Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Футбольний клуб «Говерла». В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що з 14.10.2013 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 01.07.2014 року звільнений з посади футболіста - професіонала за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Станом на 10 вересня 2014 року у відповідача перед ним існує заборгованість по невиплаті заробітної плати в сумі 2 400 доларів США, що станом на день подачі позову в еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ становить 31 008 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім того просить суд стягнути з відповідача 372,09 грн. інфляції та 183,49 грн. трьох процентів річних від простроченої суми. 04.12.2014 року представник позивача уточнив позовні вимоги, просить суд при винесенні рішення по справі застосувати офіційний курс гривні до долара США станом на 04.12.2014 року. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позову в повному обсязі. Крім того надав розрахунок офіційного курсу гривні станом на 04.12.2014 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. 02.12.2014 року подав заперечення на позовну заяву. Просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки сума заборгованості яку просить стягнути [PERSON] є необґрунтованою. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін ні підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 14.10.2013 року працював у Товаристі з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Говерла» на посаді футболіста-професіонала. 01.07.2014 року звільнений з роботи за згодою сторін, про що свідчить відповідний запис №4 у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] (а.с.7). Станом на 10 вересня 2014 року у відповідача існує заборгованість перед [PERSON] по виплаті заробітної плати в сумі 2 400 доларів США, що станом на день подачі позову в еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ становить 31 008 грн., що підтверджується гарантійним листом №304 від 01.07.2014 року (а.с.8). У відповідності до вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися працівникам не рідше двох разів на місяць. Вказаного обов'язку відповідач не виконав. Як визначено у ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору. Суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що ТОВ «Футбольним клубом» «Говерла» було виплачено усю суму заробітної плати [PERSON] у зв'язку із чим відсутня заборгованість, а гарантійний лист не є належним доказом, з огляду на наступне. У відповідності до вимог ч.1 ст.61 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, представником відповідача не надано належних доказів проведення розрахунку із [PERSON] у відповідності до вимог законодавства у сфері трудових правовідносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та в силу ст. 115 КЗпП України підлягають задоволенню. Стаття 625 ЦК розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» кн. 5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12. Передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. Установлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 21 травня 2014 р. у справі № 6-43цс14). З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення сум інфляції та трьох процентів річних на суму заборгованості по заробітній платі є безпідставною, тому не підлягає до задоволення. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки у відповідача перед позивачем існує заборгованість із виплати заробітної плати, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задовольнити.

Outcome: partial