Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивачем, [PERSON], пред'явлено до суду позов до відповідача, [PERSON], в якому позивач просить розірвати шлюб між ним, та [PERSON], зареєстрований 19 липня 2018 року у Романівському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 30. В обґрунтування своєї вимоги у позовній заяві позивач [PERSON] зазначив про те, що 19 липня 2018 року він, [PERSON], уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований Романівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 30. Їхнє спільне життя не склалось, оскільки вони мають різні погляди на життя. Вони мають різні інтереси і не можуть знайти спільну мову. Через різні світогляди виникають суперечки та сварки, у зв'язку з цим вони вирішили розірвати шлюб. Дітей від спільного шлюбу не мають. Спору про поділ спільного майна не існує. Спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе. Ухвалою судді від 08 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 11 березня 2019 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду подав письмову заяву, згідно даних якої, просить розглянути справу протягом всіх судових засідань без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, доповнень та клопотань не має, строк на примирення не потрібний, У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду подала відзив, згідно даних якого просить суд розглянути справу без її участі, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення, водночас просить суд відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У справі встановлено, що позивач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] шлюб, який зареєстрований 19 липня 2018 року Романівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 30 (копія свідоцтва про шлюб на а. с. 6). Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя подружжя не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на життя, мають різні інтереси і не можуть знайти спільну мову. Через різні світогляди виникають суперечки та сварки, у зв'язку з чим подружжя вирішили розірвати шлюб. Спору про поділ спільного майна не існує. Спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 142 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Решта судових витрат зі сплати судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved