Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач в червні 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 01.10.2011 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 10.05.2017. За час перебування у шлюбі у них народилась донька - [PERSON] , після розірвання шлюбу визначено місце проживання дитини з позивачем. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі ј частини з усіх доходів , але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 04.05.2016 до повноліття дитинити. Стягнуто з відповідача аліменти на утримання дружини в розірі 1/5 частки з усіх видів доходів відповідача , але не менше 30% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною трирічного віку [INFO] . Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на червень 2018 складає 18322,72 грн. Відповідач є злісний неплатник аліментів. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, позивач забезпечує доньку всім необхідним для нормальної життєдіяльності дитини: купує одяг, харчові продукти, покриває витрати на медичний догляд. За місцем проживання позивача створені найкращі умови для проживання дитини. Відповідач не дбав про матеріальне забезпечення, взаємоповагу один до одного та виховання дитини. Це все було спричинено систематичним зловживанням відповідачем алкогольними напоями протягом останніх років, з моменту народження доньки, батько дитини бачив її декілька разів, життям дитини не цікавиться, а така поведінка свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03.08.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25.09.2018 залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Коростишівської РДА. Ухвалою суду від 23.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в загальному порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Вказала, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, її життям не цікавиться, а тому має бути позбавлений батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав клопотання щодо розгляду справи в його відсутність, в задоволенні позовних вимог просив відмовити, вказав, що відстуні підстави для позбавлення його батьківських прав, що передбачені ст. 164 СК України. Після розлучення з дружиною він справно сплачує аліменти на дитину, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини він не відмовлявсь. В судовому засіданні представник третьї особи - служби у справах дітей Крростишівської РДА - Король Д.А. щодо позовних вимог заперечила, суду пояснила, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини за результатами розгляду заяви [PERSON] було прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , 2015 р.н. Суд, вислухавши сторони дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку приходить до наступних висновків. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено судом, дитина [PERSON] , народилася [INFO] , її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с. 8). Згідно з рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10.05.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище. Місце проживання [PERSON] , [INFO] визначено з матір`ю [PERSON] ( а.с. 10-11). Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 25.01.2017 стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , в розмірі 1/4 частки усіх доходів відповідача , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.05.2016 і до повноліття дитини. Відповідно до довідки розрахунку Коростишівського ВДВС № 6045 від 04.06.2018 розмір заборгованості за виконавчим листом № 280/608/16-ц від 25.01.2017 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] аліментів станом на 01.06.2018 становить 8091,36 грн. ( а.с. 15). З повідомлення № 5396 від 21.05.2019 Коростишівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області вбачається, що станом на 01.06.2019 заборгованість [PERSON] по аліментах на утримання дитини [PERSON] відсутня ( а.с. 12). Дитина проживає з матір`ю - [PERSON] , і вказана обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї позивача № 691 від 08.06.2018 та сторонами не заперечується. Згідно з висновком Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області як органу опіки та піклування від 10.12.2018 року за № 454 враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 30.11.2018 року за № 7, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, вважають не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ( а.с. 69-70). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із наступними змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст.ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. За ст. 15 цього Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04)). Відповідач заперечив своє ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо доньки, зауважив, що від виконання батьківських обов`язків не відмовляється, справно сплачує аліменти. Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене та те, що під час судового розгляду належних і допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків позивачем надано не було, і такі обставини судом не встановлені, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам дитини, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Разом з тим, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який може унеможливити в подальшому відновлення відносин батька та її дитини. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). Таким чином, оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed