Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення в солідарному порядку з відповідачів суми боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11258351000 від 27 листопада 2007 року в загальному розмірі 215401,69 гривень. До складу заборгованості входить: заборгованість по основній сумі кредиту - 116534,63 гривень, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 7456,62 гривень, нараховані відсотки згідно договору - 91410,44 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 27.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 11258351000. В цей же день між банком та [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON], в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір поруки № 160634. 20.04.2012 року банк уклав з ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» договір факторингу за № 05/12, відповідно до умов якого відступив на користь товариства своє право вимоги заборгованості за кредитним договором. В подальшому ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Відповідачі попереджались про можливість звернення до суду з позовом, однак вимогу про повернення боргу проігнорували. Позивач просить вимоги задовольнити та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 215401,69 гривень та судові витрати. В зустрічному позові [PERSON] просить суд визнати припиненим договір поруки № 160634 укладений між нею та АКІБ «УкрСиббанк» 27.11.2007 року. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що договір поруки був припинений 27 травня 2015 року, а саме після закінчення піврічного строку протягом якого кредитор мав право звернутися до суду відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України. Представник позивача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився надіславши заяву про розгляд справи в його відсутність та підтримання заявлених вимог за основним позовом, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, суд розглянув справу в їх відсутність. При цьому від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він вимоги позову заперечив, а також надав заява про застосування строку позовної давності по справі. Представник відповідача [PERSON] за основним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Приходько С.О. в судове засідання не з'явився надавши заяву про підтримання зустрічного позову, в задоволенні основного позову просить відмовити розглянувши справу в його та [PERSON], відсутність. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. 27 листопада 2007 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11258351000 та додаткову угоду до договору, з [PERSON] (копії на а.с. 8-25 т.1). Додатками до договорів є графік погашення кредиту. За умовами договору позичальник отримав кредит в розмірі 26732 долари США, що еквівалентно 134996,60 гривень зі сплатою 14% річних та кінцевою датою повернення кредиту 27 листопада 2014 року. 27.11.2007 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 160634 з [PERSON]. За умовами якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що й боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором № 11258351000 від 27.11.2007 року (копія на а.с 26-27 т.1). Встановлено, що відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17 вересня 2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12 у відповідності до п. 2.1 якого банк на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» відступив своє право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором (копія на а.с. 44-47 т.1). 14.05.2012 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору факторингу (копія на а.с 48-49). 01.08.2018 року зборами учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» вирішено перейменувати товариство на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (копія на а.с. 221-222 т.1). Крім того суду надано копію статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с. 223-240 т.1). Свідоцтвом про шлюб (копія на а.с. 85 т.1) підтверджується, що після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В процесі розгляду справи представник відповідача надав до суду заяву про застосування строків позовної давності а.с. 179-180 т.1. За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що з травня 2012 року позичальник щомісячні платежі за кредитом не сплачував, в строк передбачений договором - 27 листопада 2014 року, кредит не повернув. Позов до суду про стягнення заборгованості ТОВ «Кредекс Фінанс» пред'явило 01 грудня 2017 року (відмітка суду на а.с. 3 т.1), а не 21 листопада 2017 року, як зазначав позивач у відзиві на зустрічну позовну заяву (а.с. 171 т.1). Посилання представника позивача на дату пред'явлення позову до суду в межах строку позовної давності, тобто 21.11.2017 року, суд оцінює критично, оскільки платіжне доручення яке залучено до матеріалів позову про сплату судового збору датоване 22.11.2017 року (а.с.2. т.1), що логічно унеможливлює звернення з позовом 21.11.2017 року . Будь-яких інших даних про звернення до суду в межах строку позовної давності позивач не надав. Тобто ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулось з позовом до суду через 3 роки 3 дні після закінчення строку дії договору. Частини 3, 4 статті 267 ЦК України регламентують, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже на момент звернення позивача ТОВ «Кредекс фінанси», яке було перейменовано на ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, а саме 01 грудня 2017 року, трирічний строк щодо стягнення тіла кредиту та відсотків, в межах яких позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплинув. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте, позивач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропущення строку позовної давності, а також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи. Так, Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). За таких обставин, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11258351000 від 27 листопада 2007 року в загальному розмірі 215401,69 гривень слід відмовити у повному обсязі за спливом позовної давності. Вирішуючи зустрічний позов про визнання поруки припиненою суд приходить до наступних висновків. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору від 27 листопада 2007 року позичальник зобов'язаний був повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 27 листопада 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін. Статтею 2.2 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10 - й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Відповідно до ч.4. ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги). Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Outcome: approved