Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 27 січня 1993 року у Івано-Франківському міському відділі ЗАГС зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що зроблено запис за № 109 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. В шлюбі народилось двоє дітей з них на даний час неповнолітнім є син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя не склалось через втрату взаєморозуміння один до одного. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дитину залишити на проживанні із ним. Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, за змістом якої просить розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, в письмовій нотаріально посвідченій заяві просила розглянути справу без її участі, не заперечила щоб малолітній син [PERSON], [INFO] проживав з батьком [PERSON] та надала згоду на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27 січня 1993 року (а.с. 4) сторони зареєстрували шлюб 27 січня 1993 року у Івано-Франківському міському відділі ЗАГС, про що зроблено запис за №109. В шлюбі народилось двоє дітей з них на даний час малолітнім є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке міститься в матеріалах справи (а.с 5.). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved