Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач в серпні 2020 року звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2020 року, у адміністративній справі № 120/3346/19 ухвалено: адміністративний позов [PERSON] задовольнити. Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року у цивільній справі № 127/14443/18. Зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року у справі № 127/14443/18. Вищезазначеним рішенням від 14.11.2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 14.03.2019 року позов [PERSON] до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1435,00 грн. Рішення набрало законної сили 14.03.2019 року. 04.04.2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист у справі № 127/14443/18 щодо стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1435,00 грн. 09.04.2019 року [PERSON] надіслала до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області заяву з доданим до неї виконавчим листом у справі № 127/14443/18, у якій просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року по справі № 127/14443/18, а також просила повідомити її про результат розгляду вказаної заяви. 12.04.2019 року листом за № 13-36/864 Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області повідомило позивача про те, що, за результатами розгляду заяви від 09.04.2019 року, останнє, у відповідності до приписів п. 35-40 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845 надіслано для подальшого виконання до Державної казначейської служби листом від 12.04.2019 року за № 13-30-08/841. Листом Державної казначейської служби України № 5-11-11/14941 від 03.09.2019 надано відповідь, у якій вказано, що у Казначействі за бюджетною програмою 3504030 обліковуються виконавчі листи у справах № 127/14443/18 та 127/15455/16. Враховуючи передбачені у державному бюджеті межі бюджетних призначень та черговість надходжень рішень до органів Казначейства, питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі № 127/14443/18 розглянеться казначейством до кінця 2019 року, а питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу в справі № 127/15455/16 орієнтовно в І-півріччі 2020 року за умови належного фінансування програми. Позивач з отриманою відповіддю не погодилася, і у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом, в якому в обґрунтування заявлених вимог покликалась на те, що відповідачем рішення суду про стягнення на її користь моральної шкоди не було виконано у порядку та строки, визначені ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Таким чином, рішення ВОАС від 16.12.2019 року визнано протиправною бездіяльність ДКСУ щодо не виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року у цивільній справі № 127/14443/18 та зобов`язано відповідача виконати рішення у вказаній справі. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 7000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Позивач згідно позовної заяви просила справу розглянути у її відсутність. Представник Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області заперечила проти задоволення позову, надавши суду відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що Державна казначейська служба України та Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій не погоджується з доводами викладеними у позовній заяві, вважає їх необґрунтованими, що не відповідають законодавству. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного осуду від 21.07.2020 року у адміністративній справі № 10/3346/19 визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року у справі № 127/14443/18. Судове рішення ухвалене за результатами розгляду адміністративного позову [PERSON] про визнання протиправним дій та бездіяльність Державної казначейської служби України, допущені нею при розгляді заяви [PERSON] від 09.04.2019 року, в якій вона просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року у справі № 127/14443/18. Однак. Кошти в сумі 1435,00 грн. на виконання вказаного рішення на підставі виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2019 року у справі № 127/14443/18 були перераховані Державною казначейською службою України за платіжним дорученням від 19.11.2019 року № 4193 20.11.2019 року, тобто до прийняття судового рішення від 16.12.2019 року. Також в матеріалах справи міститься відповідь [PERSON] на відзив. Дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши докази\~у їх\~сукупності,\~суд дійшов\~наступного. Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2020 року позов [PERSON] до Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року у цивільній справі № 127/14443/18. Зобов`язано Державну казначейську службу України виконати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року у справі № 127/14443/18. В даному рішенні встановлено, що 14.11.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято рішення у справі № 127/14443/18, залишене буз змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 14.03.2019, яким позов [PERSON] до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1435 гривень. Рішення набрало законної сили 14.03.2019. 04.04.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист у справі № 127/14443/18 щодо стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1435 гривень. 09.04.2019 позивачка надіслала до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області заяву з доданим до неї виконавчим листом у справі № 127/14443/18, у якій просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року по справі № 127/14443/18, а також просила повідомити її про результати розгляду вказаної заяви. 