Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач заявила позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Заявлений позов обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося троє дітей, дочка [PERSON] - [INFO] , дочка [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO] , які на даний час є неповнолітніми та проживають з нею і перебуває на її утриманні. Рішенням Тисменицького районного суду від 30.11.2018 року шлюб між ними розірвано і з того часу відповідач коштів на утримання дітей не дає, не бере участі у їх вихованні, не цікавиться їх здоров`ям. Просила стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину. Позивач в судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява, у якій вона просила справу розглядати без її участі, позов підтримує, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, судом постановлено розглядати справу в заочному порядку. 17.02.2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі. 23.03.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2018 року розірвано. Під час шлюбу у них народилося троє дітей, дочка [PERSON] - [INFO] , дочка [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO] , які на даний час є неповнолітніми та проживають з позивачем і перебувають на її утриманні. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, зокрема те, що дочки [PERSON] і [PERSON] та син [PERSON] знаходиться на утриманні матері, та матеріальне становище відповідача. Суд вважає, що з відповідача, з урахуванням вказаних обставин, відповідно до вимог ч.1 ст.184 СК України, слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину. На підставі наведеного, відповідно до ст. 180- 183 СК України та

Outcome: approved