Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А., Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», [PERSON] , третя особа: [PERSON] , у якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни від 02.10.2019 року про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , витребувати з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати по справі. В подальшому позивачем подано уточнену позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, якою, з урахуванням уточнень щодо кола учасників справ та змісту позовних вимог, просить визнати неправомірним та скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни від 02.10.2019 року про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , витребувати з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] , визнати права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначає, він, відповідно до договору поруки №81/06-КВ-П від 02.02.2006 року, виступив поручителем перед кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», надавши у іпотеку квартиру [ADDRESS] , що належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1999 року реєстр.№ [NUMBER] , за виконання боржником - його дружиною [PERSON] - зобов`язань за кредитним договором №81/06-КВ від 02.02.2006 року, згідно з умовами якого вона отримала в ТОВ «Український промисловий банк» кредит в сумі 10 000 доларів США на споживчі цілі. Зазначає, що вказана квартира незаконно вибула з його власності, оскільки згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.10.2019 року на квартирі була іпотека, однак іпотекодержателем спершу виступив ПАТ «Дельта Банк» (замість ТОВ «Український промисловий банк»), при чому в подальшому власником квартири стало ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» на підставі іпотечного договору №81/06-КB/Z від 02.02.2006 року, державну реєстрацію якого було здійснено 01.10.2019 року ПН ХМНО Чижовою Н.А. Вказує, що жодних листів щодо наявності заборгованості та необхідності її погашення від іпотекодержателя не отримував, при цьому йому відомо, що [PERSON] кредит сплатила повністю. Зазначає, що у подальшому приватним нотаріусом Луценко В.С. було проведено реєстрацію права власності 15.10.2019 року за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі продажу № 4018. Порушення своїх прав виявив 05.10.2019 року, коли приїхав до свого дому та побачив, що в квартирі замінені замки, при цьому на дверях квартири було наклеєно оголошення про зміну власника з вказівкою про те, що квартира знаходиться під охороною з сигналізацією. Фактично невідомі позивачу особи заселились у квартиру, де залишились його речі побутового вжитку, меблі, побутова техніка та грошові кошти у сумі 9800,00 доларів США.» В обґрунтування позовних вимог посилається на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», при цьому вказує, що іпотекодержатель фактично набув право вланості на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме майно вибуло з власності іпотекодавця та майнових поручителів без їх згоди як власників, що всупереч дії мораторію означало фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна, і вважає, що є всі підстави для задоволення позову, а також скасування державної реєстрації прав власності, витребування належної позивачу квартиру, яка незаконно вибула з його володіння та визнання права власності позивача на неї. 20.12.2019 року від представника відповідача ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» - Петросяна А.Г., надійшов відзив на позовну заяву, яким він просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що кредитний договір №81/06-КВ та відповідний іпотечний договір не було визнано недійсним. При цьому зазначає, що в порушення умов кредитного договору [PERSON] не сплачувала відсотки за користування кредитом та не повернула кредитні кошти. Зазначає, що у зв`язку з тим, що ПАТ «Дельта Банк» перебуває у процесі виведення банку з ринку (ліквідації), то згідно з п.7 ЗУ «Про мораторій та стягнення майна України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія пп.3 п.1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних, відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 року №664 та рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку». Вказує, що 21.08.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» було укладено договір №1742/К купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевченко І.Л., за яким старий кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору право вимоги до позичальника [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] та поручителя/іпотекодавця [PERSON] , за такими договорами: кредитний договір №81/06-КВ від 02.02.2006 року, іпотечним договором №81/60-КВ/Z від 02.02.2006 року, та договором поруки №81/06-КВ-П від 02.02.2006 року. Зазначає, що 30.08.2019 року ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» письмово повідомили позивача про заміну старого кредитора на нового кредитора, що підтверджується копіями описів вкладень у цінні листи та фіскальними чеками з накладною. Станом на 21.08.2019 року внаслідок порушення позивачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 440 607 грн 47 коп, про що ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» 30.08.2019 року надіслало поштовим зв`язком вимогу про усунення порушень основного зобов`язання та/або іпотечного договору у 30-денний строк, що підтверджується копіями опису вкладень у цінний лист від 30.08.2019 року, фіскальним чеком та накладною., зі змісту якої вбачалось, що у випадку невиконання зобов`язань в зазначений термін, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки. Після спливу вказаного строку, 01.10.2019 року ПН ХМНО Чижова Н.А. зареєструвала право власності за ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП». Також представник відповідача заперечує проти вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з посиланням на те, що договір №1742/К купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги не створив жодних юридичних наслідків, оскільки вказана обставина не доведена позивачем і навпаки вбачається порушення умов кредитного договору зі сторони [PERSON] . Зазначає, що у позові не міститься посилань на докази, що б підтверджували факт порушень прав та інтересів позивача з боку ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП». 03.01.2020 року до суду надійшли пояснення третьої особи - представника АТ «Дельта Банк» Т.