Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Підгірської сільської ради з приводу визнання за ним права власності на дві земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Підгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області площею 0,4372 га, га в урочищі «Коло бурової», кадастровий номер 2620487200:02:004:0204, та площею 0,8563 га в урочищі «Буковина-1», кадастровий номер 2620487200:02:002:0231. Свої вимоги позивач у поданій заяві мотивує тим, що є спадкоємцем за заповітом після смерті діда [PERSON], який помер 27.09.2013 року. За життя [PERSON] був належним власником згаданих земельних ділянок, оскільки прийняв їх у спадщину після смерті дружини [PERSON], що померла 22.11.2008 року, що підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), що виданий Богородчанською РДА 15.10.1999 року і до якого 17.06.2009 року внесено зміни про передачу права на земельну частку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2009 року. Він оформив свої спадкові права після смерті діда у нотаріальній конторі на все майно, в тому числі на домоволодіння. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на згадані ділянки не зміг внаслідок того, що дідом не завершено процедуру реєстрації права власності. У звязку з цим постановою державного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ці дві ділянки. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав та пояснив, що виготовлення [PERSON] державних актів не було завершено внаслідок його хвороби та смерті, хоч обом земельним ділянкам присвоєні відповідні кадастрові номери і відомості про них занесені до Державного земельного кадастру. Зареєструвати своє право у реєстрі він не може. Таким чином, незважаючи на те, що відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України є фактичним власником земельної ділянки з часу відкриття спадщини, його права не визнаються. А тому виникла необхідність доводити своє право у судовому порядку. Просив позов задовольнити. Представник Підгірської сільської ради подала до суду письмову заяву у якій позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволено. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом на майно [PERSON], прийняв спадщину, спадкові права нотаріусом перевірено. До спадкового майна входить, крім іншого, дві земельні ділянки площею 0,4372 га, га в урочищі «Коло бурової», кадастровий номер 2620487200:02:004:0204, та площею 0,8563 га в урочищі «Буковина-1», кадастровий номер 2620487200:02:002:0231, що розташовані на території Підгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дані ділянки належали за життя покійномуДутці Б.М. відповідно до сертифікату на право на земельну частку пай, що був зареєстрований 06.03.2001 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №168. Виготовлення державних актів [PERSON] за життя не було завершено, хоч обом ділянкам присвоєно кадастрові номери і 25.09.2013 року проведено їх реєстрацію у Державному земельному кадастрі. За відсутності державних актів на імя спадкодавця, зареєструвати своє право власності на успадковані ділянки позивач у порядку оформлення спадщини нотаріусом не може. Відповідно до п.»г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість у відповідності до ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації.\~ Виходячи з наведеного, суд вважає, що право позивача може бути захищено у спосіб обраний ним, шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно земельні ділянки, достатні дані про які містяться у Державному земельному кадастрі. На підставі викладеного, ст.ст.328, 392, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved