Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], Міністерства оборони України Квартирно-епксплуатаційного відділу м.Львова, третя особа [PERSON] про визнання недійсними свідоцтва про право власності та розпорядження органу приватизації, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10.10.1997 року на підставі Розпорядження органу приватизації №6167 проведено приватизацію квартири [ADDRESS] та передано її у приватну його бабці [PERSON] та матері [PERSON] шляхом видачі Свідоцтва про право власності від 31.10.1997 року. Вказане розпорядження прийняте на підставі заяви [PERSON] та довідки про склад сім'ї наймача ізольованої квартири від 18.12.1996 року №1/1845. 14.11.2003 року [PERSON] померла. [INFO] року його мати [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 07.10.2014 року набула право власності на 1/2 частину квартири, яка належала спадкодавцю, та зареєструвала вказане право власності. Стверджує, що на момент проведення приватизації квартири [ADDRESS] він проживав разом із матір'ю та бабусею, однак орган приватизації безпідставно не включив його у список осіб, які проживали у квартирі на момент її приватизації. Такі дії відповідача КЕВ м.Львова призвели до порушення його права на приватизацію частки квартири №7. У зв'язку із цим просить суд визнати недійсним та скасувати Розпорядження органу приватизації про приватизацію квартири [ADDRESS] №6167 від 10.10.1997 року, Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов з підстав наведених у позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала клопотання про визнання позову та проведення розгляду справи без її участі. Представника відповідача КЕВ м.Львова у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що квартира [ADDRESS] реалізована на прилюдних торгах. Крім того, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову з тих підстав. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.10.1997 року на підставі Розпорядження органу приватизації №6167 (а.с.9) проведено приватизацію квартири [ADDRESS] та передано її у приватну [PERSON] та [PERSON] шляхом видачі Свідоцтва про право власності від 31.10.1997 року (а.с.10). Вказане розпорядження прийняте на підставі заяви [PERSON] від 20.12.1996 року (а.с.8) та довідки про склад сім'ї наймача ізольованої квартири від 18.12.1996 року №1/1845 (а.с.7). Відповідач [PERSON] є матір'ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 146 (а.с.5), якій на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] що виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 7.10.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №6-3316 (а.с.12). Однак, як встановлено матеріалами справи під час проведення процедури приватизації квартири №7, позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5), який на той період був малолітнім, не включено у списки осіб, які проживали у цій квартирі на час її приватизації. Факт проживання [PERSON] у вищевказаній квартирі на момент її приватизації, підтверджується наступними письмовими доказами: відомостями про реєстрацію місця проживання зазначеними в паспорті (а.с.27), довідкою Комунальної 4-ої міської клінічної лікарні №417 від 18.04.2016 року (а.с.28), згідно якої [PERSON] перебував на обліку в дитячій поліклініці Комунальної 4-ої міської клінічної лікарні, та перебував на обліку з народження до 18-ти років, проживав за адресою [ADDRESS], місце проживання не змінював. Крім того, вказаний факт підтвердила відповідач [PERSON], вказавши про це у своїй письмовій заяві (а.с.25) та свідок [PERSON], який у судовому засіданні повідомив про те, що він проживає за адресою [ADDRESS] і є сусідом позивача. [PERSON] постійно проживав та продовжує проживати у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XІІ) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Місцем проживання дитини до дев'яти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-125цс12. Враховуючи наведене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки судом встановлено порушення права позивача на участь у приватизації квартири, що призвело до прийняття органом приватизації Розпорядження про приватизацію квартири та реєстрацію права власності на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Суд критично оцінює посилання представника третьої особи на сплив строку позовної давності за вимогою позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.165 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності дост.ст.257, 261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила. Як було встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивач [PERSON] народився [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження. Досягнувши повноліття, він реалізував своє право на звернення до суду 15.04.2016 року, тобто через два роки після досягнення повноліття, а відтак в межах трирічного строку позовної давності.

Outcome: approved