12.04.2019 листом за № 13-36/864 Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області повідомило позивачку про те, що за результатами розгляду надісланої нею заяви від 09.04.2019 року, останнє, у відповідності до приписів пунктів 35-40 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845\~(у редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45), надіслано для подальшого виконання до Державної казначейської служби України листом від 12.04.2019 за №13-30-08/841. Також судом встановлено, що 08.08.2019 року позивачка направила на адресу Державної казначейської служби України письмове звернення з проханням повідомити наступне: Коли і яку конкретно мою заяву було ДКСУ отримано (дата моєї заяви, дата її отримання, номер справи, у якій видано виконавчий лист)? Коли і які конкретно дії було ДКСУ вчинено на виконання вказаних у моїх заявах рішень з посиланням на дати та номери справ? Коли і які конкретно суми на виконання яких саме рішень було ДКСУ перераховано на вказаний у моїх заявах рахунок? Які конкретно причини перешкоджали вчасно перерахувати всі стягнуті на мою користь кошти? За результатами розгляду даного звернення, листом Державної казначейської служби України № 5-11-11/14941 від 03.09.2019 року надано відповідь, у якій вказано, що у Казначействі за бюджетною програмою 3504030 обліковуються виконавчі листи у справах 127/14443/18 та 127/15455/16-ц. Враховуючи передбачені у державному бюджеті межі бюджетних призначень та черговість надходження рішень до органів Казначейства, питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі 127/14443/18 розглянеться Казначейством до кінця 2019 року, а питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу в справі 127/15455/16-ц - орієнтовно в І півріччі 2020 року за умови належного фінансування програми. Таким чином, рішення ВОАС від 16.12.2019 року визнано протиправною бездіяльність ДКСУ щодо не виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року у цивільній справі № 127/14443/18 та зобов`язано відповідача виконати рішення у вказаній справі. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Положенням ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадовою або службовою особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173, 1174 ЦК України. Так, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як роз`яснено у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень\~статті 56 Конституції України,\~статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої\~статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей\~1173,\~1174 ЦК України\~і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом («Станков проти Болгарії», § 62 рішення від 12 липня 2007 року). У практиці Європейського Суду з прав людини береться до уваги різні обставини, що спричинили заподіяння моральної шкоди, зокрема, незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго (рішення ЄСПЛ у справі «Лопес Остра проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року); психічне напруження (рішення ЄСПЛ у справі «Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації» від 13 липня 1983 року); розчарування (рішення ЄСПЛ у справі «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року) тощо. Суд вважає об`єктивними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи твердження позивача про те, що протиправними діями Державної казначейської служби України позивачу завдано моральну шкоду, що виразилась в перенесених душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття,\~яких позивач зазнала у зв`язку з порушенням її конституційних, законних, конвенційних прав на виконання остаточного рішення суду, яким позивачу присуджено грошові кошти з боржника, необхідності пенсіонеру, особі у похилому віці відстоювати у судах свої права та не мати можливості отримати і використати присуджені у судовому порядку кошти з боржника у зв`язку із неправомірною бездіяльністю органу державної влади,\~неможливості вести звичайний спосіб життя тощо. Враховуючи наведене вище та враховуючи характер моральних страждань, які переніс позивач, яка є людиною похилого віку, пенсіонером, враховуючи її переживання, хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій працівників казначейства, необхідність додаткового звернення до судів різних юрисдикцій та інстанцій за захистом своїх порушених прав, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 3000,00 грн. що є достатньою, розумною та співмірною грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду. Відповідно до ч. 2\~ст. 25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.\~Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, знайшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Між [PERSON] та адвокатом Арустамян А.Е. 25.20.2020 року укладено договір про надання правничої допомоги № 29. Згідно квитанції від 03.08.2020 року [PERSON] було сплачено адвокату гонорар у розмірі 3000,00 грн. за складання цивільного позову про стягнення моральної шкоди. Також зі змісту квитанції від 30.09.2020 року вбачається, шо [PERSON] було сплачено адвокату гонорар у розмірі 2000,00 грн., за складання відповіді на відзив у справі № 127/17085/20, тобто за складання процесуального документу, прямо передбаченого положеннями ЦПК України, про необхідність його складання позивачу стало відомо після отримання відзиву, що позбавило її можливості заявити про них у рамках попереднього розрахунку суми судових витрат. При цьому, відповідно до пп. 10 п. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148, касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форма касового ордеру та квитанції до нього затверджена цією ж постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148. Квитанція №б/н від 05.08.2020 року до прибуткового касового ордеру (а.с.15) відповідає встановленим законодавством вимогам до квитанцій до прибуткових касових ордерів, і свідчить про прийняття адвокатом готівки за виконані послуги - складання відповіді на відзив у справі №127/14234/20. Факт підписання та подання відповіді на відзив позивачем, а не адвокатом не ставить під сумнів фактичні обсяги наданої правничої допомоги, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовано. Таким чином, в силу п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2142,86 грн. пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial