Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання відсутності підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, посилаючись на те що 30.11.2011р. між ПАТ «Банк Камбіо» та ПП Фірма «Базальт» було укладено кредитни й договір № 032/1-2011/980 згідно якого було надано кредит на строк до 29.11.2014р. Позивач вкаує на те що 3.03.2015р. від керівництва позичальника дізнався про стягнення з нього заборгованості за договором поруки в розмірі 18133 665 ,01 грн. за рішенням Ірпінського міського суду Київської області . Банк ввів в оману суд відносно існування оригіналу договору поруки , факт укладання йього договору він заперечує , тому підстави виникнення цивільних прав та обов»язків перед відповідачем за договором поруки від 17.04.2014р. відсутні. В судовому засіданні представник позивача , позивач позов підтримали , просили задовольнити, визнати відсутність підстав виникнення цивільних прав та обов'язків між стронами за договором поруки № 032/1-20011/980/п/2 від 17.04.2014р. Представник відповідача проти позову заперечувала , вказувала на те що позивачем оскаржувалось в апеляційному порядку рішення суду про стягнення заборгованості за договором поруки . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до слідуючого. Судом встановлено, що між ПАТ «Банк Камбіо» та ПП Фірма «Базальт» було укладено кредитни й договір № 032/1-2011/980 згідно якого було надано кредит на строк до 29.11.2014р. В рахунок забезпечення виконання договору кредиту було укладено договір поруки № 032/1-20011/980/п/2 від 17.04.2014р. між ПАТ «Банк Камбіо» та позивачем (оригінал договору оглянуто в судовому засіданні) Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори . Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 8 квітня 2015р. стягнуто з [PERSON]. на користь ПАТ «Банк Камбіо» заборгованість за кредитним договором 18133 665 ,01 грн. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 26.01.2016р. апеляційну скаргу [PERSON]. відхилено , рішення суду залишено без змін. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважує на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» ( Chahal v . the United Kingdom , (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року ( заява № 38722/02 )). Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ст..15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст..16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відсутності підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (судом роз»яснювалось право позивача на уточнення позовних вимог) не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні , тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed