Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач\~ звернувся\~\~ в\~ суд\~ з\~ позовною вимогою\~ до відповідача [PERSON]\~\~ за\~ участю третіх осіб:\~ [PERSON]\~\~ та ПАТ «ВіЕс Банк»\~ про\~ визнання\~ права\~ особистої приватної власності на\~ нерухоме\~ майно нежитлові приміщення № № 4-1, 4 2, 4 - 3 загальною площею 111 м. кв. за\~ адресою: м. Львів, вул.. Наукова, 59 -60, реєстраційний\~\~ номер обєкта нерухомого\~ майна 126396146101. \~\~ У\~ свою чергу\~\~ [PERSON]\~ подала\~ зустрічний\~ позов, в якому\~ просить здійснити\~\~ реальний\~ поділ\~ нежитлового\~\~ приміщення\~\~ загальною площею 111 м. кв., що знаходиться за адресою : м. Львів, вул.. Наукова, 59 -60, реєстраційний\~\~ номер обєкта нерухомого\~ майна 126396146101. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за первинним позовом покликається на те, що за час перебування шлюбу із відповідачкою, що був укладеним 01.06.2002 року та розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова 17.07.2012 року, ним було набуте у власність наступне майно: - квартира за адресою: м. Львів, вул. Караджича, 29 Б кв. 57, загальною площею 70,3 кв.м., що підтверджується свідоцтвом на право власності на квартиру від 09.02.2011 року вартістю 395100 грн.; - нежитлове приміщення №№ 4-1, 4-2, 4-3 загальною площею 111 м. кв. за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 59-61, право власності на яке набуто на підставі договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 04.05.2006 року. Після розірвання шлюбу між ним та відповідачкою досягнуто згоди щодо квартири за адресою: м. Львів, вул. Караджича, 29 Б кв. 57, за яку він сплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 395100 грн. На даний час, відповідач заперечує його право приватної власності на нежитлове приміщення №№ 4-1, 4-2, 4-3 загальною площею 111 м. кв. за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 59-61, стверджуючи, що це її майно. Вказує, що дане нежитлове приміщення було придбане ним на підставі договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 04.05.2006 року , укладеного між ним та [PERSON] за 34000 грн., що були сплачені ним ще до підписання договору. 13.04.2006 року між ним та ВАТ «Електрон Банк» було укладко кредитний договір № KF38743, за умовами якого, він отримав кошти для придбання та капітального ремонту вищевказаного нежитлового приміщення. З метою забезпечення виконання даного зобов»язання, 14.04.2006 року його матір»ю [PERSON] було укладено іпотечний договір , згідно умов якого, нею передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. Протягом терміну дії договору ним особисто було сплачено на погашення кредиту суму в розмірі 111247 доларів США та 6275,11 грн. за договорами страхування даного нежитлового приміщення. В період подружнього життя відповідач не мала джерел доходів, відтак усі витрати з приводу нерухомого майна були здійсненні ним особисто. Відтак, із покликанням на ст.. 57 СК України, правову позицію Верховного суду України у справі № 6-612цс15, просить визнати за ним право особистої приватної власності на нерухоме майно нежитлові приміщення №№ 4-1, 4-2, 4-3 загальною площею 111 м. кв. за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 59-61, а також стягнути із відповідача судові витрати. В обґрунтування свого зустрічного позову, відповідач [PERSON] покликається на те, що за час спільного проживання, в період існування шлюбних відносин, ними, подружжям [PERSON] та [PERSON] набуте нежитлове приміщення загальною площею 111 м. кв. за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 59-61. Вказане нежитлове приміщення було набуте ними за грошові кошти, що отримані подружжям за кредитним договором № KF38743 від 13.04.2006 року, де в п. 2.1 вона виступила поручителем, що відповідає нормам ч.3 ст. 65 СК України. Із покликанням на ст.. 368 ЦК України та ст.. 60 СК України, вважає, що грошові кошти за договором кредиту були набуті подружжям у спільну сумісну власність. Оскільки нежитлове приміщення придбане за спільні кошти подружжя , воно є спільним майном подружжя. Вважає, що має право на частину нерухомого майна, що відповідає ? частки у даному майні, тому із покликанням на ст.. 372 ЦК України просить здійснити реальний поділ нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 59-61 загальною