеко від матері, у дитини вірогідно стан стресу та психоемоційної травми середнього ступеню. Тривожність ситуативна, прогноз сприятливий. Згідно з висновком від 03.07.2017 року за наслідками консультації № 2, психоемоційний стан [PERSON] стабілізувався. Необхідна подальша робота з психологом зі зниження тривожності та покращення навичок спілкування. Крім того у рекомендаціях психолога, між іншим, вказано про явно сприятливий вплив тісного спілкування дитини з матірю. Допитана в судовому засіданні свідок з боку позивача за первісним позовом [PERSON], яка є сусідкою [PERSON], пояснила суду, що вона була свідком події викрадення дитини останнього з дитячого майданчика, на якому дитина гуляла з бабусею [PERSON], яка є матірю позивача. Свідок бачила, як [PERSON] впала на лавку, кричала та плакала, оскільки двоє чоловіків та жінка забрали дитину та побігли, а потім сіли в автомобіль та поїхали. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який разом працює з [PERSON], повідомив суду, що у нього також зростає син, якому 4 роки, та вони разом з [PERSON] та його сином [PERSON] іноді гуляли. Крім того, пояснив, що декілька разів він возив [PERSON] з сином у дитячу поліклініку, та допомагав з придбанням для дитини ліків. Також свідок повідомив, що минулого року, коли вони гуляли у дворі з дітьми, [PERSON] розповів, що йому давали спробувати пиво, через що [PERSON] обурився, зателефонував його матері та між ними сталася сварка. Крім того, свідок наголосив, що він із сімєю чотири місяці тому переїхав і мешкає за іншою адресою, та до його переїзду [PERSON] з дитиною постійно мешкали по вул. Косарєва, 40 у м. Харкові, та з дитиною щодня гуляла його бабуся. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є одногрупницею [PERSON] та сусідкою батьків [PERSON], повідомила суду, що вона була свідком ставлення матері до дитини, та стверджувала, що [PERSON] постійно кричить на дитину. Наголосила, що з батьком [PERSON] ситуація зовсім інша, дитина спокійна та щаслива. Батько часто був з дитиною, та вона чула, як [PERSON] неодноразово просив його не уходити, коли він приводив його до матері. Також вказала, що навесні або влітку 2016 року вона бачила як [PERSON] разом зі своєю матірю та невідомими чоловіком та жінкою біля їхнього підїзду випивали. Свідкові здалось, що вони вживали алкогольні напої, пляшок вона не бачила, проте вона так вважає, оскільки за її твердженням їх підхитувало. Разом з ними був і [PERSON], та коли він щось попрохав у матері, вона сказала, що їй ніколи. Допитана в якості свідка з боку позивача за зустрічним позовом [PERSON], яка є матірю [PERSON], пояснила суду, що вперше [PERSON] не повернув у встановлений строк дитину матері у серпні 2016 року. [PERSON] йому телефонувала та прохала повернути [PERSON], проте він їй відмовив та сказав, що він у відпустці та дитину їй не поверне. Оскільки [PERSON] була вагітна, вона почала дуже нервувати та переживати через такі дії [PERSON]. Після цього свідок сама телефонувала [PERSON] та вмовляла його повернути дитину матері, та через два тижні він повернув [PERSON] [PERSON]. Наступного разу [PERSON] забрав дитину у листопаді 2016 року та майже пів року не повертав [PERSON] матері. На телефонні дзвінки [PERSON] не відповідав, за місцем мешкання двері ніхто не відкривав. Свідок стверджує, що через зачинені двері родичка [PERSON], яка знаходилась у квартирі [PERSON], повідомила їй, що [PERSON] (матері [PERSON]М.) та [PERSON] у квартирі немає. Також, свідок вказала, що у вікно вона бачила мати [PERSON] [PERSON], проте двері квартири вона їх не відчиняла. Крім того, свідок наголосила, що після повернення [PERSON] додому, він повідомив, що папа йому казав, що мама та братик [PERSON] погані та до них підходити непотрібно. Також, свідок вказала, що показання свідка [PERSON], які вона надала в судовому засіданні, є неправдивими, оскільки вона є співмешканкою [PERSON]. Наголосила, що навесні або влітку 2016 року, коли начебто свідок [PERSON] бачила як [PERSON] з нею та ще двома особами вживали спиртні напої, [PERSON] була вагітна другою дитиною, та взагалі не вживала спиртних напоїв. Крім того, свідок вказала, що за пів року розлучення матері з дитиною [PERSON] постійно плакала, нервувала та намагалася знайти та повернути сина. На цей час дитина однаково сильно любить і матір і батька, дуже любить свого молодшого брата. За клопотанням позивача за первісним позовом судом досліджено диск з відеозаписом, на якому містяться 3 файли: 1 запис від 21.02.2017 року та 2 записи від 30.04.2017 року. На вказаних відеозаписах зображена дитина [PERSON], що не заперечувалось сторонами у справі, який у доброму настрої малював з батьком, та гуляв на вулиці. Гарні стосунки між дитиною та батьком, між іншим, не ставила під сумнів і мати дитини [PERSON] в ході розгляду даної цивільної справи. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що мати дитини має постійне місце проживання, має повну сімю знаходиться у шлюбі з [PERSON], який має самостійний дохід та утримує сімю, крім дитини [PERSON], має ще одну малолітню дитину [PERSON], [INFO], та здійснює догляд за обома дітьми, приділяючи їм цілодобово свою увагу та турботу, у сімї [PERSON] створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. При цьому судом в цій справі не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матірю. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю. З урахуванням наведеного, первісний позов [PERSON] до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], [INFO], суд залишає без задоволення. З наведених вище підстав позовна вимога позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про зміну способу участі батька у вихованні дитини, що встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц, та визначення способу участі у вихованні і спілкуванні з сином [PERSON] батька [PERSON], кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері [PERSON] або представника Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За приписами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі досліджених доказів, поданих сторонами, суд дійшов до висновку про те, що між сторонами існують непорозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, відповідачем за зустрічним позовом, всупереч визначеного рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц способу його участі у вихованні і спілкуванні з сином [PERSON], були допущені випадки несвоєчасного повернення дитини матері, а останній раз 21.11.2016 року ним взагалі не було повернуто дитину матері та більше пяти місяців мати дитини була позбавлена можливості повернути його додому, побачитись з дитиною та спілкуватись з ним. На підставі наведеного, суд вважає необхідним змінити спосіб участі батька у вихованні дитини, що встановлений вищевказаним рішенням суду від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц, та визначити спосіб участі у вихованні і спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], батька [PERSON], кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері [PERSON] або представника Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. У звязку з задоволенням зустрічного позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved