Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач зазначила, що є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. З батьком дитини, відповідачем у справі, позивач у зареєстрованому шлюбі не перебувала. За спільною заявою сторін, поданої до органу реєстрації, відповідач визнав себе батьком, про що свідчить запис у свідоцтві про народження. Дитина мешкає разом з позивачем, перебуває на її утриманні. Відповідач офіційно працевлаштований, стягнень за виконавчими провадженнями відносно нього не проводиться, має задовільний стан здоров'я, однак ухиляється від виконання обов'язків, в зв'язку з чим позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь кошти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років (а.с. 1-2). Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до наступного. На думку відповідача, застосування положень ч.2 ст. 84 СК України можливе лише в тому випадку, якщо між сторонами зареєстровано шлюб або встановлений факт проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Оскільки сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, факту спільного проживання не встановлено, тому відсутні правові підстави для стягнення коштів на утримання дитини. Позивачем не надано доказів фактичного проживання дитини разом з нею. Від попереднього шлюбу він має дитину - [PERSON], [INFO], на утримання якого рішенням суду з нього стягнуто аліменти. Крім того, він має непрацездатну матір, яка страждає гіпертонічною хворобою та потребує постійного лікування. З огляду на викладені обставини, в задоволенні позову просив відмовити (а.с. 13-15). В судове засідання позивач не з'явилась, але надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що відповідач має можливість надавати позивачу таку допомогу. Частиною першою статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.6). Факт проживання малолітньої дитини з позивачем підтверджено довідкою ОСББ «Європейська 28 Б» від 05 березня 2019 року (а.с. 25) та рішенням про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 07.12.2018, згідно якого позивачу [PERSON] органами соціального захисту населення призначено відповідну допомогу при народженні дитини та до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 7). З огляду на викладене, заперечення відповідача у цій частині є неспроможними. На даний час відповідач допомоги на утримання дитини та на утримання позивача не надає, дитина перебуває на утриманні позивача. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача кошти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Суд критично відноситься до заперечень відповідача, викладених у відзиві, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 91 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, право особи, з якою проживає дитини, на утримання діючим законодавством не пов'язується виключно з фактом реєстрації шлюбу чи встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю. Крім того, суд вважає, що в порушення вимог ст.. 81 ЦПК України, відповідачем на надано суду доказів про фактичне стягнення з нього аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO], оскільки сам факт винесення рішення судом про стягнення аліментів з особи не є свідченням стягнення аліментів. Посилання відповідача на наявність у нього непрацездатної матері, яка страждає гіпертонічною хворобою та потребує постійного лікування, не є підставою для відмови в позові, оскільки факт наявності матері у відповідача не впливає на можливість стягнення коштів на утримання матері, з якою проживає дитина. Крім того, суд зазначає, що доказів на підтвердження спільного проживання відповідача з матір'ю та її фактичного утримання чи догляду [PERSON] суду не надано. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплату судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved