Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, яким просить визнати недійсною розписку від 01.09.2008 року та визнати її такою , що не може бути належним доказом виникнення особистих майнових прав в розумінні ст.ст. 57,58 ЦПК України та доказом відповідно до ст.ст. 84-87 КПК України. Вимоги мотивує тим, що приблизно в червні -серпні 2010 року йому стало відомо про існування розписки , ніби- то підписаної ним та скріпленою печаткою приватного підприємця [PERSON], із змісту якої вбачається, що : » Я, [PERSON] отримав від [PERSON] 01.09.2008 року 30 000 доларів США за автомобіль RENAULT Magnum АЕ430, д/н [NUMBER] і полу причіп SOMMER SP 240S , д/н[NUMBER] і зобов»язуюсь вказаний автомобіль переоформити на [PERSON] « . В зазначеній розписці вказані свідки [PERSON] та [PERSON] та під її текстом , яка виготовлена машинописним текстом , зазначено директора [PERSON], що скріплено печаткою приватного підприємця [PERSON] Зазначені події, які були описані в розписці , не можуть відповідати дійсності , так як , ні він, позивач, ані хто -небудь у його присутності вказаний текст розписки не складав ; та нікого він на це не уповноважував , та зазначена сума в розписці не може відповідати дійсним фактам, які існували на момент, ніби-то складання розписки . Даний факт підтверджується висновком експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу та складає 54415 доларів США , тобто , ніякої згоди , щодо продажу перелічених в розписці транспортних засобів , та тим більше, їх переоформлення на інших осіб, у нього не було. На його неодноразові вимоги до відповідача надати псевдо розписку для її технічного дослідження в експертних установах , йому було відмовлено, що спричиняє для нього негативні наслідки з ознаками шахрайства , та зачіпає його особисті права як громадянина. В суді представник позивача вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, на їх обгрунтування послався на обставини, які викладені у позові. Представник відповідача в суді позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог, з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У судовому засіданні представник відповідача, не визнаючи позовні вимоги, вказав, що за розпискою, про яку веде мову представник позивача, на користь відповідачки [PERSON] рішенням апеляційного суду від 29.01.2014 року стягнуто із позивача [PERSON] 30 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 239 790 грн. і це рішення набрало чинності. Так, з рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 29.01.2014 року (а. с. 6) вбачається, що [PERSON] звернулась з позовом про стягнення суми боргу в 30 000 доларів США , що було еквівалентно 239 790 грн., які [PERSON] отримав від неї за автомобіль RENAULT Magnum АЕ430, д/н [NUMBER] і полу причіп SOMMER SP 240S , д/н [NUMBER] , та які зобов»язався переоформити на її ім»я , про що надав письмову розписку . В подальшому [PERSON] відмовився від укладання письмового договору купівлі-продажу зазначених транспортних засобів та безпідставно отримані за них кошти їй не повертає. В нашому випадку стоїть питання про визнання недійсною розписки від 01.09.2008 року. Суд вважає, що у відповідності з ч. 3 ст. 61 ЦПК України являється доказаним факт отримання позивачем [PERSON] грошей у відповідача [PERSON] , оскільки ця обставина встановлена зазначеним вище судовим рішенням по цивільній справі №404/4528/14-ц. Апеляційний суд в своєму рішенні , вказував, що зазначене свідчить, що сторони відповідно до вимог ст. 655 ЦК України мали намір укласти договір купівлі-продажу автомобіля з напівпричепом. Згідно з правилами ст. 210 ЦК України, та постанови Кабінету Міністрів України про «Порядок державної реєстрації (перереєстрації) з обліку автомобілів…» затвердженої 07.09.1998 року (в редакції постанови КМУ від 23.12.2009 року №1371) такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідачем ([PERSON]) перереєстрація автомобіля на позивача ([PERSON]) не здійснювалася і тому правочин по його купівлі - продажу не можна вважати вчиненим. Позивач ([PERSON]) на виконання договору купівлі - продажу передала відповідачу 30000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 239790 грн. в національній валюті, але відповідач ([PERSON]) свій обов'язок по передачі їй автомобіля з напівпричепом з перереєстрацією автомобіля не виконав і тому відповідно до вимог ч.ч.1-2, п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуті від нього гроші в сумі 239790 грн. Факт виконання відповідачем ([PERSON]) підпису на оригіналі розписки щодо отримання 01.09.2008 року від [PERSON] 30 000 доларів США знайшов своє підтвердження як належно завіреною копією висновку експерта науково-дослідного екпертно-криміналістичного центру (НДЕКЦ) при УМВС України в Кіровоградській області № 268 від 13.09.2013 року на підставі постанови слідчого від 09.09.2013 року по кримінальному провадженню № 42013120010000023, так і оригіналом розписки дослідженої судом апеляційної інстанції в цьому кримінальному проваджені і не заперечується [PERSON] З врахуванням наведеного і не має значення з'ясування обставин стосовно того, що на цій розписці раніше було виконане - відтиск печатки чи підпис. Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в ст. 203 ЦК України. Згідно з правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання розписки недійсною, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу їх недійсності. Згідно ст. 204 ЦК України , презумпція правомірності правочину, може бути спростована не шляхом визнання недійсною розписки та визнання розписки такою, що не може бути належним доказом виникнення особистих майнових прав в розумінні ст. ст.57, 58 ЦПК України та доказом відповідно до ст.ст. 84-87 КПК України , а за позовом який відповідає способу захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи. Враховуючи все зазначене вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними , необгрунтованими , а відтак у суду не має підстав для їх задоволення. Тому,

Outcome: dismissed