Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, мотивуючи його тим, що 20.05.2021 позичив [PERSON] 1500,00 доларів США, що по перерахунку на гривні по курсу НБУ станом на 13.09.2021 становить 52\~022,49 гривень, з умовою сплати 10 % щомісячних від суми позики. На підтвердження укладення договору позики та отримання грошей відповідачем власноручно написана та видана позивачу розписка, а кошти відповідач зобов`язалася повернути до 20.08.2021. Після настання строку повернення коштів відповідач не повернула їх та на даний час не відповідає на телефонні дзвінки та уникає спілкування з позивачем. Тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 1500,00 доларів США, а також відсотки за користування позикою в розмірі 450,00 доларів США. Відповідно до частин 2-6статті 19\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою суду від 01.10.2021 провадження у справі відкрито за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судові засідання відповідач неодноразово не з`явилася, за її клопотаннями судові засідання 02.11.2021, 16.11.2021, 02.12.2021, 23.12.2021 були відкладені з різних підстав. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подала, з заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, а саме 20.05.2021 [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 1500,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 20.08.2021, що підтверджується оригіналом письмової розписки (а.с. 13). Також з даної розписки вбачається, що відповідач зобов`язалася сплачувати позивачу щомісячно 10 % від вказаної суми. На зазначеній вище розписці міститься підпис відповідача, а також вказано її прізвище та ініціали. Суд вважає виникнення боргового зобов`язання за договором позики встановленим належним доказом, а саме оригіналом розписки. На даний час повернення заборгованості не відбулося. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина першастаття 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Наявність оригіналу боргової розписки від 20.05.2021 у позивача [PERSON] , яку він надав суду, свідчить про невиконане зобов`язання відповідачем [PERSON] , та підтверджує факт укладення договору позики, а також наявність боргу. Доказів про погашення відповідачем [PERSON] суми заборгованості суду не подано. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. З урахуванням правової позиції, висловленої у постанові Верховного суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13, що згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до якої за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16 чинне законодавство не містить обмежень щодо виконання зобов`язань в іноземній валюті. У випадку отримання позики в іноземній валюті позичальник зобов`язаний повернути отриману суму в тій валюті, яку він отримав у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частинами 1, 2 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошима у визначеному договором розмірі, а саме 10 % від суми боргу за кожен місяць користування, що становить 450,00 доларів США. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику не повернуті, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: approved