Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач в позові вказує, що [INFO] в с. Павлівка, Калинівського району Вінницької області, помер його дід [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та присадибну земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,4500 га, що розташовані по [ADDRESS] . Як спадкоємець за заповітом складеним [PERSON] 30.06.2016 року та посвідченого секретарем виконкому Павлівської сільської ради в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 65, позивач прийняв спадщину, відповідно ст. 1269 ЦК України, оскільки подав заяву про прийняття спадщини та 20 вересня 2020 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину заповіданого йому майна, видане приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Варламовим О.В., зареєстрованого за №2738.\~ Відповідачі по справі мати позивача [PERSON] та її сестра [PERSON] не приймали спадщини\~ і не претендують на неї. Однак, згідно постанови №356/02-31, виданої нотаріусом 20.09.2021 року, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадщини на будинок по тій причині, що він належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Тому звертається до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, відповідно до якої позов підтримуєь та просить справу розглянути за його відсутності.\~\~ Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, надавши письмові заяви, де просять справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Треті особи без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] надали до суду заяву, відповідно до якої позов підтримують та просять розгляд справи проводити у їх відсутність. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом достовірно встановлено, що [INFO] в с. Павлівка, Калинівського району Вінницької області, помер дід позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та присадибну земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,4500 га, що розташовані по [ADDRESS] . Як спадкоємець за заповітом складеним [PERSON] 30.06.2016 року та посвідченого секретарем виконкому Павлівської сільської ради в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 65, позивач прийняв спадщину, відповідно ст. 1269 ЦК України, оскільки подав заяву про прийняття спадщини та 20 вересня 2020 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину заповіданого йому майна, видане приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Варламовим О.В., зареєстрованого за №2738.\~ Відповідачі по справі мати позивача [PERSON] та її сестра [PERSON] не приймали спадщини\~ і не претендують на неї. Однак, згідно постанови №356/02-31, виданої нотаріусом 20.09.2021 року, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадщини на будинок по тій причині, що він належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. Як вбачається із довідки №1164, виданої\~ Павлівським старостинським округом\~ 30.09.2021 року та виписки з погосподарської книги по Павлівській сільській раді за 1991 рік, станом на 15 квітня 1991 року в будинку проживали крім діда мати позивача [PERSON] , та [PERSON] , співмешканка діда [PERSON] та її син [PERSON] . Однак, всі вважали, що єдиним власником будинку був спадкодавець [PERSON] , в зв`язку з чим і приватизація присадибної земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,4500 га, була здійснена особисто ним, що підтверджується архівним витягом з рішення 12-ої сесії 22 скликання Павлівської сільської ради від 04.04.1997 року.\~\~ Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо, це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи, що відповідачі позов визнають, не заперечують проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved