Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до [PERSON] в обґрунтування якого посилається на те, що на підставі судового наказу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року по справі №213/800/20 з нього стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] на користь позивача у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Проте, під час проходження військової служби в зоні АТО він отримав ураження обох вух, внаслідок чого не може влаштуватись на роботу. З 25 вересня 2020 року йому було скорочено виплату допомоги по безробіттю. Таким чином, його матеріальне становище погіршилось, він позбавлений можливості виконувати належним чином судовий наказ, тому просить зменшити розмір стягнутих аліментів до 1/6 частини. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначає, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Просить суд не брати до уваги аргументи позивача про те, що він внаслідок інвалідності не може працевлаштуватися, оскільки відсутність офіційного працевлаштування не є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів. Доказів про неможливість працевлаштуватися не надані, окрім того чинне законодавство покладає на роботодавців обов`язок щодо працевлаштування інвалідів. Також у відзиві зазначає, що вона є державним службовцем, а тому їй забороняється займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю. Заробітна плата, яку вона отримує, є меншою за встановлений законом мінімальний розмір зарплати - 6000 грн. Заяву на видачу судового наказу про стягнення аліментів нею було подано після досягнення дитиною трьох років. Позивач з донькою не спілкується, не цікавиться її інтересами. Потреби дитини збільшуються, вона бажає відвідувати різноманітні секції, які потребують додаткових витрат. Фактично аліменти сплачуються позивачем з 21 травня 2020 року, в достатньому розмірі аліменти стали надходити з листопада 2020 року. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач направив до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що доводи відповідача про отримання нею мінімальної заробітної плати не відповідають дійсності, що видно із поданої нею електронної декларації про дохід за 2019 рік. Окрім того, він приймав участь в матеріальному забезпеченні дитини та здійснював перерахування коштів на картковий рахунок відповідача починаючи з 2015 року. Позовні вимоги підтримує. На підставі ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів залишено без руху. Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд, дослідив подані сторонами заяви по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов такого. [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Постановою старшого державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 05 травня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №61968899 про примусове виконання судового наказу №2-н/213/106/20 виданого Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 05 березня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 лютого 2020 року і до повноліття дитини (а.с. 7). Із витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 352 від 12 липня 2016 року видно, що солдат запасу [PERSON] отримав мінно-вибухову травму. Закриту черепно -мозкову травму, струс головного мозку у вигляді антено-вегетативного синдрому. Акубаротравматичне ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок. Післятравматична двобічна хронічна туговухість при сприйнятті шепітної мови. Травма пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.8). Згідно з довідкою МСЕК від 26 липня 2016 року позивачу визначена ступінь втрати професійної працездатності 25% (а.с.9). 10 квітня 2015 року позивачу видано посвідчення серії [NUMBER] , яке підтверджує право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.10). Також встановлено, що [PERSON] працює у Дзержинському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на посаді секретаря судового засідання. Її заробітна плата, що належить до виплати, за січень 2021 року склала 5407,83 грн, за лютий 2021 року - 5270,66 грн (а.с.32). Статтею 141 СК України встановлено рівні права та обов`язки матері і батька щодо дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з аналізу вищенаведених норм сімейного законодавства, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, за наявності доведених у судовому порядку підстав. Слід з`ясувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що внаслідок отриманих травм під час проходження військової служби він не має можливості працевлаштуватися та йому скорочено виплату допомоги по безробіттю. Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статей 77, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, на сторону покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Як встановлено судом, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження викладених обставин щодо неможливості працевлаштуватися через отримані травми позивачем не надано. Надані позивачем до відповіді на відзив дублікати квитанцій про переказ ним коштів на карту Приватбанку отримувачу [PERSON] та квитанції про зняття коштів в період з січня 2016 року по квітень 2019 року (а.с.43-68) суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються даного спору. Надання матеріальної допомоги добровільно позивачем здійснювалось до винесення судового наказу про стягнення аліментів. Разом з тим, встановлено що в січні, травні та липні 2016 року здійснювався переказ грошових коштів відправником [PERSON] на користь одержувача [PERSON] (а.с.42, 49, 50). Переказ коштів в жовтні 2014 року та в січні 2015 року одержувачу [PERSON] не підтверджує викладених позивачем обставин щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторін (а.с.38, 40,41), а тому не приймаються судом до уваги. Також суд не може прийняти як належні докази у справі роздруківку електронної декларації відповідача [PERSON] , оскільки вона була подана за звітний період - 2019 рік, не підтверджує зміну матеріального становища відповідача після стягнення аліментів з позивача та не стосується обставин даної справи. Суд не приймає до уваги долучені до позову ксерокопії аркушів з трудової книжки (відомості про роботу) та з медичної картки, оскільки з них не можливо встановити кого саме стосуються зазначені в них записи. Таким чином, в даному випадку позивачем не надано суду жодного доказу, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, на підтвердження обставин, які впливають на змогу позивача сплачувати аліменти у вже встановленому розмірі та є підставами для зміни розміру аліментів, а саме щодо зміни матеріального становища позивача, погіршення його стану здоров`я, зміну сімейного стану та перебування на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, що мали місце після винесення судом судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільної доньки [PERSON] . Доказів про розмір отриманого позивачем доходу та про його зменшення позивачем суду також не надано. При цьому, обставин про зміну сімейного стану відповідача, поліпшення її матеріального становища та матеріального становища дитини після винесення судового наказу про стягнення аліментів - судом не встановлено, таких доказів суду не надано. При встановлених обставинах, виходячи з принципу розумності та справедливості при вирішенні даної справи, враховуючи рівний обов`язок обох батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню, як обґрунтовані відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 7, 141, 180, 181, 192 Сімейного кодексу України, та

Outcome: dismissed