Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач в позові вказує, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] від 27.03.2012 року , [PERSON] заповідав їй все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і на те, що він матиме право за законом. На день смерті спадкодавця заповіт не змінено і не відмінено. В передбачений законом 6-місячний термін вона, як єдиний спадкоємець за заповітом на вищевказане майно померлого [PERSON] відповідно до ст.1269 ЦК України прийняла спадщину, звернувшись з заявою про прийняття спадщини до Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області. Проте, оформити спадщину на житловий будинок після померлого [PERSON] по місцю відкриття спадщини не має можливості по тій причині, що житловий будинок по [ADDRESS] , належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] , отже вищевказаний будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в з`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. За вказаних обставин позивач звернулася в суд з даним позовом. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, згідно довідки №688 від 10.06.2020 року виконавчий комітет Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області позовні вимоги визнає, розгляд справи просить провести за відсутності представника сільської ради. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] від 27.03.2012 року , [PERSON] заповідав позивачу все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і на те, що він матиме право за законом. На день смерті спадкодавця заповіт не змінено і не відмінено. В передбачений законом 6-місячний термін позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом на вищевказане майно померлого [PERSON] відповідно до ст.1269 ЦК України прийняла спадщину, звернувшись з заявою про прийняття спадщини до Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області. Проте, оформити спадщину на житловий будинок після померлого [PERSON] по місцю відкриття спадщини не має можливості по тій причині, що житловий будинок по [ADDRESS] , належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] , про що свідчить роз`яснення по спадковій справі Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області №84/02-14 від 05.02.2014 року. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого на ім`я померлого [PERSON] 08.09.1989 року виконкомом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області на підставі рішення Калинівської районної ради народних депутатів №151 від 27.04.1989 року, зареєстрованого Вінницьким бюро технічної інвентаризації 08.09.1989 року за №1-110, житловий будинок [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Однак, колгоспний двір припинив своє існування в з`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Згідно ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року №69. Згідно п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст.392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Відповідач по справі позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved