Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24.10.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, видавши [PERSON] кредитну карту із встановленим на ній лімітом, а відповідач кредит та відсотки за кредитом в повному обсязі не сплатив, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в сумі 17637.37 грн., яка складається з наступного: 4956.22 грн. заборгованість за кредитом; 6416.53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4948.55 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 816.07 грн. штраф (процентна складова). та судові витрати по справі. Відповідач у своїх запереченнях просив суд в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Свої заперечення обґрунтовував тим, що позивачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитним коштами, оскільки, всупереч вимогам ст.. 1056-1 ЦК України, в односторонньому порядку було змінено проценту ставку, що свідчить про нікчемність вимоги про стягнення коштів в якості плати за користування кредитом в розмірі визначеному позивачем. Крім того вказує, що позивачем серед іншого необґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідача комісії та пені. Так, позивачем не надано розрахунку пені та з матеріалів позову не зрозуміло яким чином вираховується розмір пені та комісії. Вважає що відсутні підстави для стягнення комісії та пені, оскільки позивачем не визначено за надання яких саме послуг, що супроводжують кредит, встановлено щомісячну комісію. В подальшому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що кредитного договору з позивачем він не укладав, а звернувся до банку лише із заявою про відкриття карткового рахунку для перерахування заробітної плати. Також посилався на те, що позивачем не надано оригінал заяви від 24.10.2009 року, що ставить під сумнів укладення договору між ним та позивачем. Представником позивача за довіреністю Демченко А.М. подано до суду додаткові пояснення у якому він вказує, що [PERSON] 24.10.2009 року отримав кредит у розмірі 8700 грн. Із анкети-заяви від 24.10.2009 року вбачається, що останній підписавши відповідну анкету висловив згоду що вказана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам'яткою клієнта, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Вказаною заявою визначено що на момент оформлення кредиту, позивачем було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2.5% на місяць, що свідчить про досягнення між сторонами істотних умов договору. Щодо зміни розміру відсоткової ставки, то представник позивача вказує, що умовами договору було передбачено можливість Банку змінювати розмір процентної ставки за кредитом, що повністю узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг. Вказані повідомлення були направлені відповідачу та отримавши вказані повідомлення, [PERSON] заяви про розірвання кредитного договору не подав. Таким чином відповідно до вимог ст..ст. 641-642 ЦК України вважається, що позичальник прийняв пропозицію кредитора про зміну умов договору. Випискою по рахунку підтверджено, що відповідач отримавши картку активно нею користуватися, що свідчить про належну інформованість [PERSON] про тарифи, умови та правила користування кредитним коштами. Щодо посилання відповідача на неможливість застосування до нього стягнення у виді комісії та штрафів, представник позивача вказує, що пеня та штраф є різновидом штрафних санкцій та можуть застосуватися в межах одного виду відповідальності. Зазначає, що одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить ст.. 61 Конституції України, оскільки є формами неустойки в розумінні ст. 549 ЦК України, а згідно ст.. 230 ЦК України пеня та штраф є видами штрафних санкцій. З приводу посилання відповідача на те, що розрахунок пені є необґрунтованим, оскільки позивачем не визначено за надання яких саме послуг, що супроводжують кредит, встановлено щомісячну комісію, то представник позивача вказує, що умовами договору не передбачено комісію за кредитне обслуговування позичальника. Однак хоча вказана сума заборгованості й розрахована в колонці «сума комісії та пені», але відповідачу було здійснено нарахування пені, що було передбачено умовами договору та відповідним Наказом Банку, у зв'язку з чим представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що наявні підстави для задоволення позову. В уточненій позовній заяві, представник позивача посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, поясненнях та додаткових поясненнях, просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у вказаному розмірі, з урахуванням відсотків за їх користування, пені, та штрафів. В судовому засіданні представник позивача Жигаренко С.В. позовні вимоги підтримав із підстав зазначених в позовній заяві та додаткових поясненнях. Просив суд позов задовольнити, стягнути з [PERSON] заборгованість за договором від 24.10.2009 року у розмірі вказаному у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача та просив суд в задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених ним у поданих раніше до суду запереченнях. Додатково суду пояснив, що дійсно отримував у 2009 році у відділенні ПАТ «Приватбанк» картку для виплат у зв'язку із працевлаштуванням на роботу, здійснював нею розрахунки, однак це не була кредитна картка. Також додав, що у 2013 році підписував заяву-анкету у відділенні Приватбанк у зв'язку із поновленням його анкетних даних. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового процесу, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24.10.2009 року [PERSON] була підписана заява № 0405061200123849161, згідно якої останньому було визначено тип картки [NUMBER], валюта гривня, тип кредитного ліміту: фінансовий, сума кредитного ліміту 500 грн., базова відсоткова ставка 30% із розрахунку 360 днів на рік; строк дії кредитного ліміту: відповідно строку дії картки, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості та інші умови: погашення заборгованості по кредитному ліміту проводиться як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів с дебетної картки № [NUMBER]. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору відповідачу були визначені наступні умови надання кредитних коштів: тип кредитної лінії - відновлювальна; пільговий період - до 55 днів; базова відсоткова ставка - 2,5% на місяць; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді ) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості складається з пені (1) та пені (2): де пеня (1)=(базова процентна ставка по договору)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше; штраф при порушенні строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. З даними умовами кредитування [PERSON] ознайомився 24 жовтня 2009 року, що засвідчив своїм особистим підписом у довідці про умови кредитування. Тобто, сторонами були узгоджені усі істотні умови, які є обов'язковими для кредитних договорів, зокрема щодо порядку надання кредитних коштів, відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальність за порушення зобов'язання, тощо. Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, який складається із заяви та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і ці обставини спростовують доводи відповідача, викладені у його запереченнях про не укладення кредитного договору. Окрім того, з виписки по рахунку вбачається, що [PERSON], отримавши картку почав активно нею користуватися, знімати кошти, погашати заборгованість, що свідчить про належну інформованість [PERSON] про умови та правила користування кредитним коштами. Тобто, відповідач своїми діями визнав наявність з позивачем зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до довідки, виданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н від 24.10.2009 року, за яким було надано кредитну картку: [NUMBER] з терміном дії до вересня 2013 року, а також на виконання кредитного договору від 24.10.2009 року було перевипущено картку [NUMBER] з терміном дії до серпня 2017 року. Посилання відповідача на те, що між ним та ПАТ «ПриватБанк» не було укладено кредитного договору повністю спростовується вказаними вище доказами, які у своїй сукупності підтверджують наявність кредитних відносин, які виникли з договору приєднання від 24.10.2009 року. При цьому в ході судового розгляду відповідачем було заявлено клопотання про витребування оригіналів документів з метою їх дослідження в судовому засіданні. Ухвалою Чаплинського районного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» було зобов'язано надати оригінали документів, зокрема, заяви б/н від 24.10.2009 року. На виконання вказаної ухвали суду, представником ПАТ КБ «Приват банк» в судовому засіданні було зазначено, що оригінали запитуваних документів не збереглися. Разом з тим, відсутність оригіналів заяви та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не може слугувати підставою для відмови у позові, на чому наполягав відповідач протягом розгляду справи, оскільки факт отримання картки ним не оспорювався в судовому засіданні, також ним не оспорювався факт підписання заяви та довідки про умови кредитування. Заявляючи клопотання про надання оригіналів цих документів відповідачем не обґрунтовано з якою метою необхідно витребувати ці документи; протягом розгляду справи відповідачем не заявлялось клопотання про проведення експертизи цих доказів з метою встановлення справжності його підпису. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позивачем доведено що [PERSON] отримавши картку [NUMBER] з встановленим на ній кредитним лімітом повністю усвідомлював походження грошових коштів на цій картці, їх призначення, а також порядок розрахунків за цією карткою. В подальшому позивачем було підписано Анкету-заяву від 28.03.2013 року та здійснено перевипуск картки у зв'язку із чим отримано картку [NUMBER] термін дії якої до 08/17, що також свідчить про обізнаність відповідача щодо природи наявних правовідносин між ним ба позивачем. Дані обставини підтверджуються, зокрема випискою по рахунку з якої вбачається що [PERSON] після перевипущення картки почав нею активно користуватися шляхом зняття кредитних коштів, а в подальшому в терміналах самообслуговування здійснювати її поповнення. Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, тому позичальник зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, уразі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобов'язання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. [PERSON] взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконав внаслідок чого виникла заборгованість. Представлений банком при подачі позову розрахунок кредитної заборгованості станом на 12.06.2017 року становить 17637.37 грн., з яких: 4956.22 грн. - заборгованість за кредитом; 6416.53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4948.55 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 816.07 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до положень ст.ст. 1048, 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частина 2 ст. 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами. Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до статей 11-13, 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заявлених вимог у позові, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві. Правила та умови, на які посилається позивач всупереч вимогам статей 207, 1055 ЦК України та частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у зв'язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором, здійснюючи нарахування відсотків за кредитним договором позивачем у різний період часу застосовувалась різна процентна ставка, в тому числі і різна підвищена процентна ставка на прострочену заборгованість. Проте банком не було надано доказів про погодження з позичальником [PERSON] у письмовій формі умов кредитного договору щодо збільшених відсотків за користування кредитними коштами до розміру 34,8% та 43,2% та пені до розміру 100грн. у місяць за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості. Так, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із ч.1 та ч.2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», від 22 вересня 2011 року № 3795-VI, ч. 1- 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України викладена в наступній редакції: «Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною». Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ. Таким чином, враховуючи, що рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку прийняті після набрання чинності вищевказаним Законом, такі дії банку є неправомірними. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України ухвалюючи 26 вересня 2012 року рішення у справі №6-89цс12. Таким чином, посилання представника позивача щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки, а також пені до розміру 100 грн., була здійснена банком без згоди позичальника. Наявність посилання у заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, щодо обов`язку клієнта регулярно ознайомлюватись зі змінами до Умов і Правил надання банківських послуг на сайті «ПриватБанку», не є належним та допустимим доказом погодження зміни процентної ставки з позичальником. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано достатніх доказів в розумінні вимог ст. 80 ЦПК України на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати про зміну відсоткової ставки. Суд критично відноситься до наданих представником позивача відомостей про направлення відповідачу СМС повідомлення 15 серпня 2014 року, 15 березня 2015 року щодо зміни відсоткової ставки, оскільки такі відомості не містять підтвердження отримання СМС повідомлення відповідачем та відповідно надання згоди останнім на такі зміни умов договору. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку (Постанова ВСУ від 30.11.2016 р. №6-823цс16). Аналізуючи умови кредитного договору у сукупності із неналежним повідомленням відповідача про зміну Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, суд вважає встановленим, що відсотки за користування кредитом слід вважати у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано достатніх доказів в розумінні вимог ст.. 80 ЦПК України на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати [PERSON] про зміну відсоткової ставки з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року до 34,8%, а з 01 квітня 2015 року до 43,20%. Отже, позовні вимоги зі стягнення кредитної заборгованості розрахованої із застосуванням розміру відсоткової ставки на рік у розмірі 34,8% з 01.09.2014 та 43,2% з 01.04.2015 є необґрунтованими. Аналізуючи умови кредитного договору у сукупності із неналежним повідомленням відповідача про зміну Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, суд вважає встановленим, що відсотки за користування кредитом слід вважати у розмірі 30 % на рік (виходячи з розрахунку 360 днів в році, тобто 2,5 %, що відповідає 30% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Згідно розрахунку заборгованості за договором від 24.10.2009 року станом на 12.06.2017 року за період з 26.10.2009 року по 12.06.2017 року відповідач останній раз поповнював карту 23.09.2016 року, з цього часу свої зобов'язання щодо щомісячного погашення кредиту не виконує. У період з 26.10.2009 по 31.08.2014 сума боргу за відсотками нарахованими за ставкою 30% річних, відповідає умовам укладеного сторонами договору, а тому в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими. З 01.09.2014 по 31.03.2015 року позивачем відсотки були нараховані за ставкою 34,8%, а з 01.04.2015 по 30.06.2017 року за ставкою 43,2%. Проте, банком не було надано доказів про погодження з позичальником [PERSON] у письмовій формі умов кредитного договору щодо збільшених відсотків за користування кредитними коштами до розміру 34,8% та 43,2%. Оскільки погашення процентів передбачено довідкою про умови кредитування щомісячно, тому початок стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання, зокрема за період з 24 жовтня 2016 року наступного місяця після останнього платежу по 12 червня 2017 року, дата станом на яку позивачем здійснено відповідний розрахунок. Таким чином, в період з 24 жовтня 2016 року по 12 червня 2017 року, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом визначається на рівні 30 % річних: 4956.22 грн. (тіло кредиту) х 30 (відсоткова ставка) х 231 (кількість днів за період з 24.10.2016 року по 12.06.2017 року днів) : 360 (кількість календарних днів на рік згідно заяви) = 879.73 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо нарахування з боку позивача суми пені та штрафів, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки. Крім заборгованості за кредитом та відсотками, позивач просить суд стягнути з відповідача 4948.55 грн. пені, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 816.07 грн. - штраф (процентна складова). Згідно з довідкою про умови кредитування пеня нараховується за прострочення зобов'язань, яка розраховується як пеня (1) + пеня (2) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховуються 1 раз на місяць при наявності прострочення за кредитом і відсотками 5 або більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. і більше. Отже, вимоги позивача в частині стягнення пені є обґрунтованими. Однак суд не може погодитися з розміром пені, заявленою у позові. Так, згідно умов підписаних відповідачем у довідці про умови кредитування та з урахуванням спірного періоду заборгованості з 24.10.2016 року по 12.06.2017 року, розрахунок пені розраховується наступним чином: пеня 1( тіло кредиту - 4956.22 грн. х ставка пені (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, що становить 2.3/30, або 0.083333333% на день х 100%/365 днів х кількість днів) + пеня 2 - 1% від заборгованості, нараховуються 1 раз на місяць, що становить 49.56 грн. кожного місяця, протягом 7 повних місяців. Таким чином, загальний розмір пені становить (пеня 1- 958 грн. 20 коп. + пеня 2 - 346 грн.92 коп.) 1305 грн. 12 коп. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 816.07 грн. - штраф (процентна складова), суд виходить з наступного. Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст.. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи умови застосування штрафу та пені визначені в кредитному договорі, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а отже і позовні вимоги банку в частині стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню. Отже, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача [PERSON] становить 7141,07 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 4956,22 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 879,73 грн., заборгованість за пенею - 1305,12 грн. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за кредитом у загальному розмірі 7141,07 грн. Згідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 647 грн. 68 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial