Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою. Позовні вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] [INFO] 11.04.2008 укладено договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв 5000 доларів США та зобов`язався повернути позику до 05.05.2008. Крім того, 06.05.2008 між [PERSON] та [PERSON] також укладено договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв 30000 доларів США на один місяць та зобов`язався повернути кошти в сумі 30000 доларів США та 15% місячних. Відповідачем не виконано умов договору позики в частині добровільного повернення належних мені коштів, а тому 27.07.2011 позивач звернувся з позовом до Личаківського районного суду про стягнення боргу, який виник в зв`язку з невиконанням договорів позики. За результатом судового розгляду Личаківським районним судом м. Львова цивільної справи № 2/1312/1223/12 16.11.2012 прийнято рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] 278950,00 грн. (двісті сімдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят грн.) боргу, що було еквівалентно боргу 35000 доларів США та 1820 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять грн.) судових витрат (копія рішення у цивільній справі надається). Борг 278950,00 грн. встановлювалась на момент подання позову 27.07.2011, виходячи з офіційного курсу НБУ України і штрафних санкцій з часу подання позовної заяви не нараховувалось. В подальшому рішення Личаківського районного суду у справі № 2/1312/1223/12 від 16.11.2012 оскаржувалось в апеляційному та касаційному провадженні. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2013 скасовано рішення апеляційного суду Львівської області від 19.02.2013 та залишено в силі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.11.2012. Після набрання рішення Личаківського районного суду у справі № 2/1312/1223/12 від 16.11.2012 законної сили, позивач звернувся до Шевченківського районного відділу ДВС м. Львова головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Шевченківський відділ ДВС) з заявою про примусове виконання рішення суду. На даний час на примусовому виконанні у Шевченківському відділі ДВС перебуває виконавчий лист № 2/1312/1223/12, виданий 30.08.2013 Личаківським районним судом м. Львова про стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] 278950,00 грн. основного боргу та 1820 грн. судових витрат. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідачем не погашено ні в добровільному ні в примусовому порядку і становить 278950,00 грн. основного боргу та 1820 грн. судових витрат, що підтверджується листом Шевченківського відділу ДВС від 13.12.2016 № В-8 30264. Таким чином, на момент звернення до суду, заборгованість відповідача перед позивачем становить 278950,00 грн. основного боргу та 1820 грн. судових витрат. Після подання позовної заяви 27.07.2011. за результатами якої Личаківським районним судом м. Львов порушено провадження у справі № 2/1312/1223/12, нарахування трьох процентів річних не проводилось. З врахування відсутності погашення заборгованості з часу подачі позовної заяви 27.07.2011 по даний час, а саме час звернення з даною позовною заявою, нарахування трьох процентів річних проводиться за вказаний період. Розрахунок трьох процентів: ?сума боргу для обрахунку: 278950 грн.; ?період нарахування: 28.07.2011 по 28.12.2016 - всього 1980 днів; ?сам розрахунок: 278950 грн. х (3%/100/365)х 1980 = 45396 грн. Відповідно, розмір трьох процентів річних, що підлягає стягненню, становить 45396 (сорок п`ять тисяч триста дев`яносто шість) гривень. Нарахуванню також підлягають втрати від інфляційних процесів від несвоєчасного розрахунку. З врахування відсутності погашення заборгованості, нарахування втрат від інфляційних процесів повинно проводитись з 28.07.2011 по 28.12.2016. Повний розрахунок втрат від інфляційних процесів становить 271697,3 (двісті сімдесят одну тисячу шістсот дев`яносто сім гривень тридцять копійок). На підставі вищевикладеного, просить задоволити позовні вимоги. В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав на адресу суду заяву про слухання справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить задоволити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, відсутність відзиву на позовну заяву та заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] [INFO] 11.04.2008 укладено договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв 5000 доларів США та зобов`язався повернути позику до 05.05.2008. Крім того, 06.05.2008 між [PERSON] та [PERSON] також укладено договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв 30000 доларів США на один місяць та зобов`язався повернути кошти в сумі 30000 доларів США та 15% місячних. Відповідно до рішення Личаківського районного суду у справі № 2/1312/1223/12 від 16.11.2012, яке набрало законної сили, обставини наявності заборгованості [PERSON] перед позивачем в розмірі 278950,00 грн. основного боргу не підлягає додатковому доказуванню та приймається як належний доказ. З врахування відсутності погашення заборгованості з часу подачі позовної заяви 27.07.2011 до Личаківського районного суду м. Львова по час звернення з даною позовною заявою, нарахування трьох процентів річних не проводиться. Отже, за вказаний період розмір трьох процентів річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 45396 (сорок п`ять тисяч триста дев`яносто шість) гривень, а також інфляційні витрати - 271697,3 (двісті сімдесят одну тисячу шістсот дев`яносто сім гривень тридцять копійок), що підтверджується наявними у справі доказами, а саме розрахунком трьох процентів річних та втрат від інфляційних процесів та іншими доказами. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (Надалі - ЦК України), зобов`язання є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виконання цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а у відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає до виконанню у цей строк (термін). З моменту звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості 27.07.2011 та по даний час існує заборгованість в розмірі 278950,00 грн. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як визначено ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позивач має право вимагати сплату штрафних санкцій в розмірі трьох процентів річних за весь період існування заборгованості, що є способом захисту мого майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки відповідач в добровільному чи примусовому порядку не виконав рішення Личаківського районного суду м. Львова у справі 2/1312/1223/12, та за період звернення до вищевказаного суду та на момент подання даної позовної заяви до Франківського районного суду не здійснювалося нарахування трьох процентів річних та інфляційних витрат, в результаті чого у [PERSON] виник борг перед позивачем в розмірі 45396 трьох процентів річних та 271697,3 інфляційних витрат. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3170,93 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved