Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач за первісним позовом - [PERSON] звернувся до суду з заявою до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 15.04.1994 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Під час шлюбу вони 18.05.2007 року на спільні кошти придбали житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Частину коштів на придбання будинку він взяв у борг, який виплачує особисто. Цей будинок був придбаний ними для сумісного проживання. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно до ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи те, що житловий був будинок придбаний ними під час шлюбу, за спільні кошти та з метою спільного сумісного проживання нашої сім`ї і незважаючи на обтяження позивача кредитними зобов`язаннями в інтересах сім`ї, вважає, що даний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і їх з відповідачкою частки у ньому мають бути рівними, тобто по Ѕ частині кожному. На даний час, позивач не може домовитися із іншим співвласником [PERSON] та дійти згоди про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Позивач вважає, що даний житловий будинок можливо поділити у натурі на 2 рівних частини, по Ѕ частині кожному, без втрати його цільового призначення. Житлова площа даного будинку становить 26,1 кв.м., загальна площа 52,8 кв.м. Згідно технічного паспорту житловий будинок за адресою: [ADDRESS] складається із : житлового будинку А-1, літньої кухні Б-1, сараю В-1, сараю Г-1, сараю Д-1, сараю Е-1, погрібу Ж-1, вбиральні З-1, літнього душу И-1, колодязю К-1, огорожі металевої № 1-2. У зв`язку з цим, позивач просить визнати житловий будинок, будівлі та споруди, розташовані за адресою : [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку, будівель та споруд, розташованих за адресою : [ADDRESS] , та виділити їх у натурі. Позивач за зустрічним позовом - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права особистої власності на житловий будинок, що був придбаний під час перебування у шлюбі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до поданої [PERSON] позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, первісний позивач вважає, що житловий будинок, будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний за кошти сім`ї її матері - [PERSON] та зареєстрований 18.05.2007 року на її ім`я згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, є спільною сумісною власністю подружжя на тій підставі, що це майно було набуте нею під час шлюбу з [PERSON] [PERSON] не заперечує той факт, що 15.04.1994 року між нею - [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Так само, вона не заперечує і придбання на її ім`я житлового будинку, будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , вартість якого на даний час визначено в сумі 107102 грн. 00 коп.. Проте вона вважає, що вказаний житловий будинок, будівлі та споруди не можуть бути визнані спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з того, що він був придбаний виключно за кошти її матері - [PERSON] , її батька- [PERSON] , грошові кошти на її депозитному рахунку перераховані Пенсійним фондом України на неповнолітнього сина [PERSON] за втратою годувальника і тільки зареєстрований на її ім`я, а не за спільні кошти з [PERSON] Це підтверджується тими фактами, що на час перебування у шлюбі з [PERSON] , вона, відповідач - [PERSON] , її син - [PERSON] та спільна донька - [PERSON] проживали та були зареєстровані в квартирі її батьків - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, свій заробіток не вносив до сімейного бюджету, витрачав його у своїх власних інтересах. На побутовому грунті у них постійно виникали сварки, сімейні відносини, а також відносини між [PERSON] , з її батьками, погіршувались з кожним днем. У зв`язку з постійними сварками [PERSON] з батьками, у 1994-1995 році вони почали знімати житло, яке постійно змінювали. З 1994 року по 2007 рік [PERSON] не мав будь-якого майна, та мав незначний дохід, так як працював робочим складального цеху ст.Нижньо-Дніпровськ вузол. Одночасно, на час її перебування в шлюбі, вона також не мала значного доходу, так як працювала акушеркою в центральній районній лікарні, тому придбати спірний житловий будинок за кошти сімейного бюджету вона не мала можливості. За час спільного з [PERSON] проживання (1994 - 2015 рр.) ніякого майна, що підлягає поділу, не було набуто. Її батьки мали збереження, так як батько був військовий пенсіонер, син від першого шлюбу отримував пенсію за втратою годувальника. У 2007 році її мати порадилась з нею, що бажає придбати житло, щоб вона не змінювала тимчасові квартири та був свій куток. Вона особисто через ЗМІ знайшла житло в межах грошових коштів, які були у неї та батька. В травні 2007 року вона домовилась з власником житлового будинку [PERSON] придбати та розрахуватись за житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , але так як вона вже є власником житла та неї оформлена квартира 4 будинку [ADDRESS] , було обумовлено, що будинок вона буде реєструвати на її ім`я. 18.05.2007 року державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж. був посвідчений договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] на її ім`я. Відповідач жодної копійки не дав для придбання нього будинку. Тому його позов про поділ майна подружжя є безпідставним, не підтвердженим ніякими доказами. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто та с власністю кожного з них. Житловий будинок, будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , був придбаний за 32 413 грн. 00 коп., які належали особисто її батькам - [PERSON] , [PERSON] та були у 2007 році зняті з пенсійних вкладів ATM «Ощадбанк» на придбання житла, є її особистою власністю, так як грошові кошти їй були особисто безоплатно надані її рідними батьками, використані нею пенсія сина по втраті годувальника та вкладені в житло. На підтвердження факту зняття коштів її батьками [PERSON] , [PERSON] , ним з депозитного рахунку у 2017 році, 02.02.2017 року за № 078 був направлений запит начальнику ATM «Ощадбанк», але листом № 103.22-11/183/942 від 08.02.2017 року було відмовлено в наданні довідки на підставі ст.60 ЗУ «Про банки і банківську таємницю» та роз`яснено, що вказана інформація отримується на письмову вимогу суду або за рішенням суду. У зв`язку з цим, [PERSON] просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок, будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний за кошти сім`ї її матері - [PERSON] та зареєстрований 18.05.2007 року на її ім`я згідно договору купівлі-продажу житлового будинку; стягнути з відповідача витрати, пов`язані з оплатою судового збору. Представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] , то в їх задоволенні просив відмовити, так як вважає їх нікчемними. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити, оскільки спірний житловий будинок був придбаний за кошти батьків [PERSON] та її сина - [PERSON] , а не на спільні кошти подружжя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її донькою. Її донька та [PERSON] перебували у шлюбі з 1994 року. З самого початку свого життя, вони жили у неї та її чоловіка, а потім на орендованих квартирах. За 13 років вони змінили багато квартир. Тому її чоловік запропонував купити доньці будинок. Він був учасником бойових дій та ліквідатором Чорнобильської АЕС, та отримував пенсію. Вона почала дивитися оголошення в газеті про продаж будинків. В одній із газет, вона побачила оголошення про продаж будинку, подзвонила по оголошенню та домовилась о зустрічі з [PERSON] , яка продавала будинок. Будинок їй сподобався. Потім вирішила повідомити про це свою доньку - [PERSON] , щоб вона також глянула на нього. Приблизно через тиждень [PERSON] внесла завдаток за будинок в розмірі 5000 грн., про що вона та [PERSON] написали розписки. Решти суми не вистачало, тому її чоловік зняв зі свого рахунку кошти. Також, 9000 грн. з дозволу [PERSON] , який є її онуком, було знято з його рахунку. На той час він отримував кошти у зв`язку із втратою годувальника, а також на користь [PERSON] перераховувались аліменти на утримання сина - [PERSON] , які вона не знімала, оскільки це були кошти її сина. Інші кошти вона добавила своїх. Будинок купили за 28000 грн. Від [PERSON] ніяких грошей на придбання даного будинку вона не брала. Будинок оформили на доньку. На той час вона працювала, однак грошей на придбання будинку не давала. При оформленні угоди купівлі-продажу був присутній і [PERSON] , так як їй повідомили, що потрібна також і його згода, оскільки її донька та [PERSON] перебували у шлюбі, на що вона обурилася. [PERSON] також підписувала якісь папери, які саме вона не знає. [PERSON] також підписував папери. Після передачі [PERSON] інших коштів, вони обидві розірвали розписки, які вони писали раніше про отримання авансу в розмірі 5000 грн.. Також зазначила, що законів вона не знає, а тому вважала, що якщо вона купить будинок своїй дитині, то він буде належати їй, тому й оформила будинок на її ім`я. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином [PERSON] . На момент купівля спірного будинку він був неповнолітнім. Також зазначив, що у нього є рахунки в банках, він отримував пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Основним розпорядникам його коштів до досягнення ним 16 років була мати - [PERSON] . З його рахунку були стягнуті гроші на придбання будинку, все це обговорювалось з мамою, яка підійшла до нього та спросила його дозволу на зняття грошових коштів для вкладення на придбання будинку. Будинок був придбаний ним, його бабусею - [PERSON] та дідуся. [PERSON] участі в придбанні будинку не приймав та грошових коштів не передавав. Суд, заслухавши пояснення відповідача по первісному позову, представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 15.04.1994 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : « [PERSON] ». Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 21.02.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. З копії технічного паспорта, виготовленого станом на 02.09.2016 року вбачається, що власником житлового будинку [ADDRESS] , є [PERSON] . Відповідно довідки КП «Синельниківське МЮТІ Дніпропетровської області» № 834 від 14.09.2016 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою : [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Синельниківськю державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-726 від 18.05.20017 року. Згідно копії договору купівлі-продажу від 18.05.2007 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила жилий будинок [ADDRESS] Загальна площа житлового будинку становить 52,8 кв.м., житлова площа 26.1 кв.м.. Даний договір посвідчений 18.05.2007 року державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж.. З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.09.2017 року вбачається, що надати варіанти розподілу або порядку користування житлового будинку та господарських споруд, що розташовані по [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників ( по Ѕ частині) та підготувати пропозиції щодо переобладнання об`єктів або залишення їх частин у спільній власності неможливо. Згідно довідки № 02/38 від 19.01.2017 року, [PERSON] у Дніпропетровській філії АБ «Експрес-Банк» 04.05.2007 року був наданий кредит у сумі 10000 грн. під 20% річних, строком на 24 місяці згідно кредитного договору за № 48195/05/к/НД від 04.05.2007 року, який був укладений між [PERSON] та Дніпропетровською філією АБ «Експрес-Банк». Кредит погашений повністю 22.05.2009 року. Станом на 19.01.2017 року кредитної заборгованості у [PERSON] перед Банком не має. З індивідуальних відомостей про застраховану особу № 84-85 від 20.03.2018 року вбачається, що [PERSON] працював в Синельниківському пасажирському вагонному депо з 23 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Його доход за цей період склав 10400,67 грн.. За період з січня 2009 року по грудень 2009 року його дохід склав 25542,14 грн.. Згідно довідок про доходи № 77 від 20.03.2018 року, № 78 від 20.03.2018 року, № 79 від 20.03.2018 року, №80 від 20.03.2018 року, №81 від 20.03.2018 року, №82 від 20.03.2018 року, № 83 від 20.03.2018 року, [PERSON] в період з січня 2010 року по грудень 2016 року працював у виробничому підрозділі Синельниківського пасажирського вагонного депо Філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» на посаді слюсар РРС. Загальна сума доходу складає 358331 грн. 53 коп. Відповідно довідки про стан рахунку від 12.06.2012 року 12.05.2011 року з рахунку [PERSON] було знято грошові кошти ( пенсія) в розмірі 6000.00 грн. Згідно довідки про стану рахунку , відкритого 30.06.1998 року на ім`я [PERSON] , в квітні місяці 2007 року з рахунку останнього по довіреності [PERSON] Прохорівні були видані кошти в розмірі 15249,00 грн.. З письмових пояснень [PERSON] , які засвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Долгополовою Л.Г., вбачається, що остання дійсно на початку квітня 2007 року зустрілася з [PERSON] та [PERSON] з приводу придбання житлового будинку, який розташований за адресою : [ADDRESS] , який вона мала намір продати. [PERSON] повідомила, що хоче придбати недорогий будинок для своєї доньки - [PERSON] Вони домовились про ціну будинку. 27.04.2007 року остання передала їй завдаток в розмірі 5000 грн., про що вони написали розписки. При зустрічі 10.05.2007 року [PERSON] передала їй грошові кошти в розмірі 28000 грн., як повну оплату за житловий будинок та земельну ділянку, про що вони знову склали розписки. 18.05.2007 року державний нотаріус Мельников О.Ж. оформив договори купівлі-продажу, які були посвідчені нею та [PERSON] Після оформлення договорів купівлі-продажу вони знищили складені розписки. Весь цей час вона спілкувалась з [PERSON] та [PERSON] .. Від [PERSON] ніяких грошових коштів не отримувала, з ним ніколи не спілкувалась. Статтею 60 Сімейного Кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 Сімейного Кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 Сімейного Кодексу України зазначено, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Інші обставини що можуть вплинути на розмір часток сторін, як це передбачено ст.ст. 70 та 71 Сімейного Кодексу України, судом не встановлено. Частинами 1,2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з Цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо ( п.23 вищезазначеної Постанови). Отже, в судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS] , був придбаний у 2007 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі, а у відповідності до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Будь-яких документальних підтверджень щодо придбання спірного житлового будинку саме батьками [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] суду надано не було. Враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем за первісним позовом право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку. Частиною 1 ст. 370 Сімейного Кодексу України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Згідно п.6 абз.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Оскільки згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.09.2017 року не було можливим надати варіанти розподілу або порядку користування спірним житловим будинком, тому позовні вимоги [PERSON] в частині виділення в натурі Ѕ частини житлового будинку, задоволенню не підлягають Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовити. На підставі викладеного, та ст.ст.60,61,63,69,70,71 Сімейного Кодексу України, ст.372 ЦК України, п.6 абз.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: partial