Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування арешту житла, а саме просить суд скасувати арешт, накладений на підставі повідомлення Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори від 28.03.2000 року, реєстраційний номер обтяження 7988808 від 29.09.2008 року (архівний номер 1929066 KIROVOGRAD 1) на квартиру [ADDRESS] , який згідно договору купівлі-продажу від 23.03.1999 року належить на праві власності [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується наявністю спадкової справи. Після смерті батька залишилася квартира [ADDRESS] , яка належала батькові позивача на праві власності згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.03.1999 року. Маючи намір оформити право власності в порядку спадкування на вказане нерухоме майно дізнався про накладення арешту на квартиру на підставі Повідомлення Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори від 28.03.2000 року. Реєстраційний номер обтяження 7988808, зареєстрований 29.09.2008 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 о 15:20:54 (архівний номер 1929066 KIROVOGRAD 1). Арешт був накладений з приводу договору застави від 03.03.2000 року в зв`язку з тим, що мати позивача брала кредит в Кіровоградському відділенні Ощадного банку Україна № 49, а батько був її майновим поручителем. Згідно довідки цього відділення банку № 657 від 20.03.2001 року мати позивача [PERSON] кредит повністю погасила. Крім того, згідно відповіді Подільського ВДВС № 41151/13-20-18/10 від 20.12.2018 року на запит позивача у відділі відсутні на виконанні будь-які документи, де б боржником являвся батько позивача. Тобто на даний час обставини, які були підставою для накладення арешту перестали існувати, тому позивач був вимушений звернутись в суд за захистом своїх прав, просить задовольнити позов, посилаючись на обставини, що в ньому викладені Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не сповістив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив провести розгляд справи без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів та відмовити в задоволенні позовних вимог, крім того вказав, що позивачем до позову додано лист державного нотаріуса Водяницької А.В. (вих.. № 28 від 03.03.2000 1999 року) за змістом якого в розділі «Інформація про документ на підставі якого накладена заборона» вписано: «назва документу: договір довічного утримання», що ставить під сумнів внесення заборони саме на підставі договору застави. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , який в свою чергу є власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.1999 року. На вказану квартиру накладено арешт на підставі повідомлення Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори від 28.03.2000 року, реєстраційний номер обтяження 7988808 від 29.09.2008 року (архівний номер 1929066 KIROVOGRAD 1) на квартиру [ADDRESS] , який згідно договору купівлі-продажу від 23.03.1999 року належить на праві власності [PERSON] , [INFO] . Арешт був накладений з приводу договору застави від 03.03.2000 року в зв`язку з тим, що мати позивача брала кредит в Кіровоградському відділенні Ощадного банку Україна № 49, а батько був її майновим поручителем. Згідно довідки цього відділення банку № 657 від 20.03.2001 року мати позивача [PERSON] кредит повністю погасила. Згідно відповіді Подільського ВДВС № 41151/13-20-18/10 від 20.12.2018 року на запит позивача у відділі відсутні на виконанні будь-які документи, де б боржником являвся батько позивача. Тобто на даний час обставини, які були підставою для накладення арешту перестали існувати. З листа державного нотаріуса Водяницької А.В. (вих.. № 28 від 03.03.2000 1999 року) за змістом якого вбачається, що в розділі «Інформація про документ на підставі якого накладена заборона» вписано: «назва документу: договір довічного утримання», що ставить під сумнів внесення заборони саме на підставі договору застави. Проте згідно відповіді з Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області ГТУЮ у Кіровоградській області встановлено, що відповідно до реєстру для реєстрації нотаріальних дій № 1-1 Першої Кіровоградської нотаріальної контори за 2000 рік, 03.03.2000 року за реєстровим № 1-540 було посвідчено договір застави між представником Ощадбанку № 49 та [PERSON] , [PERSON] . Накладення арешту на нерухоме майно порушує права власника на розпорядження цим майном. Арешт, накладений на нерухомість є безпідставним. Підстави для накладення обтяження на даний час відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що накладеним арештом, порушуються права позивача як власника, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved