Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа ВАТ «[PERSON] [PERSON]», в якому, після зміни предмету позову та збільшення позовних вимог, просила розподілити спільно нажите майно між нею та відповідачем, визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 54/100 частину житлового будинку № 27 по вул. Горіхова, с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 55/100 частини житлового будинку № 27 по вул. Горіхова, с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області;поділити між [PERSON] та [PERSON] боргові зобовязання за договором кредиту від 31 березня 2008 року за № 014/08-112/77531 пропорційно до часток у спільному майні ( а.с. 2-7, 105-106). В обґрунтування позову зазначала, що за час проживання у шлюбі з відповідачем ними було придбано житловий будинок за адресою: вул. Горіхова, 27 в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області, який зареєстрований на відповідача. Зазначений будинок був побудований на земельній ділянці, отриманій у власність відповідачем. Для будівництва будинку 31 березня 2008 року вона отримала 60600 доларів США за кредитним договором № 014/08-112/77531. Майновими поручителями зобовязань за зазначеним договором виступили її мати [PERSON], яка надала в іпотеку квартиру [ADDRESS] А в м. Миколаєві, та відповідач [PERSON], який надав в іпотеку земельну ділянку розміром 1,1089га за адресою: вул. Горіхова, 27 в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області. Після смерті її матері вона отримала у спадщину квартиру [ADDRESS] А в м. Миколаєві, яку продала та гроші від продажу в сумі 23502,06 доларів США внесла в рахунок погашення кредиту, у звязку з чим вважає, що зазначена сума є її особистою власністю, яка збільшує її частку в спільному майні. Оскільки договір кредиту від 31 березня 2008 року укладався нею за час перебування у шлюбі, в інтересах сімї, вважає, що існують обовязки не тільки її, а і відповідача пропорційно до часток у спільному майні. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа ВАТ «[PERSON] [PERSON]», про поділ спільного майна подружжя, в якому просив включити до маси спільного майна подружжя автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та здійснити його розподіл в рівних частках; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості зазначеного автомобілю в розмірі 6000 доларів США, що складає 77700грн., залишивши автомобіль у власності позивача; визнати за ним право власності на ? частину будинку № 27 вул. Горіхова, 27 в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування позову зазначив, що дійсно, будинок за адресою: вул. Горіхова, 27 в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області побудований під час шлюбу, для чого були взяті кошти в кредит, з подальшим укладенням двох іпотечних договорів. Однак, за час шлюбу також був придбаний автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований на [PERSON] Між ним та відповідачем за зустрічним позовом 14.01.2014 року, в присутності свідка був укладений письмовий договір, відповідно до якого даний автомобіль отриманий [PERSON] в рахунок поділу сумісного майна подружжя з зазначенням вартості автомобіля 12000 доларів США, що еквівалентно 96000грн. Крім цього, йому, його матері та братові на праві приватної власності належала квартира в м. Миколаєві по вул. Генерала Свиридова, 7, яку вони продали та гроші від продажі передані було йому і пішли на будівництво спірного будинку та на розвиток бізнесу. Також будинок розташований на земельній ділянці, подарованій йому батьком. У звязку з чим вважає, що його частка в спільному майні складає ? частину. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов підтримала, просила його задовольнити, проти зустрічного заперечувала, зазначивши, що автомобіль є її особистим майном, визнала, що дійсно, вона підписувала договір з відповідачем, однак не з метою поділу автомобіля, а для того, щоб забрати його, вважає, що даний договір не має юридичної сили. Стосовно продажу квартири, на що посилається відповідач, зазначила, що його частка складала 1/3 та квартиру продано у 2002 році, а будинок побудований у 2008р. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом зустрічний позов підтримала, проти первісного заперечувала, вважаючи необхідним поділити майно по ? частки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що купила у [PERSON] квартиру за 43\~000 доларів США. Їй було відомо, що дана квартира була іпотечною. У її присутності з грошей, які вона сплатила за квартиру, в розмірі 23000 доларів [PERSON] було сплачено у банк на погашення кредиту. Згодом вона зустріла [PERSON] та він похвалився новою автомашиною. Вислухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши надані сторонами докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного висновку. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2003 року, який був розірваний 04 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ФП №065720 від 04 жовтня 2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області (а.с. 8, 9). 31 березня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] [PERSON]» укладений кредитний договір №014/08-112/77531, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 50600 доларів США на строк по 31 березня 2023 року(включно) для використання на будівництво житлового будинку зі сплатою процентів за процентною ставкою 13.00% річних (а.с. 15-20.) В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 31 березня 2008 року №014/08-112/77531, були укладені договори іпотеки: 31 березня 2008 року - між відповідачем за первісним позовом [PERSON] та ВАТ «[PERSON] [PERSON]», згідно з яким ВАТ «[PERSON] [PERSON]» передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,1089 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Полігон Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області по вул. Горіховій, 27, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 909809, виданого 30.01.2008 року ( а.с. 33-38); 31 березня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] [PERSON]» згідно з яким ВАТ «[PERSON] [PERSON]» передано в іпотеку квартиру №15, що розташована в м. Миколаєві по пр. Леніна, 151-А, що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 жовтня 1997 року ( а.с. 28-32); 20 серпня 2010 року - між відповідачем за первісним позовом [PERSON] та ПАТ «[PERSON] [PERSON]», згідно з яким ПАТ «[PERSON] [PERSON]» передано в іпотеку житловий будинок № 27 в селі Полігон Жовтневого району миколаївської області по вул. Горіховій, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 05 липня 2010 року, зареєстроване 05 липня 2010 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 30860585( а.с. 39-46). Зазначені правочини укладені під час шлюбу сторін. З матеріалів позову вбачається, що кредитний договір від 31 березня 2008 року №014/08-112/77531, укладений між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] [PERSON]» та зазначені вище договори іпотеки є чинними. У відповідності до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 3 статті 61 СК України). Згідно з частиною 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Зі змісту зустрічної позовної заяви та з пояснень представника відповідача за первісним позовом вбачається, що відповідач [PERSON] не оспорює факт укладання кредитного договору саме в інтересах сімї, а тому, суд в силу частини 1 статті 61 ЦПК України та частини 3 статті 61 СК України, відносить грошові зобовязання за кредитним договором від 31 березня 2008 року №014/08-112/77531, укладений між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] [PERSON]» до обєкту права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 60 СК України\~\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~\~ Згідно розяснень, що містяться в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. В силу статті 60 СК України, з урахуванням позицій сторін, спірний житловий будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.\~ Придбання будинку в с. Полігон Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області по вул. Горіховій, 27 та його наявність сторонами фактично визнається та доказуванню не підлягає. В судовому засіданні не встановлено та не підтверджено матеріалами справи наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо розміру часток в спірному житловому будинку, як обєкті права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку про рівність часток подружжя, сторін по справі, відносно нерухомого майна, набутого за час шлюбу, зокрема відносно житлового будинку, що розташований в с. Полігон Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області по вул. Горіховій, 27. На думку суду, вимога позивача за первісним позовом про визнання за нею права особистої приватної власності на 45/100 частини спірного житлового будинку, через те, що вона після набуття права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на квартиру №15, що розташована в м. Миколаєві по пр. Леніна, 151-А, та, в подальшому її відчуження шляхом продажу, внесла кошти від реалізації квартири в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 21 квітня 2010 року, виданого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], позивач за первісним позовом одержала спадщину у вигляді квартири №15, що розташована в м. Миколаєві по пр. Леніна, 151-А, яка належала померлій 04 жовтня 2009 року [PERSON] (а.с. 12). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено дослідженими доказами, [PERSON] при житті виступила майновим поручителем за кредитним договором від 31 березня 2008 року №014/08-112/77531 та уклала договір іпотеки від 31 березня 2008 року, згідно якого передала в іпотеку належну їй квартиру №15, що розташована в м. Миколаєві по пр. Леніна, 151-А. На момент смерті [PERSON], кредитний договір від 31 березня 2008 року №014/08-112/77531 та договір іпотеки від 31 березня 2008 року були дійсними та чинними. Отже, позивач за первісним позовом [PERSON] успадкувала нерухоме майно, що було предметом іпотеки за іпотечним договором від 31 березня 2008 року. Відповідно до частини 1 та 2 статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Частиною 3 статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. З урахуванням зазначених норм законодавства, оскільки іпотека є дійсною для спадкоємця, як набувача відповідного нерухомого майна, [PERSON] набула статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. Крім цього, вказане спадкове майно, що є предметом іпотеки, відчужено в період шлюбу сторін, грошові кошти внесені позивачем за первісним позовом в рахунок погашення кредитної заборгованості (дострокового погашення кредитних коштів) за основним договором, що повністю відповідало інтересам сімї. Враховуючі викладені обставини, досліджені в ході судового засідання докази в межах предявленого позову, первісний позов підлягає частковому задоволенню. Розглядаючи зустрічний позов, в межах позовних вимог та наявних в матеріалах справи доказів суд прийшов до наступного. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторін, на підставі довідки-рахунку від 26 серпня 2010 року серії КІМ №179303 за відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] був зареєстрований транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN Caddy», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузову, рами) WV1ZZZ2KZ6X063140, що обєктивно підтверджується зазначеною вище довідкою-рахунком та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ №163558 (а.с. 102, 103, 104). В силу статті 60 СК України, автомобіль марки «VOLKSWAGEN Caddy», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузову, рами) WV1ZZZ2KZ6X063140 є обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Як зазначено в частині 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.\~\~ До зустрічної позовної заяви позивачем додано договір «о расторжении супругов» від 14 січня 2014 року (а.с.76-77). Зі змісту вказаного договору вбачається, що сторони визнали спірний автомобіль обєктом спільної сумісної власності подружжя, який станом на день підписання договору знаходився в технічно справному стані, укомплектованим. Сторони визначили, що вартість автомобіля розраховується в доларах США, а також дійшли обопільної згоди щодо вартості спірного автомобіля, яка складає 12000 доларів США, щодо одержання автомобіля [PERSON] в рахунок поділу сумісного майна подружжя та наявної частки [PERSON] в розмірі 6000 доларів США, що склало 48000 грн. станом на 14 січня 2014 року. Згідно статті 69 СК України, яка передбачає право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, в тому числі за взаємною згодою. Суд розцінює зазначений договір як домовленість між сторонами по справі щодо поділу частини майна, зокрема спірного автомобіля. Належних та допустимих доказів спростування наявності такого договору та домовленості про розподіл частини спільного майна подружжя, а також спростування добровільності власного вільного волевиявлення щодо змісту правочину, відповідачем не надано. Не заслуговують на увагу посилання відповідача за зустрічним позовом на те, що такий договір не має юридичної сили, оскільки з урахуванням вимог абзацу 2 частини 2 статті 69 СК України нотаріальному посвідченню потребують лише договори про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя. Разом з тим, з матеріалів справи та пояснень відповідача за зустрічним позовом вбачається що спірний автомобіль вибув з користування та власності [PERSON], тому реальний поділ чи виділ спірного автомобіля не можливий. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 30\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ\~про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Разом з тим, відповідно до довідки-рахунку від 15 лютого 2015 року відповідач за зустрічним позовом здійснила відчуження автомобілю за 35895грн. Позивач за зустрічним позовом стосовно цього доказу жодних заперечень не висловив, своїм правом відповідно до ст. 60 ЦПК України не скористався, а суд не має право самостійно збирати будь-які докази, порушуючи принцип змагальності та рівності сторін. Отже, суд вважає, що зазначена довідка-рахунок може бути прийнята як доказ вартості автомобілю. Крім того, договір «о расторжении супругов» укладений у 2014р., а транспортний засіб проданий у 2015 році, що може свідчити про зниження вартості вказаного автомобілю. Посилання позивача за зустрічним позовом на отримання ним та відповідачем [PERSON] грошових коштів від продажу квартири № 152, що розташована в м. Миколаєві по вул. Генерала Свиридова, 7, на будівництво спірного житлового будинку, правового значення для вирішення спору не має, оскільки договір купівлі-продажу квартири №152, що розташована в м. Миколаєві по вул. Генерала Карпенка, 7 ( а.с. 72) вчинений до шлюбних відносин сторін, в тому числі, зареєстрованих, а також, через відсутність будь-яких належних та допустимих доказів передачі таких коштів сторонам та використання їх для будівництва спірного житлового будинку. Також не має правового значення і підстава та сам факт набуття позивачем за зустрічним позовом земельної ділянки площею 0,1089 га, що розташована в с. Полігон Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області по вул. Горіховій, 27, оскільки вказана земельна ділянка не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та не є предметом спору. Враховуючи викладені обставини, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід розподілити пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial