Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з вимогами про поділ його спільного сумісного майна з його колишньої дружиною, шляхом визнання: житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, і земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № 3210700000:14:016:0006, по вул. Бурки, 1 «а», в м. Василькові Київської області, його особистою приватною власністю; виділення в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя та визнати за ним право власності на: ●? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і земельну ділянку загальною площею 0,067 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Поповича, 16, в м. Василькові Київської області; ●? частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м., що знаходиться по вул. Кітченка, 9, в м. Василькові Київської області. Він також просив виділити відповідачеві за первісним позовом в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя та визнати за нею право власності на: ●? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, і земельної ділянки, загальною площею 0,067 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по вул. Поповича, 16, в м. Василькові Київської області; ●? частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м., що знаходиться по вул. Кітченка, 9, в м. Василькові Київської області. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі, наполягали на придбані земельної ділянки та побудові на ній житлового будинку по вул. Бурки, 1 «а», в м. Василькові, саме після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем та свої власні кошти. Відповідач та її представник за первісним позовом вимоги позову не визнали, неодноразово зверталися до суду з зустрічними позовами про поділ її спільного сумісного майна з колишнім чоловіком шляхом виділення їй та визнання за нею право власності, в наступній остаточній редакції, на: ●житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і земельну ділянку загальною площею 0,067 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Поповича, 16, в м. Василькові Київської області; ●1\\2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, і земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № 3210700000:14:016:0006, по вул. Бурки, 1 «а», в м. Василькові Київської області; ●? частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м., що знаходиться по вул. Кітченка, 9, в м. Василькові Київської області; ●розділити між нею та відповідачем корпоративні та немайнові права відповідача в приватному підприємстві «Васильківпастранс»; ●стягнути з відповідача на її користь різницю вартості майна на загальну суму 231464 грн. та 20% від отриманих ним доходів в ПП «Васильківпастранс». Вона також просила виділити відповідачеві за зустрічним позовом в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя та визнати за ним право власності на: ●? частину не житлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м., що знаходиться по вул. Кітченка, 9, в м. Василькові Київської області; ●житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, і земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № 3210700000:14:016:0006, по вул. Бурки, 1 «а», в м. Василькові Київської області, його особистою приватною власністю; ●автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», державний № [NUMBER]; ●автопричеп марки «Сантей 750-131», державний № [NUMBER]; При цьому суд звертає увагу, що можливість визнання частки у спільному майні колишнього подружжя, яка є річчю неподільною, представнику відповідача за первісним позовом було не відомо, вимагаючи стягнення з позивача за первісним позовом, поза вищезазначеними вимогами, частині коштів від вартості автомобіля та причепу. Суд, вислухавши пояснення сторони, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про частковість задоволення вимог обох позовів, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених фізичними особами позовних вимог. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положення ст. 368 ЦК України визначають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю. З огляду положень ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 68 СК України вбачається, що, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Розпорядження цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою. При укладенні договорів, щодо відчуження нерухомого майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згода другого з подружжя має бути письмовою та нотаріально посвідчено. Згідно положень ст. 70 СК України, при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями п.п.1 та 3 ч.1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до положень п.п.23 і 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4 і 5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ним відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У відповідності до рішення Васильківського міськрайонного суд від 18 грудня 2015 року по цивільній справі № 362\\6123\\15-ц, шлюб між сторонами був розірваний. З описової частині рішення вбачається, що з пояснень сторін вони не проживають разом та фактично шлюбні відносини між ними припинені з травня 2014 року. Зі слів свідка сина сторін [PERSON], сторони проживали кожний сам по собі останні 3-4 роки, маючи, в тому числі, окремий бюджет. При цьому судом фактично встановлено, що шлюбні відносини припинилися та сторони не вели спільне господарство з початку 2013 року. Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 330814-7533 від 31.01.2012 року, позивачеві за первісним позовом [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0683 га по вул. Поповича, 16, в м. Василькові, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. За витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1658060 від 07.10.2003 року, позивачеві за первісним позовом [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 27.09.2003 року, посвідченого Другою Васильківською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 2538, належить будинок по вул. Поповича, 16 в м. Василькові. На підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.01.2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстрованим № 99, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №16845019 від 27.01.2014 року, позивач [PERSON] придбав та йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована по вул. Бурки, 1 «а», в м. Василькові Київської області. У відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 29471460 від 13.11.2014 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, загальною площею 211,7 кв.м. по вул. Бурки, 1-а в м. Васильків Київської області. У відповідності до Договору купівлі-продажу від 09.03.2002 року, посвідченого Приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 716, відповідач за первісним позовом [PERSON] придбав приміщення бувшої демонтованої котельні по вул. Кітченка, 9, в м. Василькові, що також підтверджується Свідоцтвом про право власності, реєстраційний № 49 від 01.04.2002 року. Як вбачається з розписки від 14 червня 2014 року позивач за первісним позовом отримав від громадянина [PERSON] в борг 36000 доларів США. Свідок [PERSON] підтвердив обставини передачі позивачеві за первісним позовом зазначеної суми коштів. Свідок [PERSON] стверджувала про спільне придбання сторонами земельної ділянки по вул. Бурки, 1 «а», в м. Василькові та будівництво на ній будинку. Свідок [PERSON] наполягав на тому, що кошти від продажу від належного йому автобусу в сумі 35000 євро були витрачені його батьком позивачем по зазначеній справі, на придбання земельної ділянки за вищезазначеною адресою та будівництва на ній житлового будинку. Як вбачається з листів № 32 від 15.01.2016 року, № 09 від 11.01.2017 року та № 95 від 9.03.2017 року територіального сервісного центру № 3244, а також Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІС №221694, автобус марки «NEOPLAN N 216» належний [PERSON] синові сторін, з 26 грудня 2013 року перереєстрований на імя іншого власника, а позивачеві за первісним позовом належать автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», державний № [NUMBER] та причіп марки «САНТЕЙ 750-131», державний № [NUMBER]. Суд, з урахуванням зібраних у справі доказів, з урахуванням фактичного часу припинення між сторонами шлюбних відносин, вважає, що поділ спільного сумісного майна подружжя можливий за наступним варіантом, який буде найбільше відповідати інтересам обох сторін, а саме: визнання житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, і земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № 3210700000:14:016:0006, по вул. Бурки, 1 «а», в м. Василькові Київської області особистою приватною власністю позивача за первісним позовом [PERSON] виділення позивачеві за первісним позовом [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя та визнати за ним право власності на: ●? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і земельну ділянку загальною площею 0,067 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Поповича, 16, в м. Василькові Київської області; ●? частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м., що знаходиться по вул. Кітченка, 9, в м. Василькові Київської області; ●? частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний № [NUMBER]; ●? частину автопричепу марки «Сантей 750-131», державний № [NUMBER]. виділення відповідачеві за первісним позовом [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя та визнати за нею право власності на: ●? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, і земельної ділянки, загальною площею 0,067 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по вул. Поповича, 16, в м. Василькові Київської області; ●? частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м., що знаходиться по вул. Кітченка, 9, в м. Василькові Київської області; ●? частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний № [NUMBER]; ●? частину автопричепу марки «Сантей 750-131», державний № [NUMBER]. Вимоги зустрічного позову про стягнення з відповідача різниці вартості майна на думку суду з урахуванням його фактичного поділу за рішенням суду є безпідставними, а відсотків з його корпоративних прав та роз поділу між ними корпоративних та немайнових прав на думку суду не можуть бути задоволені оскільки є не конкретними та не обґрунтованими, фактично носять загальний характер. Суд критично ставиться до вимог представника позивача за зустрічним позовом про необхідність врахування майнових інтересів сина сторін у справі, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо його частки у спільному майні його батьків, оскільки, останній, саме представник позивача за зустрічним позовом, жодним чином не був уповноважений на вчинення таких дій та вони не враховані ним під час визначення вимог саме його довірительки. Суд також вважає, що стороною відповідача за первісним позовом також не спростовані ствердження позивача щодо придбання нерухомості по вул. Бурки, 1 «а», в м. Василькові за свої особисті власні кошти. На підставі наведеного та

Outcome: partial