Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з позовом, в якому просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на праві особистої власності йому одноособово належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до даних домової книги прописки громадян, які мешкають у будинку [ADDRESS] , з 17 січня 2006 року та до теперішнього часу за даною адресою, крім позивача, зареєстровані також і відповідачі. Вказує, що відповідно до акта від 07 грудня 2019 року, складеного головою квартального комітету № 58, у присутності двох свідків, відповідачі з 05 липня 1996 року та до теперішнього часу фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] . Наголошує, що реєстрація відповідачів чинить йому перешкоди у праві вільного користування та розпорядження будинком, а саме він вимушений сплачувати за них кошти за комунальні послуги (користування газопостачанням, водопостачанням та електроенергією). Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без розгляду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року витребувано у Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради відомості про власника житлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що з 2001 року в даному будинку він не проживає та не бажає проживати. Разом з цим, зазначив, що самостійно знятися з реєстрації не бажає, оскільки власного нерухомого майна чи іншого, куди він би міг зареєструватись, не має. Вислухавши позивача, представника позивача [PERSON] , відповідача, а також дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в цілому належить позивачу (а.с.8-9, 49-50). Крім позивача в будинку [ADDRESS] також зареєстрований відповідач (а.с.35). Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач з 2001 року за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Дослідженими в судовому засіданні доказами поважні причини відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлені. Крім того, судом було надано час відповідачу у добровільному порядку знятися з реєстрації, однак, до дня розгляду справи останнім цього так і не було зроблено. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робив і ніхто не перешкоджав його проживанню або вселенню до нього, а тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved