Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що у них з відповідачем є спільний син - [PERSON], [INFO], та на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.10.2011 року з нього щомісячно стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ? частки з усіх видів доходу. Вважає такий розмір аліментів завищеним, оскільки йому не вистачає заробітку, який залишається, на харчування та належне лікування. Крім того, стверджує, що вказаним рішенням суду збільшено розмір аліментів, призначений рішенням від 31.03.2011 року, а розгляд справи відбувався без його участі та без врахування тих обставин, що дитина отримує державну соціальну допомогу та препарати для лікування цукрового діабету безкоштовно. Просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.10.2011 року на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], з ? частки до ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Надала пояснення про те, що син сторін у справі перебуває на диспансерному обліку в Артемівській дитячій лікарні та в Комунальному закладі охорони здоров'я «Центр первинної медичної (медико -санірної) допомоги Артемівської міської ради» з діагнозом: цукровий діабет першого типу, атопічний дерматит, бронхіальна астма, хронічний еритематозний хелікобактер неасоційований гастрит з підвищеною секреторною функцією шлунку, дискинезія жовчовивідних шляхів, фімоз. У зв'язку з тяжкими захворюваннями потребує постійного лікарського догляду, стаціонарного та амбулаторного лікування з використанням масажу, фізіотерапевтичних процедур, щорічного відвідування санаторіїв. Стверджує, що витрати на лікування дитини, а також його навчання потребують значних коштів. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що пітверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського міського управління юстиції в Донецькій області (а.с.10). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.03.2011 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.10.2011 року збільшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON], з ? частки до ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с.6-7). В обґрунтування рішення, суд посилався на те, що дитина є інвалідом дитинства, стан його здоров'я значно погіршився, а лікування стало більш дорого коштувати. В рішенні також вказується, що судовому засіданні з розгляду цієї справи відповідач позов визнав, проте не заперечував проти надання щомісячно 100 грн. для утримання сина. В судовому засіданні позивач пояснив, що не був присутнім в судовому засіданні при розгляді справи № 2-2454-11 та ухваленні рішення про стягнення ? частини з усіх видів доходу, а дізнався про нього коли вже пройшов час на апеляційне оскарження, тому він його не оскаржував. Позивач також зазначив, що на даний час в нього із заробітної плати стягують більш ніж 70 відсотків, у тому числі 50% доходів - аліменти на дитину, а інші - за рішенням іншого суду щодо компенсації за майно при поділі спільного майна подружжя, що позбавляє його можливості придбавати необхідні медичні препарати та отримувати постійно належне лікування, оскільки згідно договору медичного страхування страхова компанія компенсує тоді, він лікується стаціонарно у лікарні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства з 14.09.2010 року з діагнозом цукровий діабет, І тип, важка форма, стан декомпенсації (глікемічний контроль високого ризику), кетоз. Дитина також хворіє на атопічний дерматит з 19.11.2008 року; бронхіальну астму, інтермітуюче протікання, з 11.12.2008 року; хронічний еритематозний хелікобактер не асоційований гастрит з підвищеною секреторною функцією шлунку, дискінезію жовчовивідних шляхів з 11.12.2008 року; фімоз з 11.02.2014 року (а.с.34). У зв'язку з вказаними діагнозами дитина потребує щорічного курсу комплексного стаціонарного лікування та спелеотерапії, постійної інсулінотерапії, 1-2 курси масажу та фізіотерапії в рік, щорічного санітарно-курортного лікування в санаторіях пульмонологічного чи гастроентерологічного профілю, в санаторіях для реабілітації хворих на цукровий діабет, а також потребує постійного забезпечення медичними препаратами та лікарськими засобами. За державною програмою «Цукровий діабет» дитина забезпечена інсуліном (а.с.35, 36). Крім того, для підтримання нормального способу життя, [PERSON] потрібний стабільний розвиток та навчання. Зокрема, дитина приватно отримує уроки англійської мови (а.с.38-41, 68-75). Мати дитини, відповідач у справі, працює учителем у відділі освіти Артемівської міської ради/УВК-11 з 13.09.2005 року по теперішній час, посадовий оклад становить 2405,14 грн., загальна сума доходу за період з 01.01.2014 року по 31.07.2014 року складає 25 876,52 грн. (а.с.51), що в середньому складає 3696,65 грн. Батько дитини, позивач у справі, перебуває на диспансерному обліку в Державному закладі Вузлова лікарня Станція Артемівськ ДП «Донецька залізниця» з 2006 року з приводу діагнозу: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, повільно прогресуюча течія, ризик ІІІ; гіпернензивне серце; ішемічна хвороба серця, стенокардія напруження; дисциркулярна енцефалопатія змішаного ґенезу з цефалгією, вестибулопатією; хронічний гастродуоденіт, стадія нестійкої ремісії; хронічний пієлонефрит. Потребує профілактичного, патогенетичного і симптоматичного лікування та є застрахованим на випадок гострого захворювання та загострення хронічного захворювання (а.с.9, 49, 66-67). [PERSON] працює начальником Дорожніх майстерень на станції Ступки, посадовий оклад становить 4 890 грн., загальна сума нарахованого доходу за період з 01.01.2014 року до вересня 2014 року складає 43 689,24 грн. (а.с.65), що в середньому складає 4854,36 грн. нарахованої заробітної плати за місяць. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. А тому, стягнення аліментів в зміненому розмірі слід розпочати з дня набрання цим рішенням законної сили. У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Виходячи із змісту вказаної норми закону умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд враховує, що при ухваленні рішення про збільшення розміру аліментів з ? до ? частини з усіх видів заробітку у справі № 2-2454-11 не було враховано стан здоров'я у взаємозв'язку з матеріальним становищем платника аліментів, а враховано лише, що його підвищено у посаді за місцем роботи, а також те, що він не має на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків. Разом з тим, суд не погоджується з доводом позивача про те, що крім аліментів в нього стягуються ще судові витрати за іншим рішенням суду, і тому в нього після сплати всіх відрахувань, податків, тощо не залишається заробітної плати на його прожиття. Так, дійсно в період з 01.01.2014 року по вересень 2014 року з позивача стягнуто «судові» в сумі 8737,85 грн., аліменти - 17907,31 грн. Щомісяця він також сплачує 100 грн. згідно договору страхування. Однак, як вказував представник відповідача, позивач сам погодився на те, що з нього будуть відраховувати певну суму щодо розподіленого майна, що не спростував позивач. До того ж, заборгованість із заробітної плати (те, що заборгував позивач підприємству) виникла у липні 2014 року, коли йому було здійснено разову, не передбачену, виплату в сумі 1500 грн., внаслідок чого виникла заборгованість позивача перед підприємством в сумі 1290,60 грн., а в наступних місяцях - внаслідок погашення цієї заборгованості (1290,60 грн. - в серпні, 1365,69 - в вересні за серпень 2014 року). Це позбавило можливість позивача отримувати аванс в період з липня 2014 року по вересень 2014 року, що вбачається з розрахункових листів (арк.с.65). Суд також критично оцінює доводи відповідача про те, що підвищений розмір аліментів необхідний також для отримання сином відповідача освітніх послуг у виді навчання курсу з англійської мови, які він отримував згідно договорів 0046 від 12.10.2011 року, 0023 від 01.09.2013 року та 031 від 03.09.2012 року, укладених з фізичною особою - підприємцем [PERSON], оскільки [PERSON] навчається в 6-в класі розвиваючого навчання, в якому англійська мова викладається з першого класу, а усі факультативні заняття, які проводяться в Артемівському навчально-виховному комплексі № 11 є безоплатними (арк.с. 85, 86). Ті навчальні курси з англійської мови, що отримує [PERSON] згідно вищеназваних договорів, є додатковими і мають вирішуватися у відповідності до ст. 185 Сімейного Кодексу України. Про це вказував і представник позивача [PERSON], коли підтримав позовні вимоги позивача. Також він зазначив, що позивач в липні 2011 року надав допомогу відповідачу на санаторно-курортне лікування в сумі 2000 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] (арк.с.102), з чого слідує, що позивач компенсував відповідачу майже половину вартості затрат на санаторно-курортне лікування в липні 2011 року, які понесені відповідачем на її з сином перебування у санаторії «Алмаз» м. Трускавець в сумі 4320 грн. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обгрунтованими, оскільки дитина інвалід потребує певного особливого догляду, пов'язаного з його хворобою, та підлягають частковому задоволенню, а саме щодо зменшення розміру аліментів до 30 відсотків усіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial