Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивачем, [PERSON], подано до суду позов до відповідача, Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, у якому позивач просить визнати за нею, [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за № 13(17) по вулиці Партизанська в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила про те, що з 1995 року вона проживає в Україні в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області. З моменту переїзду в Україну вона зареєстрована в [INFO]. З дозволу [PERSON] позивач почала проживати в її будинку по вулиці Партизанська № 13 (раніше значився по документам як будинок № 17), попередньо домовившись, що в подальшому вона викупить її домоволодіння. З 01 червня 2006 року позивач проживає в будинку та користується ним. [PERSON] 28 грудня 2005 року виїхала з села до своєї онуки в місто Семенівка Чернігівської області, де і померла два роки тому. З метою юридичного оформлення будинку позивач зв'язалась з родичами [PERSON], але вони її повідомили, що не будуть вступати в спадщину й будинок їх не цікавить. Нещодавно позивач дізналась, що на підставі рішення виконавчого комітету Семенівської районної ради народних депутатів №256 від 18 листопада 1988 року було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння. Згідно даного свідоцтва домоволодіння, яке розташоване по вулиці Партизанська, 17, в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області, належить колгоспному двору, голова двору - [PERSON]. В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів [PERSON], маючи законні підстави, але з невідомих їй причин, не оформила право власності на вказане домоволодіння. Таким чином, позивач проживає в спірному житловому будинку більше десяти років, сплачує комунальні послуги, здійснює ремонт житлового будинку та господарських будівель. 01 липня 2006 року позивачем було укладено договір з Семенівським РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» про постачання електричної енергії до вказаного житлового будинку, за послуги якого позивач щомісяця сплачує згідно виписаних квитанцій. Згідно довідки Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області від 30 жовтня 2017 року № 1009 позивач з 01 січня 2006 року проживає [INFO] (який раніше значився як № 17) по вулиці Партизанська в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області. Будинком та господарськими спорудами позивач володіє відкрито і безперервно протягом всього проживання, тобто з 01 січня 2006 року, а саме понад десять років. При цьому, за весь період її проживання в будинку до дати подання цього позову, претензій щодо порушення права власності на житловий будинок чи земельної ділянки позивачу ніхто не висував. Договору оренди чи іншого договору щодо користування спірним житловим будинком між нею та третіми особами не укладалося, тому позивач вважає, що є підстави для визнання її власником вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями, як фактичного володільця нерухомого майна за набувальною давністю. Також на даний час позивачу необхідно отримати житлово-комунальну субсидію, але для цього потрібно надати документи про право власності на житловий будинок, в якому вона проживає, але даних документів немає і тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON], у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та пояснила, що вона просить задовольнити позов повністю за обставин, викладених позивачем у позовній заяві. Вона проживає у спірному будинку з січня 2006 року з дозволу [PERSON], яка володіла цим будинком. Родичі [PERSON] давали оголошення в газеті «Життя Семенівщини» про продаж будинку. [PERSON] домовилась з онукою [PERSON] [PERSON] про купівлю будинку, сплатила їй 3000 гривень, проте договір купівлі продажу вони не оформляли, тому що [PERSON] померла, а її родичі не бажають оформляти на себе спадщину. Представник позивача адвокат [PERSON], у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та пояснила, що вона просить задовольнити позов повністю за обставин, викладених позивачем у позовній заяві. Представник відповідача, Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, Жадівський сільський голова Семенівського району Чернігівської області [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю, просив його задовольнити та пояснив про те, що позивач [PERSON] дійсно з січня 2006 року проживає [INFO] (який раніше значився як № 17) по вулиці Партизанська в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області. Вона поселилась у вказаному будинку після виїзду з цього будинку, який належав колгоспному двору, голови колгоспного двору [PERSON] Визнання права власності потрібно, щоб зареєструвати позивача за вказаною адресою. Іншим чином, ніж у судовому порядку, оформити право власності на вказаний будинок позивач, на думку відповідача не може, через відсутність коштів для оформлення цього права у нотаріальному порядку. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, [PERSON] у судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу без присутності представника Семенівської районної ДНК та просить розглянути цивільну справу на розсуд суду. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, виконуючий обовязки голови Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON] у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав до суду письмове клопотання, згідно даних якого просить розглянути справу без його присутності та залишає розгляд справи на розсуд суду. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю за наступних обставин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01 січня 2006 року проживає [INFO] (який раніше значився по документам як будинок № 17) по вулиці Партизанська в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області. Раніше у вказаному будинку, який належав колгоспному двору, проживала [PERSON], яка була головою колгоспного двору. У грудні 2005 року [PERSON] виїхала з цього будинку на постійне проживання до своєї онуки [PERSON] у місто Семенівку Чернігівської області, де через деякий час померла. Родичі [PERSON] давали оголошення в газеті «Життя Семенівщини» про продаж будинку. [PERSON] домовилась з онукою [PERSON] [PERSON] про купівлю будинку, сплатила їй 3000 гривень, проте договір купівлі продажу вони не оформляли, тому що [PERSON] померла, а її родичі не бажають оформляти на себе спадщину. Договір купівлі-продажу спірного будинку позивачем [PERSON] ні з ким не укладався та відповідно нотаріально не посвідчувався та не реєструвався. Основоположні принципи здійснення правомочності власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст. ст. 13, 14, 41). Зокрема, ч. 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства, зокрема в ст. 344 Цивільного кодексу України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на майно за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 Цивільного кодексу України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, є законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Відповідно до розяснень, викладених у п. п. 9. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ст. 344 Цивільного кодексу України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. Спосіб захисту обирається позивачем, проте не довільно, а з урахуванням вимог закону. Обєктом захисту є не право, якого просто немає, і не майно (річ), тому що майно в будь - якому випадку не може мати власного захисту, а захищається саме особа володільця. Позивач знала про те, що [PERSON] померла та що ніхто з її спадкоємців не оформив на себе право власності на спірний будинок в порядку спадкування, що не заперечується позивачем. Позивач особисто знайома з онукою померлої [PERSON] [PERSON], яка оформила право власності на будинок в порядку спадкування, проте взяла у позивача 3000 гривень за будинок, що підтверджується тільки словами позивача. Таким чином, позивачу було відомо про відсутність у неї підстав для набуття права власності на будинок, що виключає добросовісність заволодіння вказаним майном. За правилами ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на положення ст. 344 Цивільного кодексу України та розяснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», набуття права власності на чуже майно за набувальною давністю здійснюється за умови, що майно, яка опинилася у володінні особи, є обєктивно чужим, володілець субєктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є його власником. Таким чином, добросовісність позивача на зазначений нею як початковий момент заволодіння вищезазначеним майном була відсутня. Не можуть бути підставами для визнання за позивачем права власності на 1/6 частину будинку лише постійне користування будинком, оплата житлово-комунальних послуг. З огляду на викладене, норми ст. 344 Цивільного кодексу України не розповсюджуються на дані правовідносини та підстав для її застосування у даному випадку немає. Доводи сторони позивача в обґрунтування позову, наведені у судовому засіданні та зазначені у позовній заяві, спростовуються висновками суду, суперечать нормам чинного цивільного законодавства, на які посилається позивач. Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 3 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У відповідності до ст. 688 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Після померлої [PERSON] ніхто право власності на спірний будинок в порядку спадкування не оформив. Онука померлої [PERSON] [PERSON] не є власником в будинку № 13 (який раніше значився по документам як будинок № 17) по вулиці Партизанська в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області, тому не мала права продажу вказаного будинку. Таким чином, між позивачем [PERSON] та [PERSON] не могло бути на законних підставах укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. У судовому засіданні стороною позивача не було надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів законності володіння позивачем будинком № 13 (який раніше значився по документам як будинок № 17) по вулиці Партизанська в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області. Стороною відповідача не надано доказів, які б підтверджували будь-які його права та повноваження щодо зазначеного у позові будинку, тому визнання відповідачем позову не має під собою правового підґрунтя. Виходячи з викладеного, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed