Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 14 листопада 2015 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, за яким остання позичила грошові кошти в розмірі 24 000 гривень та зобов`язалась їх повернути до 26 листопада 2015 року, що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. Однак у встановлений в розписці строк грошові кошти позивачу повернуті не були. Позивач в судове засідання не зявився, в письмовій заяві його представник вимоги позову підтримав повністю з мотивів викладених в позовній заяві. Просив розгляд справи проводити без сторони позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка в судові засідання не з'являлась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись за закінченням терміну зберігання, причини неявки суд не повідомила. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 14 листопада 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 14 листопада 2015 року, за якою відповідачка отримала від позивача 24 000 гривень. Відповідно до розписки відповідачка зобовязалась до 26 листопада 2015 року повернути позику, проте, свої зобовязання вчасно не виконала, грошові кошти не повернула (а.с.3). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики від 14 листопада 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку, враховуючи що розмір процентів за користування позикою не встановлений договором, позивач просить про стягнення в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми в розмірі 21 грн. 70 коп. та в порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України процентів, у розмірі визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України 347 грн. 18 коп. Загальний розмір заборгованості за договором позики складає 24 368 грн. 88 коп. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачкою суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки в його користь на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: approved