площею 111,7 кв. м, виділивши їй : приміщення площею 1,5 кв. м у приміщенні, що позначене на поверхневому плані літ. 4-1; приміщення площею 3,1 кв. м в приміщенні, що позначене на поверховому плані літ 4-3; приміщення площею 50,9 м. кв. в приміщенні, що позначене на поверховому плані літ. 4-2 та стягнути із відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позові. Щодо зустрічного позову [PERSON], такий не визнав, покликавшись на письмові заперечення відповідно до яких, ствердив, що нежитлові приміщення були придбані за кредитні кошти, що отримані [PERSON] особисто , а також особисто ним вподальшому погашені. Покликання [PERSON] на її поручительство за кредитним договором заперечив, оскільки відповідачкою жодного разу не було здійснено будь-яких платежів на погашення кредиту . Факт погашення кредиту особисто [PERSON] підтверджує виписка ПАТ «Ві [PERSON]» по кредитному договору № KF38743. Підтвердженням визнання за позивачем нежитлових приміщень, як особистої приватної власності є придбання спірного майна за його особисті кошти, з метою здійснення ним підприємницької діяльності для подальшого отримання прибутку. Відтак просить відмовити у зустрічному позові [PERSON] та задоволити первинний позов з підстав викладених у позові. Разом із запереченнями, подав клопотання про застосування строків позовної даності до зустрічного позову про поділ спільного майна подружжя. В своєму клопотанні покликались на те, що шлюб між сторонами розірвано 17.07.2012 року, відтак саме із цієї дати розпочався відлік позовної давності щодо вимоги про поділ майна подружжя відповідно дог вимог ч.2 ст.. 72 СК України. Відповідач за первинним позовом [PERSON] та її представник первинні позовні вимоги не визнали, покликавшись на письмові заперечення відповідно до яких, вважають позов безпідставним з огляду на наступне. Отримання кредиту на купівлю нежитлового приміщення було спільним рішенням подружжя, а вона, відповідач [PERSON], виступила поручителем даного договору. Стверджує, що у вказаний позивачем період, вона мала джерело доходів, зокрема з 2001 2010 роки працювала в ТзОВ «Край» на посаді менеджера розпорядника, в 2011 році прийнята на посаду директора ТОВ «Синдикат», а з 2011 року займається підприємницькою діяльністю. У 2009 році стала співвласником друкованого видання. Спростовує також твердження позивача про передачу їй коштів за відчудження квартири по вул. Караджича, 29 у м. Львові, так як жодних допустимих та належних доказів цьому позивачем не надано. В чергове судове засідання сторони не прибули, забезпечили явку своїх представників. Клопотання про застосування строків позовної давності представник [PERSON] заперечив, мотивуючи тим, що на момент розірвання шлюбу у 2012 році тій не було відомо про наявність спору про майно подружжя. Про такий спір вона довідалась отримавши позовну заяву [PERSON] Третя особа без самостійних вимог за первинним позовом [PERSON] та представник Пат «ВіЕс Банк» в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, заяви про слухання справи за їх відсутності суду не надали. Разом з тим, суд відповідно до вимог ст.. 169 ЦПК України, вважає за можливе справу слухати за їх відсутності та постановити рішення, проти чого сторони не заперечили. Суд заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання представника позивача за первинним позовом про застосування строків позовної давності для зустрічного позову слід відмовити. У задоволенні первинних вимог відмовити за відсутності підстав на такі позовні вимоги та відмовити у зустрічному позові за відсутності на те підстав в цілому. Судом встановлено, що \~\~ шлюб між сторонами у справі був зареєстрований 01.06.2002 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 868, що підтверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.07.2012 року. За період спільного проживання подружжям , набуте у власність наступне майно: - квартира за адресою: м. Львів, вул. Караджича, 29 Б кв. 57, загальною площею 70,3 кв.м., що підтверджується свідоцтвом на право власності на квартиру від 09.02.2011 року. Вартість квартири 395100 грн., право власності належить [PERSON]; - нежитлове приміщення №№ 4-1, 4-2, 4-3 загальною площею 111 м. кв. за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 59-61, право власності на яке набуто на підставі договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 04.05.2006 року, право власності належить [PERSON] \~\~\~\~Відповідно до копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 04.05.2006 року, [PERSON] суб»єкт підприємницької діяльності фізична особа придбав у [PERSON] нежитлове приміщення №№ 4-1, 4-2, 4-3 загальною площею 111 м. кВ. за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 59-61 за 33716,00 грн. \~\~\~\~\~Згідно з інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.03.2016 року, нежитлові приміщення 4-2/102,5 кв.м. , 4-2/6,2 кв.м. заг. площею 111,7 кв..м належать на праві приватної власності [PERSON] , реєстровий № 11554223 (а.с.35). 13.04.2006 року між [PERSON] та ВАТ «Електрон Банк» було укладено кредитний договір № KF38743, за умовами якого [PERSON] отримав кошти для придбання та капітального ремонту вищевказаного нежитлового приміщення в кінцевому розмірі 70 тис. доларів США(а.с.17-22). З метою забезпечення виконання даного зобов»язання, 14.04.2006 року [PERSON] було укладено іпотечний договір , згідно умов якого нею передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-27). Протягом терміну дії договору [PERSON] особисто було сплачено на погашення кредиту суму в розмірі 111247 доларів США та 6275,11 грн. за договорами страхування даного нежитлового приміщення, що підтверджується виписками ПАТ «Ві [PERSON]» по кредитному договору № KF38743. \~\~\~\~\~Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.07.2012 року шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с. 13). \~ Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. \~\~ Відповідно до ст.. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно,набуте нею,ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, тощо. \~\~Таким чиномст.. 60 СК України, передбачає виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Відповідно до ст.61 СК України , об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Також, відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне на час поділу. В судовому засіданні встановлено, що спірні нежитлові приміщення на момент розгляду справи в суді належать [PERSON] на праві приватної власності 1/1 , відповідно до договору купівлі продажу, Р.№ 835 від 04.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст.. 3 ЦПК України, кожна особа має право, в порядку встановленим Законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Судом встановлено, що право власності [PERSON] підтверджено правовстановлюючими документами, які не скасовані. [PERSON] не оспорює право власності на підставі вказаних документів , проте просить здійснити його поділ. В судовому засіданні стороною первинного позивача, не надано жодного належного доказу порушення прав на його приватну власність, а також не наведено підтверджень обставин, що свідчать про втрату ним документів, що посвідчують його право власності. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають за відсутністю на це підстав.. Задоволенню також не підлягають зустрічні позовні вимоги [PERSON] про реальний поділ спірних нежитлових приміщень, з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки, позивачем за зустрічним позовом не ставиться питання про визнання нерухомого майна , а саме нежитлових приміщень №№ 4-1, 4-2, 4-3 загальною площею 111 м. кв. за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 59-61, спільною сумісною власністю подружжя , а спірні приміщення належать [PERSON] на праві приватної власності 1/1, то зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з огляду на відсутність на те підстав, тобто, підстав передбачених законом на право виділення частки із спільного майна. \~\~\~\~\~\~\~Що стосується клопотання позивача за первинним позовом про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог , то згідно зі ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. \~\~\~\~\~\~У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ч. 3 п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Виходячи із поданих заяв, та матеріалів справи, порушених правовідносин, суд вважає, що підстав до застосування строку позовної давності у суду не має, оскільки позивач за зустрічним позовом - [PERSON] дізналась про порушення свого права у зв»язку із подачею [PERSON] первинного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed