Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за газопостачання, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем відбулись цивільно-правові відносини, щодо надання та споживання житлово-комунальних послуг за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Берестове, вулиця Запрудна, будинок 52 та зареєстрований як побутовий споживач, особовий рахунок № [NUMBER]. Стверджує, що з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2017 року відповідачем здійснювалось фактичне споживання природного газу відповідно до особового рахунку № [NUMBER] та за цей період нараховано 36085.76 гривень, відповідачем оплачено за цей період 16121.16 грн., заборгованість станом на 01 травня 2017 року складає 19736 гривень 96 копійок. Просить суд стягнути з відповідача 19736 гривень 96 копійок суму основного боргу, 3999 гривень 55 копійок та судові витрати, сплачений судовий збір у розмірі 1600.00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. До судового засідання від відповідача надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, з позовними вимогами позивача згодна частково в частині суми основного боргу у розмірі 19736 гривень 96 копійок позовні вимоги позивача згодна повністю, в іншій частині позовних вимог не згодна. Відповідач в судовому засіданні 25 вересня 2017 року пояснила, що не має можливості сплатити борг. З урахуванням ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідач є власником будинку 52 по вулиці Запрудного в с. Берестове, Бахмутського ( Артемівського) району Донецької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1483015 від 21 березня 2013 року. 26 січня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений типовий договір № [NUMBER] про надання послуг з газопостачання. У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2017року по особовому рахунку [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 19736 гривень 96 копійок. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 02 червня 2017 року було відмовлено у прийнятті заяви ПАТ « По газопостачанню та газифікації « Донецькоблгаз» в особі Артемівського управління по газопостачанню та газифікації до [PERSON] про видачу судового наказу щодо стягнення боргу за комунальні послуги. Згідно з п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з врахуванням індексу інфляції за період з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2017 року. Сума заборгованості за цей період складає 19736 грн. 96 коп. Інфляційні витрати становлять 3999,55 грн., які розраховують як різниця добутку суми заборгованості та проценту інфляції за період з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2017року і суми заборгованості. Вказане відображено у представленому представником позивача розрахунку заборгованості. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач не здійснив оплату за житлово-комунальні послуги, надані позивачем, за період з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2017 року, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним відповідно до платіжних доручень № 795 від 30 травня 2017 року та № 975 від 11 липня 2017 року.

Outcome: approved