Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 2 березня 1995 року виконавчим комітетом Поляхівської сільської ради, актовий запис № 5, мотивуючи його тим, що від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Подружнє життя не склалося, сторони тривалий час проживають окремо, мати на думку позивача не приділяє достатньої уваги у вихованні сина. З вини дружини подальше сумісне життя і збереження сімї стали не можливим, тому просить шлюб розірвати. Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не зявився, подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що примирення не можливе. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, в суд не зявилась, до початку розгляду справи подала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище Ковальчук . Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, що є однією із гарантій на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч.2 ст. 104 СК України однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, а предявити позов про розірвання шлюбу, згідно ст. 110 СК України може один із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки, як встановлено з матеріалів справи, подружнє життя у сторін не склалося. Сторони проживають окремо, подружжя не підтримує подружніх стосунків та не веде спільного господарства. На даний час шлюбні відносини фактично припинились, позивач та відповідач при подачі заяв зазначили, що примирення між ними неможливе. За таких обставин, враховуючи ст. 111 СК України суд вважає, що дії відповідачки суперечать інтересам чоловіка та неповнолітньої дитини, збереження сім'ї є неможливим, а надання строку на примирення суперечитиме моральним засадам суспільства. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved