Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач в позові вказує, що 18 жовтня 1994 року вироком Любарського районного суду [PERSON] був засуджений за скоєння злочину відносно нього. Відповідачем йому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження внаслідок яких його визнано інвалідом І групи із 100% втратою працездатності. Згідно довідки МСЕК від 18.11.2002 року йому підтверджено І групу інвалідності зі втратою 100% працездатності безстроково. Відповідно до рішення Любарського районного суду від 04.06.2007 року його позов до [PERSON] задоволено частково на суму 3530.11 грн. одноразової допомоги на відшкодування заподіяної шкоди. У зв'язку з тим, що він не має можливості самостійно пересуватись то він потребує постійного стороннього догляду на що витрачає додатково кошти і вважає що ці кошти має відшкодувати відповідач У відповідності до висновку МСЕК від 18.11.2002 року про умови та характер праці він потребує за собою постійного стороннього догляду. В зв'язку з вищевикладеним він просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на його користь відшкодування заподіяної шкоди завданої каліцтвом - 33780.95 грн. одноразової виплати за період з 01.02.2011 року по 28.02.2014 року. В зв'язку з підвищенням вартості життя і збільшення розміру мінімальної заробітної плати, стягувати з відповідача на його користь по 609 грн., щомісяця довічно витрати на постійний сторонній догляд та 304.50 грн., щомісяця довічно витрати на побутову допомогу. Стягнення розпочати з 01.03.2014 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю і просив його задоволити, та при дослідженні сум, що підлягають до виплати просив врахувати ті суми коштів котрі отримані позивачем за попереднім рішенням суду. Відповідач позов не визнав повністю і подав заперечення на позов. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України - дія кодексу (в редакції 2004 року) застосовується до цивільних правовідносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, а тому відповідно до цих норм поскільки шкода заподіяна в 1994 році, то до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, яке діяло на момент їх виникнення, а саме норми ЦК України в редакції 1963 року . Вироком Любарського районного суду від 18 жовтня 1994 року [PERSON] був засуджений за скоєння злочину відносно [PERSON], якому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. Згідно з довідкою МСЕК від 18.11.2002 року [PERSON] встановлено безстроково першу групу інвалідності та зазначено, що він потребує стороннього догляду. Рішенням Любарського районного суду від 04 червня 2007 року позов позивача до відповідача про відшкодування шкоди було задоволено частково і стягнуто з відповідача на користь позивача 3530.11 грн одноразової виплати на відшкодування заподіяної шкоди. Разом з тим рішенням ухвалено стягувати з [PERSON] та користь [PERSON] щомісячно, довічно з 01.06.2007 року 25.50 грн. / на побутову допомогу - 17 грн., та на сторонній догляд 8.50 грн./. Відповідно до ст.440 ЦК УРСР ( ред.1963р.) шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Згідно ст.461 ЦК УРСР (ред. 1963р.) в разі ушкодження здоров'я громадянина, який не підлягає державному соціальному страхуванню, організація або громадянин, відповідальні за заподіяну шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому витрати, пов'язані з відновленням його здоров'я, а також шкоду, викликану втратою або зменшенням його працездатності, в розмірі, обчислюваному стосовно до заробітної плати (заробітку) службовців. Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 1999 року закон визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності. Аналізуючи вказану норму суд приходить до висновку, що він поширюється лише на осіб з якими стався нещасний випадок на виробництві або вони отримали професійного захворювання, що спричинило втрату працездатності, лише в процесі їх трудової діяльності. В даному випадку шкоду [PERSON] заподіяно злочином. Відповідно до п. 19 п.п.б Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року при вирішенні вимог у зв'язку з ушкодженням здоров'я належить виходити з того, що розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Згідно ст.71 ЦК УРСР (ред. 1963р.) загальний строк для захисту права за позовами особи, право якої порушено, встановлюється в три роки. За таких обставин суд задовольняє частково вимоги позивача про стягнення одноразово на відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та відшкодування витрат на побутове обслуговування за період з 01.02.2011 року по 01.03.2014 року включно за: за 2011 рік, постійний сторонній догляд - 5121 грн., побутове обслуговування - 2560.5 грн.; за 2012 рік, постійний сторонній догляд - 6384.5 грн., побутове обслуговування - 3192.25 грн.; за 2013 рік, постійний сторонній догляд - 6713.50 грн., побутове обслуговування - 3356.75 грн., за 2014 рік, постійний сторонній догляд - 1184 грн., побутове ослуговування - 592 грн.. втрачений заробіток становить за періоди 3732.95 грн. ( в строк позовної давності згідно норм ст.71 ЦК УРСР (ред. 1963р.) ), при цьому враховує розмір різниці між встановленою рішенням Любарського районного суду твердою грошовою сумою та приймає до уваги змінювану величину передбачених виплат. Оскільки позивачу встановлено І групу інвалідності на безстроковий термін, то суд вважає, що до задоволення підлягає також його вимога про стягнення з відповідача щомісячно на його користь витрат на постійний сторонній догляд, що становить 50% та побутове обслуговування 25% мінімальної заробітної плати , суму якої враховує на момент ухвалення рішення суду. Поскільки рішення ухвалене на користь позивача, то відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору з врахуванням присудженої суми і кількості позовних вимог на користь держави, так як позивач є інвалідом І групи і звільнений від такої сплати при подачі позову.

Outcome: partial