Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.09.2000 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. Від шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем зруйнувалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки стосовно ведення спільного господарства та виховання дітей, у зв'язку з чим у сім'ї постійно виникають сварки. Позивач вказує на те, що відповідач часто не ночує удома, висловлює своє бажання розлучитися з позивачем та створити нову сім'ю, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Як вказує позивач, відповідач постійно пред'являє йому необґрунтовані претензії , що робить спільне життя нестерпним, оскільки постійно ганьбить, ображає його, принижує його честь і гідність. Позивач у позові зазначає також про те, що від постійних суперечок і скандалів у нього погіршилося самопочуття, він перебуває у стані постійного стресу, в нього порушився сон та погіршилася працездатність. Позивач вказує на те, що шлюбні відносини між ними з відповідачем припинено з березня 2014 року, спільного господарства вони не ведуть, втратили всі фізичні та духовні зв'язки. Неодноразові спроби зберегти сім'ю результатів не дали і подальше примирення позивач вважає неможливим. Зазначає про те, що спору про поділ майна між ним та відповідачкою немає та про досягнення угоди з відповідачем про утримання дітей та їхнє проживання разом з позивачем. В судове засідання сторони не з'явилися, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. У поданій суду заяві позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач у заяві до суду проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила шлюб з позивачем розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.09.2000 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім'ї, про що зроблено актовий запис № 1736 (а.с.4). Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.5), та [PERSON], [INFO] (а.с.6). Спільне життя сторін зруйнувалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки, у зв'язку з чим у сім'ї постійно виникають сварки. Як вказує позивач, відповідач часто не ночує удома, висловлює своє бажання розлучитися з позивачем та створити нову сім'ю, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Постійні претензії відповідача зробили спільне життя нестерпним, відповідач ображає позивача, принижує його честь і гідність, що призвело до погіршення самопочуття позивача. Шлюбні відносини між сторонами припинено з березня 2014 року, спільного господарства сторони не ведуть, вважають подальше спільне життя неможливим, проти примирення заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість збереження сім'ї та необхідність розірвання шлюбу між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved