Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про зобовязання відповідача в особі власника [PERSON] укласти з ним трудовий договір про роботу інструктора з гірськолижного спорту з листопада 2015 року та стягнути з відповідача в особі власника [PERSON] на користь позивача\~ середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що з 02.01.2014 р. до 21.02.2014 р. він працював в приватному підприємстві «Мандри-Гори» на посаді інструктора з гірськолижного спорту. З інформації на сайті ТК Буковель йому стало відомо, що в листопаді 2015 року лижна та сноуборд школа ТК Буковель набирає кандидатів на курси інструкторів (підвищення майстерності). Маючи освіту, необхідну кваліфікацію і досвід роботи за спеціальністю, в листопаді 2015 року позивач направив заявку на електронну пошту job.bukovelskischool@gmail.com. Заявку в позивача прийняли, однак з невідомих причин в проходженні курсів та укладенні трудового договору відмовили. Він вважає, що йому відмовили неправомірно, постільки він придатний до роботи інструктора з гірськолижного спорту за станом здоровя, має необхідну кваліфікацію та досвід роботи. Позивач стверджує, що він мав вимушений прогул внаслідок відмови у прийнятті на роботу, а тому йому слід оплатити прогул з дня його звернення до відповідача з приводу прийняття на роботу. Позивач також зазначає, що його позов до відповідача підлягає розгляду в суді відповідно до ч.2 ст.232 КЗпП України як позов про укладення трудового договору працівника, якому надано право поворотного прийняття на роботу. Тому позивач просить зобовязати відповідача в особі власника [PERSON]на підставі того, що в період з 03.11.2014 р. до 11.11.2014 р. він пройшов курси інструкторів, укласти з ним трудовий договір про роботу інструктора з гірськолижного спорту з листопада 2015 року та стягнути з відповідача в особі власника [PERSON]на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Позивач просить задоволити позов. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Від нього також не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Записами в трудовій книжці (а.с.5), встановлено, що позивач працював у приватному підприємстві «Мандри-Гори» інструктором з гірськолижного спорту з 02.01.2014 р. до 21.02.2014 р. Записами в електронному листуванні (а.с.13), встановлено, що 04.11.2014 р. позивач подавав заявку на проходження курсів інструкторів на електронну адресу, яку він вказав у позовній заяві як адресу відповідача. Листом від 04.11.2014 р. позивачу повідомлено, що його анкету отримано та призначено співбесіду. Згідно квитанції (а.с.8), 04.12.2014 р. позивач сплатив 980 грн. за курси інструкторів на категорію С. 04.11.2015 р. позивач отримав лист, надісланий з електронної адреси entries@bukovelskischool.com.ua, яка відрізняється від електронної адреси, наведеної позивачем в позовній заяві як адреса відповідача. В листі вказано, що заявку позивача не прийнято. Згідно правил ст.ст.10, 60 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.22 КЗпП України, забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Але позивач не довів, що він звертався до відповідача із заявою про прийняття на роботу та що йому було відмовлено неправомірно. В позовній заяві позивач вказав, що з інформації на сайті ТК Буковель йому стало відомо, що в листопаді 2015 року лижна та сноуборд школа ТК Буковель набирає кандидатів на курси інструкторів. Проте він не надав доказів того, що ця школа має якесь відношення до приватного підприємства «Мандри-Гори». Позивач також не довів, що відповідач у листопаді 2015 року розміщував оголошення про прийняття на роботу. Він не довів, що звертався до відповідача із заявою про прийняття на роботу у листопаді 2015 року. Позивач надав суду своє листування з відповідачем за листопад 2014 року, яке не стосується спору. Позивач також не довів, що лист з відмовою в прийнятті заявки, який він отримав 04.11.2015 р., був надісланий йому відповідачем, постільки електронна пошта, яка вказана в позовній заяві, відрізняється від тієї, з якої надійшов лист. З того листа неможливо встановити, з приводу якої заявки дана відповідь позивачу і ким лист надісланий. Правилами ст.42-1 КЗпП України встановлено, що працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених п.1 ст.40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Проте доводи позивача про те, що він має право поворотного прийняття на роботу, є безпідставними, постільки його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП, і з часу звільнення пройшло більше, ніж 1 рік. Позивач не довів вимоги про зобовязання відповідача в особі власника [PERSON] укласти з ним трудовий договір. Позовна вимога про стягнення з відповідача в особі власника [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від позовної вимоги про зобовязання укласти трудовий договір. Постільки позивач не довів обґрунтованість позовної вимоги про зобовязання укласти трудовий договір, то задоволенню не підлягає і вимога про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу, яка нічим не обґрунтована. Крім того, така вимога суперечить і правилам ст.96 ЦК України, згідно яких учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.221, 232 КЗпП України та

Outcome: approved