Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача 8041,86грн. вихідної допомоги. Свої вимоги мотивує наступним. 29.12.2017р. відповідача звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та виплачено вихідну допомогу в сумі 8041,86грн. Рішенням суду від 17.04.2018р. відповідача поновлено на роботі та стягнуто з Фонду соціального страхування на користь останнього стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Вважає, що з огляду на визнання судом незаконним наказу про звільнення позивача, вихідна допомога, яка виплачена на підставі цього наказу, підлягає поверненню. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач та його представник позову не визнали та подали відзив на позов, у якому покликаються на те, що на вихідну допомогу при звільненні, яка виплачена відповідачу, поширюються положення п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України і така поверненню не підлягає. Відповідач не вчиняв недобросовісних дій з метою набуття вказаної грошової суми, а його звернення до суду з позовом про поновлення на роботі не може розцінюватися як недобросовісна поведінка. Поновлення відповідача на роботі не призводить до втрати останнім права на вихідну допомогу, виплачену в минулому. Представник позивача подав відповідь на відзив та зазначив, що відповідач безпідставно зберігає грошову допомогу при звільненні, оскільки він поновлений на роботі та йому виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та судом скасовано наказ, який був підставою виплати такої допомоги. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наказом №194-ос від 20.12.2017р. [PERSON] звільнено з 29.12.2017р. з посади завідувача сектору організаційної роботи та документообігу Червоноградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області у зв`язку зі скороченням штату чисельності працівників та штату, з виплатою всіх належних йому при звільненні сум. Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за грудень 2017 року, [PERSON] , крім іншого, виплачено вихідну допомогу в розмірі 8041,86грн. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17.04.2018р. скасовано наказ №194-ос від 20.12.2017р. про звільнення [PERSON] , поновленого його на посаді, стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на користь останнього 56240грн. середнього заробітку та 2000грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з вимогами статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. В статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Винятками, за яких не може бути застосовано дану норму є: якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Доказів про набуття відповідачем 8041,86грн. в результаті рахункової помилки позивачем не надано та на таку помилку позивач не покликався. Сам факт скасування судом за позовом [PERSON] наказу про його звільнення не свідчить про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією останнім конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. Враховуючи вищезазначене, судом не встановлено підстав повернення грошових коштів.

Outcome: dismissed