Ю. Полетаєвої, якими вона обґрунтовує правомірність переходу права вимоги за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки до АТ «Дельта Банк», вказуючи, що 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «ДельтаБанк» та Національним Банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», згідно з яким, АТ «ДельтаБанк» набув права вимоги до боржників за кредитними договорами з усіма забезпечувальними договорами, у тому числі і за кредитним договором №81/06-КВ від 02.02.2006 року та за Іпотечним договором №81/06-КВ/Z від 02.02.2006 року, укладеним Позичальником та Іпотекодавцем з ТОВ «Укрпромбанк». Зазначає, що 01.07.2010 року була прийнята на баланс АТ «ДельтаБанк» заборогованість за кредитним договором №81/06-КВ від 02.02.2006 року, який був укладений з [PERSON] у сумі 4 883,23 доларів США (заборгованість за кредитом) та 1326,97 доларів США (нараховані відсотки за користування кредитом). Станом на 21.08.2019 року заборгованість за кредитним договором становила 440 607,47грн., з яких 4883.23 доларів США - заборгованість за кредитом; 7953. 04 доларів США -заборгованість за відсотками; 119271,89 грн. - пеня. На підставі Протоколу електронного аукціону від 08.08.2019 року між АТ «Дельта Банк» та переможцем конкурсу - Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» 21.08.2019 року були укладені Договір №1742/К купівлі-продажу прав вимоги, Договори відступлення прав вимоги за договором поруки та за іпотечним договором. У своїх поясненнях зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 року прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» (рішенням від 04.05.2019 року №772 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» до 04.10.2020 року. 14.01.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій він заперечує проти посилань ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» на п.7 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вважаючи його безпідставним, зазначаючи, що вказана норма стосується тільки права «уступки» (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи», а не продаж майна. Також зазначає, що відповідачем не надано копії договору купівлі-продажу права вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» від 21.08.2019 року, на який він посилається; та доказів повідомлення позивача про зміну старого кредитора на нового кредитора, на які він посилається, а також доказів, які би підтверджували факт існування заборгованості за кредитним договором, яка заперечується позичальником, як і доказів направлення ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» 30.08.2019 року вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору у 30-денний строк. Також позивач у відповіді на відзив посилався на те, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і строк дії основного зобов`язання - кредитного договору №81/06-КВ- до 01.02.2011 року. 12.02.2020 року від представника третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб А.Р. Шильця надійшли пояснення, зі змісту яких вбачається, що у спорах, пов`язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації своїх зобов`язань норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Вказує, що кошти, надані в кредит, є активом банку та відповідно були включені до складу ліквідаційної маси для подальшого задоволення вимог кредиторів/вкладників банку. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №388 від 24.03.2016 «Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків ,що ліквідуються» на відкритих торгах (аукціоні) серед інших видів активів (майна) банку, що ліквідуються, можуть продаватись права вимоги. Зазначає, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується на відкритих торгах (аукціоні) може проводитись в електронній формі, у тому числі і через електронну торгову систему. Вказує, що кредитором за кредитним договором №81/06-Кв від 02.02.2006 року виступає ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», оскільки 21.08.2019 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» було укладено договір №1742/К купівлі-продажу прав вимоги, оформлених протоколом торгів від 08.08.2019. Зазначає також те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником неплатоспроможного банку та є самостійною юридичною особою, яка здійснює виведення неплатоспроможного АТ «Дельта Банк» з ринку відповідно до положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 26.07.2021 року представником позивача - Петренко О.В., яка діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 08.10.2019 року, надано письмові пояснення, в яких вона додатково обґрунтовує позовні вимоги зокрема тим, що квартира [ADDRESS] , є єдиним житлом позивача, у якому він постійно проживав по 02.10.2019 року, тобто по день прийняття оскаржуваного рішення приватного нотаріуса Чижової Н.А. про державну реєстрацію за ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» права власності на спірну квартиру, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] від 17.06.2021 року та Інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.09.2020 року, що свідчить про незаконність рішення про державну реєстрацію Ухвалою судді від 23.10.2019 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачеві строку на усунення недоліків. Ухвалою судді від 26.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.01.2020 року ПАТ «Дельта Банк» виключено з кола осіб, які беруть участь у справі та залучено у якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвалою суду від 22.01.2020 року витребувано у ПН ХМНО Чижової Н.А. належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної нотаріальної справи з оформлення рішення Приватного нотаріуса ХМНО Чижової Н.А. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» відносно об`єкта - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] Ухвалою суду від 01.07.2020 року повторно витребувано вищезазначені копії матеріалів. Ухвалою суду від 01.07.2020 року витребувано з Департаменту реєстрації Харківської міської ради належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи (сканкопії документів з реєстраційної справи), в рамках якої державним реєстратором - ПН ХМНО ХМНО Чижовою Н.А. здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 01.12.2020 року без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб паро залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Національоного банку України. Ухвалою суду від 01.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» у судове засідання не з`явився, надав заяву, якою просив слухати справу без участі представника ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від представника третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - надійшла заява щодо проведення судового засідання без участі представника Інші відповідачі та треті особи до судового засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 05.07.1999 року №39147, реєстраційний №1-99-200198 [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 37.4 кв. м. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по 02.10.2019 року. Інші об`єкти нерухомого майна з відповідними належними позивачу речовими правами на них у [PERSON] відсутні. Відповідно до кредитного договору №81/06-КВ від 02.02.2006 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі керуючого Харківською філією ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] , банк надав позичальнику кредитні кошти на споживчі потреби у сумі 10000 дол. США з відкриттям позичкового рахунку № [NUMBER] терміном кредитування 60 місяців з кінцевою датою повернення кредиту 01.02.2011 року з процентною ставкою за користування кредитом 15%, з платою надання та управління кредитом 2% від суми кредиту. Згідно з умовами договору повернення кредиту здійснюється щомісячно по 10 (десяте) число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/60 від суми отриманого кредиту, що становить 166.67 дол. США. Виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених Договором) забезпечується іпотекою:1-кімнатна квартира загальною площею 37.4 кв.м., житловою площею 16.5 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (предмет іпотеки). Предмет іпотеки належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний номер [NUMBER] , виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого в КП «ХМБТІ» 27.07.1999 року за реєстровим № 1-П-36498. Згідно з договором поруки №81/06-КВ-П , укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] , поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором №81/06-КВ від 02.02.2006 року, за яким останній зобов`язаний до 01 лютого 2011 року повернути кредит у розмірі 10 000 доларів США, сплатити проценти та штрафні санкції. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов`язань за Кредитним договором, при цьому поручитель та боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. У випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов`язань за Кредитним договором Кредитор повідомляє про це Поручителя шляхом направлення письмової вимоги з зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які Поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість (не пізніше 5 днів з моменту її отримання). Згідно з іпотечним договором №81/06-КВ/Z від 02.02.2006 року ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] іпотека за вказаним договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №81/06-КВ від 02.02.2006 року, укладеним між Іпотекодержателем та [PERSON] , за умовами якого останній зобов`язаний Іпотекодержателю до 01.02.2011 року повернути кредит у розмірі 10 000, 00 дол.США, сплатити проценти за користування ним у розмірі 15% річних та штрафні санкції у розмірі та випадках, передбачених кредитним договором. Предметом іпотеки є 1-кімнатна квартира, загальною площею 37.4 кв.м., житловою площею 16.5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (предмет іпотеки). Предмет іпотеки належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний номер [NUMBER] , виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого в КП «ХМБТІ» 27.07.1999 року за реєстровим № 1-П-36498. Згідно з умовами вказаного іпотечного договору іпотекодержатель, зокрема, має право у випадку невиконання Основного зобов`язання звернути стягнення на Предмет іпотеки, та у випадку порушення Іпотекодавцем (позичальником) обов`язків за цим та/або кредитним договором вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а в разі його невикоання - звернути стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до п.4 вказаного договору іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у випадках, якщо у момент настання строку виконання Основного зобов`язання за Кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені Кредитним договором строки; порушення Іпотекодавцем (Позичальником) обов`язків за цим та/або Кредитним договором та невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання Основного зобов`язання. У випадку порушення Іпотекодавцем (Позичальником) обов`язків за цим та/або Кредитним договором Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишиться без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки. У випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на Предмет іпотеки, передбачених п.4.1 цього Договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів (шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов`язання Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. Шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу Іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця та осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на Предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу Предмету іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки Предмета іпотеки. Договорів купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього Договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на Предмет іпотеки. Відповідно до п.6, що визначає додаткові умови до іпотечного договору №81/06-КВ/Z, повідомлення між Сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту № 81/06 від 02.02.2006 року загальна заборгованість за кредитом станом на 21.08.2019 року складає 440 607,47 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту: 4833,23 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на день розрахунку заборгованості складає 121465,35 грн, заборгованості за відсотками -7953,04 дол. США, що становить 199870,23 грн та пені у сумі 119271,89 грн. Згідно з протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-06-19-00036b від 08.08.2019 року переможцем аукціону по лоту №GL3N03921, до складу якого входило право вимоги за кредитним договором №81-06-КВ від 02.02.2006 року, укладеним з фізичною особою з забезпеченням у вигляді однокімнатної квартири загальною площею 37.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] стало ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП». Згідно з договором №1742к, посвідченим приватним нотаріусом І.Л.Шевченко, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» передало у власність «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» право вимоги, оформлене протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-06-19-00036b від 08.08.2019 року Відповідно до матеріалів реєстраційної справи 1927398363101, наданої на виконання ухвали суду, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.10.2019 року квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі іпотечного договору №81/06-КВ/Z, серія та номер: 117, виданого 02.02.2006 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В., договору №1742/К купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер 1469, виданого 21.08.2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2019 року Приватним нотаріусом ХМНО Чижовою Н.А. на праві приватної власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» Відповідно до інформації про державну реєстрацію іпотеки від 07.05.2014 року квартира [ADDRESS] є предметом іпотеки із строком виконання основного зобов`язання до 01.02.2011 року, розмір основного зобов`язання 10000 дол. США, боржник: [PERSON] ,майновий поручитель: [PERSON] , іпотекодержатель : ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер 2258, виданого 30.06.2010 року приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.Є. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексним номер 12886366 від 07.05.2014 року, здійсненого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. Згідно з інформацією про державну реєстрацію обтяжень від 02.02.2006 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за вказаною вище адресою накладено обтяження: заборона на нерухоме майно. Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , обтяжувач: ПАТ «Дельта Банк». Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 06.08.2021 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 4018, виданого 15.10.2019 року ПН ХМНО ЛуценкоВ.С., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст.328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 338 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з положеннями п.3 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті) Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Матеріали справи не містять та сторонами суду не надано документів, які б підтверджували факт отримання боржником та іпотекодавцем письмових вимог про усунення порушення. Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Суду не надано доказів дотримання передумов, встановлених законом для реєстрації права власності в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Крім того, необхідно зауважити, що згідно зі ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»;право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст.18 вказаного Закону документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та (або) предметом іпотеки відповідно до статті 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону №1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закону №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Згідно з довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкти нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів, вставлено, що позивач мав на праві власності тільки квартиру [ADDRESS] , інше житло за позивачачем не обліковується. Також встановлено, що згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по 02.10.2019 року Отже, на вказану квартиру, яка використовується як місце постійного проживання позивача та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором від 02.02.2006 року, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору від 02.02.2006 року, укладеного в іноземній валюті. Що стосується вимог про скасування рішення про державну реєстрацію від 02.10.2019 року, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. та визнання права власності на спірну квартиру за [PERSON] , то вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не вірно обрано спосіб захисту, та права позивачів підлягають захисту шляхом витребування майна від добросовісного набувача. Так, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішеннях від 13 травня 1980 року у справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція призначена для ґарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Так, статтею 387 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей 215 і 216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12). Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника». Окрім того, у постановах від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України вправі посилатись на незаконність рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів та інших правочинів щодо спірного майна без заявлення вимоги про визнання їх незаконними чи недійсними. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Згідно з п.42, 43, 50 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №925/642/19 від 02.02.2021 року застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). Таким чином, ефективним способом захисту права власності [PERSON] у спірних правовідносинах є саме віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру - [PERSON] . Задоволення вимоги в частині витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Суд звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Відповідно до вимог статей 330 і 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, у задоволені позову у частині вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію від 02.10.2019 року необхідно відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Також Постановою ВП ВС від 14.11.18, справа №183/1617/16 (провадження №14-208 цс 18) однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 143 постанови), що, таким чином виключає необхідність задоволення позову у частині визнання права власності за позивачем на спірну квартиру. Згідно ч.1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Пункт 1 частини 3 цієї ж статті зазначає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Суд зазначає, що представником позивача Петренко О.В. у судовому засіданні до закінчення судових дебатів заявлено, що зазначені вище докази буде подано до суду у встановлені законом строки та порядку. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial