Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач в особі свого представника Сафіра Ф.О. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог від 04 листопада 2016 року, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 квітня 2012 року в сумі 13869,36 грн. а також стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору 1378,00 грн. при зверненні з позовом до суду. В обґрунтування позову представник позивача вказував, що з відповідачем 02 квітня 2012 року був укладений договір без номеру, за яким відповідач отримав кредит у вигляді відновлюваного кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 7200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному тарифами Банку. Однак, відповідачем зобов'язання за договором не виконувались, внаслідок чого станом на 01 червня 2016 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 13869,36 грн., яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заявив про підтримання позовних вимог в повному обсязі та просив їх задовольнити. В своїх поясненнях представник [PERSON], посилався на обставини, викладені в позові та уточненому позові, а також в додаткових письмових поясненнях від 27 жовтня 2016 року. Зокрема, представник позивача акцентував увагу на тому, що заборгованість в розрахунку розділена на три частини в залежності від дати витрачання кредитних коштів, за користування якими клієнт повинен сплачувати відсотки, виходячи з діючої на той момент відсоткової ставки, яка вже двічі збільшувалась. Остання діюча відсоткова ставка 3,6% Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 27 жовтня 2016 року, не заперечував проти тих обставин, що користувався кредитними коштами та деякий час не повертав їх. Але останнім часом, як пояснив [PERSON], він повертає Банку гроші, але здивований тим, що заборгованість все одно зростає. В судове засідання 07 листопада 2016 року [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про відкладення розгляду справи відповідач до суду не подавав. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Між позивачем і відповідачем 02 квітня 2012 року був укладений договір, який складається з таких документів: Заява позичальника, Умови і правила надання банківських послуг, та Тарифи. За цим договором [PERSON] були надані кредитні кошти в сумі 7200,00 грн. у вигляді відновлюваного кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку. Одночасно з укладанням договору [PERSON] був ознайомлений з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за умовами якої визначена базова відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць, тобто 30% на рік, та обов'язок для позичальника проводити сплату щомісячних платежів на погашення отриманого кредиту у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним. За умовами укладеного договору про надання банківських послуг (п. 2.1.1.5.5., п. 2.1.1.12.6. Умов і правил надання банківських послуг) Банк має право нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами, а [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання а також оплачувати комісії на умовах, визначених даний договором. Іншим обов'язком [PERSON], виходячи з п. 2.1.1.12.2.2.. Умов і правила надання банківських послуг, являється сплата пені Банку в розмірі, визначеному Тарифами, що діють на дату зарахування, у разі виникнення прострочених зобов'язань із терміном прострочення понад 90 днів. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 549, 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Відповідно п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів, він повинен сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов'язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. У відповідності до ст.ст. 625, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору [PERSON] належним чином не виконував, про що свідчать відомості, викладені у розрахунках заборгованості. В результаті цього з боку відповідача станом на 01 червня 2016 року виникла заборгованість перед Банком, яка складається з наступного: 1709,12 грн. - заборгованість по кредиту за процентною ставкою 2,5%; 2549,13 грн. - заборгованість по кредиту за процентною ставкою 2,9%; 8474,48 грн. - заборгованість по кредиту за процентною ставкою 3,6%. З розрахунку, складеного за період з 01 червня 2015 року і до 01 червня 2016 року, вбачається, що до складу заборгованості включено пеню в розмірі 4007,23 грн., яка нарахована в зв'язку з виникненням у [PERSON] прострочених зобов'язань. Представник позивача також підтвердив суду про це в своїх усних поясненнях. Крім того, позивач стверджує в позові про те, що відповідач має сплатити на його користь штрафи у розмірі 500,00 грн. - фіксована частина, та 636,63 грн. - процентна складова. Однак суд не може погодитися з нарахованими на рівні з пенею даними штрафами, оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафів в розмірі 500,00 грн. - фіксованої частини та 636,63 грн. - процентної складової. На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по договору в загальній сумі 12732,73 грн., а також понесені позивачем витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial