Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.03.2000 року. У шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO], який на даний час є неповнолітнім. Причиною розірвання шлюбу є те, що він з відповідачем шлюбних відносин не підтримує, спільного господарства не веде, з 2010 року разом не проживає, зовсім не спілкується. В даний час проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Надалі перебувати у шлюбних відносинах не бажає, примирення між ними є неможливе, оскільки сім'я розпалася остаточно і шлюб існує тільки формально. Просив шлюб розірвати, малолітню дитину залишити на виховання відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак в позовній заяві просив справу розглядати без його участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча про час і місце судового розгляду повідомлена у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомила, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.03.2000 року (а.с. 3). У шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO], який на даний час є неповнолітнім (а.с. 4). Сімейне життя у сторін не склалося, вони з 2000 року разом не проживають, не спілкуються, позивач проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з'явилася, не просила їй відновити дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що сину [PERSON], [INFO], виповнилося 14 років він вільно обирає собі місце проживання. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пи такому вирішенні спору, враховуючи те, що позивач в позові просив судові витрати по справі віднести на його рахунок, суд вважає, що судові витрати по справі віднести на рахунок позивача. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved