Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] з вимогами про визнання права власності на будівельні матеріали використані при самочинному будівництві посилаючись на те, що він 31.12.2013 року купив у [PERSON] земельну ділянку площею 0,5132 гектара в с . Опришени Глибоцького району Чернівецької області, а також незавершений будівництвом житловий будинок, який знаходився на цій земельній ділянці у вигляді фундаменту та зведених першого і другого поверхів з влаштуванням міжповерхових плит монолітного міжповерхового перекриття між першим та другим поверхом. Після укладення договору купівлі-продажу він продовжив будівництво житлового будинку та добудував стіну третього поверху використавши десять кубічних метрів керамічного блоку, два димарі з декоративної цегли, встановив у будинку вікна, двері та провів роботи з облаштування крокв даху та здійснення перекриття даху метало черепицею. У 2016 році в судовому порядку до нього звернувся відповідач заявивши, що всі будівельні роботи виконував він і будинок належить йому. За рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14.12.2017 року за [PERSON] визнано право власності на будівельні матеріали, що були використані при самочинному будівництві цього житлового будинку в [ADDRESS] . Просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали та обладнання що були використані ним при самочинному будівництві цього будинку на влаштування плит монолітного залізобетонного міжповерхового перекриття між другим поверхом і горищем, зведення стін горища, спорудження двох димарів з декоративної цегли, встановлення вікон, дверей та проведення робіт з облаштування даху, а всього вартістю 115317,79 гривень. До Сторожинецького районного суду справа надійшла 27.04.2018 року за письмовим розпорядженням голови Глибоцького районного суду Чернівецької області, виданого на підставі ч.4 ст.31 ЦПК України з підстави неможливості утворення нового складу суду для розгляду справи встановленої п.2 ч.1 ст.31 ЦПК України. Провадження у справі відкрито 02.05.2018 року з призначенням підготовчого судового засідання на 31.05.2018 року, яке відкладалось за клопотанням сторін і фактично проведено 04.07.2018 року з призначенням справи до розгляду по суті на 31.07.2018 року. 22.11.2018 року ухвалою суду призначалась судова будівельно-технічна експертиза. Провадження по справі зупинялось в період з 22.11.2018 року по 13.08.2019 року. В судовому засіданні представники позивача після проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 315 від 01.02.2019 року, позовні вимоги уточнив зменшивши їх об`єм та ціну позову виключивши роботи та їх вартість по влаштуванню плит монолітного залізобетонного міжповерхового перекриття між другим поверхом і горищем. В іншій частині позовні вимоги підтримав посилаючись на зазначені обставини та конкретизуючи використані будівельні матеріали і їх об`єм. Від допиту заявлених ними свідків відмовились. Просили не брати до уваги заяву відповідачів про застосовування наслідків пропуску строків позовної давності так такі строки вони не пропустили. Представники відповідача, в судовому засіданні вимоги уточненого позову не визнали посилаючись на те, що доказів придбання позивачем незавершеного житлового будинку суду не надано, Доказів здійснення самочинного будівництва також немає, а влаштування даху будинку здійснено частково з будівельних матеріалів, які залишились від здійснення відповідачем будівництва будинку. Просили відмовити в позові застосувавши наслідки спливу позовної давності так як про порушення своїх прав, тобто будівництво відповідачем на земельній ділянці позивача житлового будинку, позивачу стало відомо в момент покупки земельної ділянки тобто 31.12.2013 року, а до суду він звернувся 21.03.2018 року з пропуском трирічного строку позовної давності. Третя особа - Опришенська сільська рада до суду свого представника не направила і письмовою заявою просила позовні вимоги розглянути без їх участі не висловившись щодо результату розгляду. Розглянувши цивільну справу та дослідивши надані суду докази, суд на підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи та відповідних правовідносин вважає, що уточнені позовні вимоги в частині визнання права на будівельні матеріали є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено і сторонами не заперечувалося, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.12.2013 року (а.с.8) до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,5132 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в Чернівецькій області, Глибоцькому районі, Опришенська сільська рада. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 31.12.2013 року за № 4162323. Із рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 14.12.2017 року, суду відомо, що за [PERSON] визнано право власності на будівельні матеріали, що були використані при самочинному будівництві житлового будинку в [ADDRESS] при зведенні фундаменту, стін будинку, влаштування міжповерхових плит монолітного залізобетонного міжповерхового перекриття між першим і другим поверхом та другим і мансардним поверхом (горищем). Вказане зведення мало місце на земельній ділянці, яка на праві приватної власності належить [PERSON] . Ніякі будівельні роботи, окрім тих які зазначені у вказаному судовому рішенні, відповідач [PERSON] після 2015 року більше не здійснював і вказаний факт не заперечується представниками відповідача. Разом з тим судом встановлено, що будівництво житлового будинку на земельній ділянці [PERSON] продовжувалось і після припинення будівництва відповідачем [PERSON] . В період з вересня місяця 2015 по 2017 роки в будинку було самочинно добудовано стіни горища, споруджено два димарі з декоративної цегли, облаштовано крокви даху і покрівлю метало черепицею, а також встановлено вікна та двері і ця обставина сторонами також не заперечується. Статтею 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності ціх обставин або добровільності їх визнання. Таких сумнівів суд не має, оскільки достовірність вказаної обставини, крім визнання її сторонами, доведена також і висновком судової будівельно-технічної експертизи призначеної ухвалою суду від 22.11.2018 року (а.с.204), в ході здійснення якої експерт проводячи обстеження об`єкту будівництва, використав матеріали обстеження за участю представників сторін, із якого видно, що в лютому місяці 2017 року в будинку було зведено стіни горища, дах із метало черепиці та димарі а також встановлені вікна і двері. Відповідачем по цьому позову, в особі представника, не заперечувалось проведення цих будівельних робіт позивачем [PERSON] однак з тією лише поправкою, що при продовженні будівництва були використані будівельні матеріали [PERSON] , а саме цегла і дерев`яні бруси, які показані відповідачем на фототаблиці, де так і вказано: «фото № 2 Дерев`яні бруси відповідача з яких позивач облаштував крокви даху будівлі станом на 01.09.2015 року». Зважаючи на те, що позивач заявляє, а відповідач не заперечує спорудження позивачем стін горища, даху, димарів та влаштування вікон і дверей та всіх, суд знаходить, що ця обставина сторонами не заперечується і є доказаною в суді з урахуванням положень тієї ж ст.82 ЦПК України, в сукупності із наданими позивачем до суду письмовими доказами у вигляді комерційної пропозиції ТМ «ВікноПлюс», яке виготовило вікна та двері для цього будинку які по кількості відповідають фактично встановленим на будинку (а.с.159-161), а також локальних кошторисів на виконання будівельних робіт в т.ч. на влаштування стін горища, димарів, встановлення вікон та дверей, облаштування крокв даху та покрівлю метало черепицею житлового будинку, що по [ADDRESS] (а.с. 179-189) Що стосується заперечень відповідача в частині побудови позивачем стін горища із його цегли та даху із його пиломатеріалів, то суд констатує, що відповідач заявляючи про це у відзиві та безпосередньо в суді, не намагався довести таку обставину. І вказана цегла і пиломатеріали були предметом розгляду Апеляційного суду Чернівецької області, який своїм рішенням від 14.12.2017 року в цій частині відмовив [PERSON] в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що спірні 3,4 куб. м. цегли та 6,2 куб. м. пиломатеріалів безпосередньо не використовувалися для будівництва будинку. Ця обставина, згідно ч.4 ст.82 ЦПК України є встановленою і не може знову доказуватися при розгляді цієї справи де участь беруть ті самі особи. Таким чином в суді доведено, що позивач [PERSON] на своїй земельній ділянці яка не призначена для будівництва житлового будинку, самочинно здійснив побудову стін горища, двох димарів, влаштував крокви і дах, а також влаштував вікна і двері будинку, що по [ADDRESS] . Твердження представників позивача, про придбання позивачем також і незавершеного будівництвом житлового будинку не відповідає дійсності і в суді не доведені та до того ж спростовується рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14.12.2017 року, згідно якого розпочав будівництво, збудувавши фундамент, перший і другий поверх з перекриттями власне відповідач [PERSON] . Згідно положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Статтею 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення майна), особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.376 ЦК України житловий будинок вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи затвердженого проекту. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Представники відповідача, у відзиві та в судовому засіданні вимоги уточненого позову не визнали посилаючись також на те, що позивачем пропущено строки позовної давності наслідки спливу яких, просили застосувати та відмовити в позові посилаючись на те, що про порушення своїх прав, тобто будівництво відповідачем на земельній ділянці позивача житлового будинку, позивачу стало відомо в момент покупки земельної ділянки тобто 31.12.2013 року, а до суду він звернувся 21.03.2018 року з пропуском трирічного строку позовної давності. Вирішуючи вказане питання суд виходить з того, що за правилами ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки Згідно вимог ст.261 та частин 3-4 ст.267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із вказаних норм законодавства вбачається, що суд застосовує позовну давність лише у спорі і лише за заявою сторони цього спору. Заява подана відповідачем, який є учасником спору але, на думку суду, не в спорі який розглядається судом, а в іншому спорі, який стосується права власності на новозбудований незавершений будівництвом житловий будинок і який цим судом не розглядається. Заявляючи про застосування позовної давності, відповідач у відзиві, а також і в суді зазначав, що про порушення прав позивачу стало відомо в момент покупки земельної ділянки на якій стояв незавершений житловий будинок. Разом з тим ні житловий будинок ні земельна ділянка не є предметом цього позову, оскільки судом розглядається спір про право власності на будівельні матеріали використані позивачем при самочинному будівництві. Таке самочинне будівництво стін горища, димарів та облаштування крокв даху, покрівлі метало черепицею та встановлення вікон і дверей мало місце, як вже було встановлено судом при відсутності заперечень цього факту сторонами, починаючи з вересня місяця 2015 року. Тобто починаючи у вересні місяці 2015 року добудову будинку на чужих будівельних матеріалах але на своїй земельній ділянці, хоч і не за відповідним цільовим призначенням, позивач однозначно знав що його права, такими діями порушуються, оскільки таке будівництво він здійснював самочинно, однак строк для відновлення порушених прав, при цьому позивач не порушив, так як з позовом до суду, для визнання права власності на будівельні матеріали, звернувся 21.03.2018 року, в межах трирічної загальної позовної давності. Вказане однозначно свідчить про те, що відмова в позові, внаслідок пропуску строку позовної давності, буде незаконної, оскільки такі строки не пропущено. Судовий збір, виходячи із ціни позову, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, відмовивши йому в задоволенні позову в частині стягнення судових витрат на правову допомогу в сумі 1000 гривень, транспортні витрати в сумі 600 гривень, оскільки такі судові витрати не знайшли свого доказового підтвердження та витрати на залучення експерта в сумі 1923 гривні через не представлення належних доказів понесення таких витрат. Надані суду в ксерокопії рахунок № 163 від 29.12.2018 року та квитанція також не може братися до уваги так як їх копії не посвідчені згідно з оригіналом.

Outcome: partial