Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач в своїй уточненій позовній заяві просить суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача, що виражається в порушенні вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо заяви позивача від 29.08.2018 року. Також просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість залізничного квитка 180 грн.24 коп., а також витрати на відправлення рекомендованого листа по даній справі 12 грн. При цьому позивач посилається на вимоги п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Свій позов обґрунтовує незручностями при його поїздці у вагоні №15 поїзду №128/127 сполученням Ковель-Харків 22-23.06.2018 року. Незручності виявилися в тому, що не працював електричний тент кип`ятильника, що залишило особу з ознаками інвалідності без чаю на протязі всього часу слідкування потяга. Також не можливо було користуватися двома туалетами, бо працював лише один з великою чергою до нього. Вагон був у не задовільному санітарному стані. Представник відповідача проти позову заперечував і надав суду відзив (а.с.13-16), де зазначив, що вагон, в якому здійснював поїздку позивач, був побудований в 1976 році, капітальний ремонт вагону проведено 22.12.2017 року, технічна ревізія основних вузлів була проведена 19.06.2018 року, вагон був відправлений у рейс у технічно справному стані, туалети функціонували відповідно до встановлених санітарних зон. [PERSON] був безпечно та своєчасно перевезений з м.Рівне до м.Харкова, претензій щодо термінів перевезення не висловлював. Відповідач, як перевізник, виконав в повному обсязі зобов`язання перед позивачем. Також зазначив, що послуги з харчування та подачі гарячих напоїв, не були включені до придбаного позивачем квитка. Підстави для повернення вартості квитка відсутні. Позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив (а.с.20), де зазначив, що відповідач порушив саме Закон України «Про звернення громадян» щодо заяви позивача від 29.08.2018 року. Також зазначив, що в своєму позові як на підставу своїх вимог він посилається не на «Правила перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України», далі Правила, а на Закон України «Про захист прав споживачів». Постановою КМ України №938 від 31.10.2018 року (а.с.55-57) ПАТ «Українська залізниця» було перейменовано в Акціонерного товариства «Українська залізниця». Судом встановлено, що позивач [PERSON] здійснював поїздку у вагоні №15 поїзду №128/127 сполученням Ковель-Харків 22-23.06.2018 року згідно проїзного документу ЗС №214392 (а.с.5). Під час слідування зазначеним поїздом [PERSON] написав відповідачеві скаргу (а.с.58), де зазначив, що в вагоні працює лише один туалет, двері не зачиняються, маються величезні щілини. Також вказав, що відсутній окріп, який є лише в іншому вагоні. Провідник приносить не окріп, а гарячу воду. В туалеті відсутнє мило і туалетний папір. Згідно до листа виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Ковель» ПАТ «Українська залізниця» від 06.07.2018 року (а.с.59-60), вказаний вагон поїзда було відправлено в рейс в технічно-справному стані, в комплектації та внутрішньому інтер`єрі (віконні рами, конструкція туалетів) передбаченої заводом виробником. Електричні тени кип`ятильника даного вагону вийшли з ладу на шляху прямування поїзда. Вагон утримувався в задовільному санітарному стані. Обидва туалети в вагоні в технічно-справному стані функціонували згідно санітарних зон, туалетний папір та мило поновлювалися провідниками по мірі їх використання. Згідно до листа філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» від 19.07.2018 року (а.с6), вказаний вагон поїзда було відправлено в рейс в технічно-справному стані, в комплектації та внутрішньому інтер`єрі (віконні рами, конструкція туалетів) передбаченої заводом виробником. Електричні тени кип`ятильника даного вагону вийшли з ладу на шляху прямування поїзда. Туалети в даному вагоні знаходилися в технічно- справному стані, функціонували згідно санітарних зон. В своєму позові як на підставу своїх вимог [PERSON] посилається на п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право\~на відшкодування\~майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Згідно до п.15 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Таким чином, належна якість наданих послуг, недоліки наданих послуг по перевезенню пасажирів залізничним транспортом визначається у нормативно-правових актах і нормативних документах та умовах договору із споживачем. \~ \~Придбаний пасажиром\~квиток свідчить\~про умови\~укладеного зі\~споживачем договору.\~Нормативним документом,\~який визначає\~якістьнаданих послуг по перевезенню пасажирів залізничним транспортом, є «Правила перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України», далі Правила, затверджені наказом від 27.12.2006\~ № 1196 Міністерства транспорту та зв`язку України. Відповідно до п.37.3 Правил, серед інших зобов`язань, перевізник зобов`язаний безпечно та своєчасно перевезти пасажира від пункту виїзду до пункту призначення, указаного в проїзному документі, надавши йому місце згідно з придбаним проїзним документом. Щодо вказаного обов`язку [PERSON] зауважень не зазначав. Згідно до 10.2. до складових вартості проїзного документа включається квиток, плацкарта, податок на додану вартість, страховий збір (страховий платіж), плата за продаж проїзного документа (комісійний збір) та може включатись за бажанням пасажира плата за користування комплектом постільних речей та інші послуги, що надаються суб`єктом господарювання. Згідно проїзного документу ЗС №214392 (а.с.5), у вартість квитка [PERSON] включено: тариф, страховий платіж, комісійний збір, ПДВ та плата за користування комплектом постільних речей. Інші додаткові послуги відсутні. Відповідно до Правил, послуги з харчування та подачі гарячих напоїв до базових послуг не входять. Відповідно до п.19.7 Правил, вартість проїзного документа повертається повністю або частково, якщо: а) проїзний документ не використаний повністю або частково; б) проїзний документ з вини перевізника використаний у вагоні чи поїзді нижчої категорії, ніж зазначено в проїзному документі; в) за груповим проїзним документом прямувала неповна кількість її учасників; г) проїзний документ має позначку про припинення поїздки чи зупинку на шляху прямування і пред`явлений до повернення на станції, де здійснена відмітка про зупинку чи припинення поїздки на шляху прямування, не пізніше однієї години після відправлення поїзда з цієї станції. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості залізничного квитка 180 грн.24 коп. При цьому суд бере до уваги і те, що доказами, які надали сторони до матеріалів справи, не підтверджуються пояснення позивача з приводу не можливості користування двома туалетами, бо працював лише один з великою чергою до нього, що вагон був у не задовільному санітарному стані. Вказані обставини не визнанні відповідачем, а позивач не надав докази у їх підтвердження. Щодо пояснень позивача про те, що не працював електричний тент кип`ятильника, суд бере до уваги пояснення представників відповідача про те, що він вийшов з ладу під час руху поїзда. На підставі наведених вище обґрунтувань суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення вартості залізничного квитка 180 грн.24 коп. 29.08.2018 року [PERSON] направив на адресу ПАТ «Українська залізниця» заяву досудового врегулювання спору (а.с.4), в якій виклав обставини його поїздки у вагоні №15 поїзду №128/127 сполученням Ковель-Харків 25.06.2018 року і запропонував вжити заходів досудового врегулювання спору за домовленістю між сторонами, був згоден отримати половину вартості квитка з провідників вагону поштовим переказом, не чекаючи пред`явлення позову. Листом від 19.09.2018 року за №ПК-7/403 заступником директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» було надано відповідь (а.с.100) [PERSON] на вказане вище його звернення від 29.08.2018 року. У даному листі [PERSON] було повідомлено, що листом від 19.07.2018 року №ПК-5/269 йому була надана вичерпна відповідь по суті його звернення від 25.06.2018. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вказану відповідь він не отримував. Разом з тим, представник відповідача надав суду реєстр поштових відправлення за 26.09.2018 року (а.с.101), з якого вбачається, що кореспонденція на адресу [PERSON] дійсно була направлена йому поштовим відправленням. [PERSON] в обґрунтування свого позову посилається на ст.20 Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до ст.20 зазначеного закону, звернення розглядаються\~і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. \~ \~Звернення [PERSON] \~від 29.08.2018\~року було\~розглянуто відповідачем\~у відповідності\~дост.20 Закону України «Про звернення громадян», про що свідчить лист від 19.09.2018 року за №ПК-7/403 (а.с.100). В даному листі представник відповідача посилається на раніше направлений лист директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» від 19.07.2018 року №ПК-5/269, де надано вичерпну відповідь на поставлені питання (а.с.6). Щодо цього листа позивач свої заперечення не висловлює. \~ \~Приймаючи до\~уваги,\~що відповідач\~у відповідності\~до вимог\~Закону України\~«Про звернення\~громадян» розглянув звернення позивача від 29.08.2018 року, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання неправомірною\~бездіяльності відповідача,\~що виражається\~в порушенні\~вимог Закону\~України «Про\~звернення громадян»\~щодо заяви\~позивача від\~29.08.2018\~року. Зважаючи на вимоги ст.141 ЦПК України і те, що суд відмовляє позивачу в задоволенні його позовних вимог, судові витрати позивача, в тому числі на відправлення рекомендованого листа 12 грн., відносяться на його рахунок і відшкодуванню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed