Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вимоги по якому зменшив, подавши відповідну заяву. В заяві зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 4 червня 2003 року до 14 травня 2012 року. Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати на час звільнення обчислювалася сумою в 15828 грн. 40 коп., яка стягнута з відповідача на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, яке набрало законної сили. Остаточний розрахунок з позивачем у вказаній сумі здійснено 12 січня 2018 року. Оскільки відповідач у порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення належні позивачеві суми не виплатив, а в силу ст. 117 КЗпП України в разі невчасної виплати належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган зобов'язані сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в уточненій позовній заяві (а. с. 94-95) просить стягнути з відповідача на свою користь заробіток за 1420 днів, з яких в 2013 році кількість днів затримки розрахунку становить 162 дні, в 2013, 2014 і 2016 роках - 251 день, в 2015 році - 250 днів, в 2017 році - 248 днів, а в 2018 році - 7 днів, в сумі 249494 грн., виходячи з середнього заробітку за один день в сумі 175 грн. 70 коп. Крім вказаної суми просить стягнути на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою її виплати при звільненні у відповідності до ст. 34 Закону України «Про працю» в порядку, внормованому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», в сумі 16347 грн. 81 коп. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач до суду не з'явився. Його представник звернулась до суду з письмовою заявою, яка містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі. Аналогічне звернення надала суду представник відповідача. Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили розгляд справи у відсутність її учасників. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 4 червня 2003 року до 14 травня 2012 року. Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати на час звільнення обчислювалася сумою в 15828 грн. 40 коп., яка стягнута з відповідача на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2017 року, яке набрало законної сили 26 жовтня 2017 року (а. с. а. с. 12-21). Остаточний розрахунок з позивачем у вказаній сумі здійснено 12 січня 2018 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В силу частини другої ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно із роз'ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Виходячи з наведених положень законодавства про працю і роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України позивачеві належить присудити всю суму заборгованості з моменту звільнення по день здійснення фактичного розрахунку. Розрахунок, наведений позивачем, зроблений ним на підставі п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна кількість робочих днів розраховується діленням на два сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Обчислена таким чином сума за період порушення права позивача по день здійснення фактичного розрахунку становить 249494 грн. Вимогу про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою її виплати при звільненні у відповідності до ст. 34 Закону України «Про працю» в порядку, внормованому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», суд також знаходить ґрунтовною і погоджується з наведеним у позові розрахунком. Судовий збір, пільги щодо сплати якого має позивач, належить присудити відповідачеві, стягнувши його в доход держави. Вимога про покладення на відповідача видатків зі сплати судових витрат, зокрема, витрат з отримання професійної правничої допомоги, доведена фактичними даними про ці витрати (а. с. 33-35), тому суд у відповідності до ст. 265 ЦПК України вважає за необхідне ухвалити рішення і в цій частині вимог на користь позивача.

Outcome: approved