Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд до відповідача з вищевказаним позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на підставі договору міни належить житловий будинку [ADDRESS] . На даний час в зазначеному житловому приміщенні зареєстрований, але не проживає син чоловіка від першого шлюбу - [PERSON] . Де саме відповідач перебуває або проживає позивачу не відомо. Оскільки за вищезазначеною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але фактично нараховуються на зареєстрованих у жилому приміщенні осіб, чим об`єктивно порушуються права позивача. Крім того, даний факт також впливає на розрахунковий (перерахований) розмір субсидії, що надається особам, зареєстрованим у жилому приміщенні належним чином. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Третя особа Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області до суду не з`явився, надав заяву розгляд справи за їхньою відсутності, при винесенні рішення по справі поклався на розсуд суду Відповідач до суду повторно не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлялися належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON] на підставі договору міни на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.6). Наведене підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданою КП «НМБТІ», згідно якого позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7). Окрім цього, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] на підставі договору міни на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.29). З довідки Виконавчого комітету Покровської міської ради №722 від 14.03.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Однак, відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 08.10.2017 року та 11.09.2018 року, згідно яких [PERSON] ніколи не проживав за адресою по [ADDRESS] (а.с.11-13). Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст..405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved