Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що у належній йому квартирі № 5, що розташована за адресою: вул.\~Звенигородська, 14, м. Ватутіне Черкаської області, прописана відповідач, яка фактично вказаною адресою не проживає за вказаною адресою з 2008 року. Реєстрація місця проживання відповідача у його квартирі створює незручності при оформленні документів щодо отримання субсидії, а зняти її з реєстрації без рішення суду на даний час неможливо. Ухвалою суду від 15.08.2017 року судом залучено до участі у справі виконавчий комітет Ватутінської міської ради Черкаської області, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи Ватутінської міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 21.08.2017 року №\~1449/02-21, у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2013 року № 468620 [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 2/3 квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Підставами для виникнення права власності були свідоцтво про право власності на житло № 013352, видане 11.01.2000 року Ватутінським міським органом приватизації, та свідоцтво № 4147 про право на спадщину за законом, видане 18.12.2012 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори. За змістом акту депутата Ватутінської міської ради VII скликання [PERSON] від 10.06.2017 року, [PERSON], [PERSON] прописані, але не проживають за адресою: [INFO], більше 10 років. Відповідно до заочного рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.04.2017 року, яке 25.04.2017 року вступило в законну силу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010\~року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України обовязком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач понад 1 рік не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS], 2/3 частини якої на даний час на праві спільної часткової власності належить позивачу. На сьогоднішній день відповідач свої речі у квартирі позивача не зберігає і не користуються нею, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та утриманням квартири не несе. Також між сторонами відсутня домовленість стосовно збереження за відповідачем права користування житловим приміщенням. Шлюб між сторонами розірвано у встановленому законом порядку, як наслідок, відповідач не є членом сімї власника будинку. За таких обставин суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], щодо чого й сама не заперечує. З огляду на вказане, при задоволенні даного позову суд, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved