Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач в серпні 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], яка померла 24 лютого 2010 року. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 15 листопада 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено заповіт [PERSON], яким остання заповідала [PERSON] належне їй право на земельну частку (пай ) у ВАТ «Козаровицьке» в с.Козаровичі Вишгородського району Київської області в розмірі 2,80 умовних кадастрових гектарах. Позивач зазначає, що в червня 2015 року вона була проїздом в с.Козаровичі Вишгородського району та завітала до [PERSON], але вдома нікого не застала. З розмови з сусідами їй стало відомо, що в лютому 2010 року [PERSON] померла. Постійно проживаючи в [INFO] вона не мала змоги жодної можливості дізнатись про смерть заповідача. Державний нотаріус відмовив позивачці у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про спадщину, оскільки вона пропустила законом встановлений строк для прийняття спадщини. Позивач вважає, що причиною пропуску звернення до нотаріальної контори було те, що їй не було відомо про існування заповіту та про смерть [PERSON], а тому просить визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини терміном два місяці. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача, просить їх задовольнити, надавши суду письмові пояснення в яких зазначила, що поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини є її необізнаність , тобто відсутність інформації про спадкову масу, а тому вона позбавлена можливості скористатися своїм правом на прийняття спадщини. Ухвалою суду від 29.09.2015 року замінено неналежного відповідача на належного відповідача [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала , просить задовольнити позов, пояснила, що їй було відомо, що її мати [PERSON] заповідала земельну частку (пай) іншій особі, а тому вона на неї не претендує. Третя особа в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24 лютого 2010 року померла [PERSON]. Відповідно до заповіту, посвідченого 15 листопада 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] заповідала [PERSON] належне їй право на земельну частку (пай ) у ВАТ «Козаровицьке» в с.Козаровичі Вишгородського району Київської області в розмірі 2,80 умовних кадастрових гектарах. Заповіт у встановленому законом порядку не оскаржено та недійсним не визнано. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Зі спадкової справи встановлено, що до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася її дочка [PERSON] відповідач по справі. 26.02.2003 року секретарем Козаровицької сільської ради Вишгородського району посвідчено заповіт [PERSON], яким вона заповідала все належне їй майно [PERSON]. [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно: житловий будинок №49 , що знаходиться в с.Козаровичі, вул.Молодогвардійська Вишгородського району, на земельну ділянку розміром 0,0975 га, що розташована на території с.Козаровичі, вул.Молодогвардійська, 49 Вишгородського району Київської області, на земельну ділянку площею 0,1745 га, що розташована на території урочище «Гала» Вишгородського району Київської області та грошові внески. Отже, [PERSON], скориставшись своїми правами, передбаченими ст. ст. 1233, 1234 ЦК України, призначила спадкоємця свого майна. Обґрунтовуючи позов про поновлення строку для прийняття спадщини, [PERSON] зазначала, що вона в червні 2015 року випадково дізналася про смерть [PERSON], нотаріус їй не повідомив про складений [PERSON] заповіт. Державний нотаріус відмовив позивачці у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про спадщину, оскільки вона пропустила законом встановлений строк для прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Частиною 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. З обставин справи вбачається, що спадкоємець своєчасно спадщину не прийняв через необізнаність про смерть спадкодавця та наявність заповіту на його ім'я, що унеможливлювало чинити дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Зважаючи на обставини поважності пропуску строку на прийняття спадщини, на які вказує позивачка, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки вважає поважними і такими, що заслуговують на увагу пояснення позивача. Обставин, на підставі яких позивачка у встановленому законом порядку не мала б права на спадкування, судом не встановлено. Таким чином позовна заява підлягає задоволенню шляхом визначення позивачці додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved