Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай), в якому вказав, що 14.07.1995 року він був прийнятий на роботу завгоспом КСП «Заліссянське» с. Залісся Чемеровецького району Хмельницької області. При прийнятті на роботу, його одночасно було прийнято і в члени КСП «Заліссянське», однак з невідомих причин він не був включений до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Про те, що він має право на земельну частку (пай) і що його права порушені, він дізнався в 2016 році, а тому вважає, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин. Просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в межах та нормах для членів колишнього КСП «Заліссянське» с. Залісся Чемеровецького району Хмельницької області та виділити йому земельну ділянку на території Чемеровецької селищної ради. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав. Представник Чемеровецької районної державної адміністрації позов не визнала, вважає його безпідставним, крім того просить застосувати наслідки позовної давності. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судовому засіданні проти позову заперечив. Представник Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без його участі, позовні вимоги не визнає. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ 017, КСП «Залісянське» с. Залісся Чемеровецького району Хмельницької області передано у колективну власність 623,3 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Свіршковецької сільської Ради народних депутатів від 14 березня 1995 року № 1. Вказаний Державний акт зареєстровано в книзі реєстрації по видачі державних актів на право колективної власності на землю Чемеровецького району Хмельницької області 21 травня 1996 року за № 17. Відповідно додатку 1 до Державного акта - списку громадян, які мають право на одержання середньої земельної частки (паю» по КСП «Заліссянське» с. Залісся Чемеровецького району, прізвище [PERSON] відсутнє. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 790/95 від 08 серпня 1995 року передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Отже, для того, щоб набути право на земельну частку (пай), необхідна наявність таких обставин: щоб КСП отримало акт про право колективної власності на землю; щоб особа була членом КСП на час отримання акта про право колективної власності на землю; щоб була внесена до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була його членом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач, на момент одержання державного акту на право колективної власності на землю КСП «Залісянське» не був членом вказаного КСП. Відповідно до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 17.07.1993 року № 10 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а у разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно копії трудової книжки [PERSON], яка була надіслана Городоцьким обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Хмельницької області, міститься запис від 17.07.1995 року про звільнення [PERSON] з посади комірника ЦКДМ за власним бажанням, записи про прийняття останнього на роботу та в члени КСП «Заліссянське» відсутні. Згідно архівної довідки архівного відділу Чемеровецької районної державної адміністрації, у протоколі засідання правління КСП «Заліссянське» від 15 липня 1995 року № 2 є рішення рекомендувати загальним зборам прийняти в члени [PERSON] В протоколах загальних зборів трудового колективу за 1995 рік, інформації про прийняття [PERSON] в члени підприємства немає. Суд не приймає до уваги надану позивачем трудову книжку серії ОД № 197384. Так, згідно із записом від 14.07.1995 року [PERSON] прийнятий в члени КСГП «Заліссянське» на посаду завгоспа. Згідно записом від 22.04.1996 року [PERSON] звільнений з членів КСГП «Заліссянське» і з посади завгоспа. Вказаний запис скріплений підписом директора [PERSON] та печаткою приватно-орендного підприємства «Заліссянське», а не КСП «Заліссянське». Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем, всупереч встановленого ст.ст. 10, 60 ЦПК України обовязку доказування та надання доказів, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а тому суд приходить до висновку про відсутність у позивача права на земельну частку (пай). Щодо вимоги відповідача у справі Чемеровецької районної державної адміністрації про застосування строку позовної давності та відмови у позові з цієї підстави, суд зазначає наступне. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем свого права на земельну частку (пай), суд не має правових підстав відмовляти у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, як буде доведено існування самого субєктивного права та його порушення.

Outcome: dismissed