Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати та моральної шкоди. На підставу своїх вимог спирається на те, що згідно наказу № 39-к від 11.06.2013 р. позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду слюсаря-ремонтника. Згідно наказу № 99-к від 19.08.2013 р. позивача звільнено з роботи. При цьому, у відповідності до законодавчих норм та вимог розрахунок із позивачем не проведено. Оскільки позивача звільнено 19.08.2013р., то того ж дня позивачу повинні повністю видати розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату за останній день роботи та всі компенсаційні виплати. Відповідач по теперішній час не розрахувався із позивачем і не виплатив йому заробітної плати після звільнення з роботи. Позивач неодноразово звертався до керівництва відповідача з проханням про виплату належної заборгованості, проте позивачу було відмовлено, посилаючись начебто на відсутність коштів. У зв'язку з таким станом позивач був вимушений численну кількість разів виїздити до місцезнаходження відповідача, просити виплатити йому заробітну плату, однак результатів це не дало. Навіть довідку про заборгованість позивачу не надали, надали лише розрахунковий листок, у якому значиться борг за підприємством на загальну суму 3146,50 грн., в тому числі 1681,93 грн. - за липень місяць 2013р., 1464,57 грн. - за серпень місяць 2013 р. Також позивач звертався за захистом до органів прокуратури, звідки було скеровано звернення позивача до Територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, в зв'язку з чим позивач змушений звертатись до суду з даним позовом. Позивач в судовому засідані позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився і про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе слухати справу в його відсутності на підставі зібраних матеріалів. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: згідно наказу № 39-к від 11.06.2013 р. позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду слюсаря-ремонтника. Згідно наказу № 99-к від 19.08.2013 р. позивача звільнено з роботи. При цьому, у відповідності до законодавчих норм та вимог розрахунок із позивачем не проведено. Оскільки позивача звільнено 19.08.2013р., то того ж дня позивачу повинні повністю видати розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату за останній день роботи та всі компенсаційні виплати. Відповідач по теперішній час не розрахувався із позивачем і не виплатив йому заробітної плати після звільнення з роботи. Позивач неодноразово звертався до керівництва відповідача з проханням про виплату належної заборгованості, проте позивачу було відмовлено, посилаючись начебто на відсутність коштів. У зв'язку з таким станом позивач був вимушений численну кількість разів виїздити до місцезнаходження відповідача, просити виплатити йому заробітну плату, однак результатів це не дало. Навіть довідку про заборгованість позивачу не надали, надали лише розрахунковий листок, у якому значиться борг за підприємством на загальну суму 3146,50 грн., в тому числі 1681,93 грн. - за липень місяць 2013 р., 1464,57 грн. - за серпень місяць 2013 р. Також позивач звертався за захистом до органів прокуратури, звідки було скеровано звернення позивача до Територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а в разі порушення законодавства про оплату праці - без обмеження будь-яким строком. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованої заробітної плати підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача невиплачену йому у встановлені строки заробітну плату. Що ж до цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на суму 1500 грн., суд рахує, що на підставі ст. 237-1КЗпП України позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки дійсно позивач поніс моральні страждання пов'язані із затримкою виплати йому його заробітної плати, але суд вважає зменшити суму моральної шкоди до 500 грн. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved