Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд до відповідача з даним позовом, який мотивував тим, що ухвалою від 17.10.2016 Луцький міськрайоний суд відкрив провадження в адміністративній справі за позовною заявою [PERSON]. до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконкому №620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на [ADDRESS]». Із долучених до позовної заяви матеріалів стало відомо, що 19.09.2014 р. [PERSON] було набуто право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме кіоск №15, що розташований на території автостанції №1 по [ADDRESS] в м. Луцьку, загальною площею 1 1,2 кв.м. на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Кухлевською М.В, та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Дарувальником є [PERSON]. Вважає, що вказаний договір не відповідає вимогам закону, оскільки нотаріус не мала права реєструвати право власності на нерухоме майно, яке розміщено на земельній ділянці без дозволу Луцької міської ради. Відповідачка жодного разу не зверталась до Луцької міської ради з наданням їй дозволу на розміщення її кіоску. Вказували на те, що Луцька міська рада вважає, що відповідачка самовільно розташувала власний кіоск на земельній ділянці, що належить територіальній громаді за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS]. Відповідно до даних книги записів державної реєстрації договорів оренди внесених 10.02.2005 р. за №278 земельна ділянка площею 2,6225 перебувала в оренді ВАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799» для обслуговування автостанції на підставі договору оренди терміном на 10 років, та термін якого не був продовжений. Вищезгаданим договором оренди від 2005 року орендарем є не особа відповідача, а ВАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799». Жодних договорів про оренду/тимчасове користування земельною ділянкою між Луцькою міською радою та відповідачкою укладено не було, що підтверджується відповіддю наданою управлінням земельних ресурсів Луцької міської ради від 30.06.2016 р. №29-9/481 інформація щодо укладених договорів оренди землі па інші земельні ділянки на [ADDRESS] в м. Луцьку - відсутня (копія додається). Нотаріусом не взято до уваги той факт, що договір тимчасового користування землею укладений з ВАТ «ВОПАС», а у відповідності до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. На підставі викладеного, просили визнати недійсним договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською ІМ.В, за реєстровим № 1333 від 19,09.2014 р.; скасувати запис про реєстрацію об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на книжковий кіоск №15 загальною площею 11,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. Застосувати наслідки недійспост і правочипу шляхом зобов'язання [PERSON] перенесення книжкового кіоску № 1 5 заг.нл. І 1.2 кв.м. та знесення фундаменту на земельній ділянці, іцо належить територіальній громаді міста Луцька за адресою: м, Луцьк, [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у поданому на позовну заяву відзиві вимоги позову заперечувала (а.с.43-44). Посилалась на те, що як вбачається з договору дарування від 19.09.2014 року, право власності на кіоск, як об'єкт нерухомого майна, за Дарувальником було зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно ще 13.06.2007 року. Правила розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Луцька, на порушення яких посилається позивач, затверджені рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.08.2012 року. Їх дія не поширюється на належний їй об'єкт нерухомості. Крім того, кіоск збудовано на бетонному фундаменті, а тому він не є тимчасовою спорудою. Право власності на книжковий кіоск зареєстроване за нею у встановленому законом порядку. Те, що договір суборенди землі між нею та міською радою не укладався, не надавалося право на розміщення на земельній ділянці книжкового кіоску не порушує права позивачів - Виконавчого комітету Луцької міської ради та Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, бо земельні питання не відносяться до їхньої компетенції, оскільки повноваження в сфері земельних правовідносин відносяться до компетенції Луцької міської ради. Позивачами не зазначено, яку правову норму порушила нотаріус Кухлевська М.В., посвідчуючи оспорюваний договір. Щодо застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобов'язання [PERSON] перенесення книжкового кіоску №15 та знесення фундаменту на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Луцька, то такі наслідки не передбачені ст. 216 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача Данелюк А.Я. вимоги позову підтримала з викладених у позовній заяві підстав. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві. Просив в задоволенні позову відмовити. Треті особи в судове засіданні не з'явилися. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що 19.09.2014 між [PERSON] як Дарувальником та [PERSON] як Обдаровуваною було укладено Договір дарування книжкового кіоску за номером 15, що знаходиться на території автостанції №1 по [ADDRESS] в м. Луцьку, загальною площею 11,2 кв.м. Книжковий кіоск належав Дарувальнику на праві приватної власності на підставі рішення, виданого 25.01.2006 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, справа № 2-253/2006. Право власності зареєстроване у КП ВОБТІ в реєстровій книзі 17, номер запису 707, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Р№ 19191063, згідно даних витягу №14879246 від 13.06.2007 про державну реєстрацію прав КП ВОБТІ (а.с.45). Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевською М.В. за № 1333. Право власності обдаровуваної [PERSON] у встановленому законом порядку на підставі договору дарування зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.46). 07.10.2016 рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на [ADDRESS]» зобов'язано фізичну особу-підприємця [PERSON] протягом 7 днів демонтувати тимчасову споруду кіоск «Гурман» на території автостанції №1 та відновити благоустрій. Постановою Луцького міськрайонного суду від 07.12.2016 в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2017, рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на [ADDRESS]» визнано протиправним і скасовано (а.с.47-51). Рішеннями судів, зокрема встановлено, що, враховуючи наявність в будівлі кіоску фундаменту та реєстрації його, як об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, він не є тимчасовою спорудою в розумінні п.1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244. Правила благоустрою м. Луцька, затверджені рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 №44/2 не поширюються на демонтаж об'єктів нерухомого майна, які до того ж зареєстровані в установленому законом порядку. Статтею 203 ЦК України установлено загальну вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Як на підставу вимоги про визнання договору дарування недійсним позивач покликається на недотримання порядку розміщення та функціонування тимчасових споруд. Однак, як встановлено рішеннями судів даний Порядок не поширюються на кіоск, який є предметом оспорюваного договору дарування, оскільки він не є тимчасовою спорудою і право власності на нього зареєстроване в установленому законом порядку. Крім того, як на підставу визнання недійсним договору дарування, позивач покликається на порушення власником кіоску земельного законодавства, в зв'язку з набуттям права власності на споруду, що розміщена на землі територіальної громади без відповідного договору. Однак, відповідно до положень ст. 12 ЗК України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання врегулювання земельних відносин щодо земельних ділянок, які перебувають у власності територіальних громад відноситься до виключної компетенції Луцької міської ради. За відсутності у сторони позивача, яким є Виконавчий комітет Луцької міської ради, Департамент муніципальної варти Луцької міської ради відповідних повноважень, суд вважає, що вони не є належними позивача за такою категорією спорів. Відповідно до п.1.1 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються. Відповідно до п.1.2 Глави 2 цього Порядку право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Як вбачається з оспорюваного договору дарування, перед його посвідченням нотаріус мала усі передбачені законом документи, які посвідчували право власності дарувальника на книжковий кіоск за номером 15, що знаходиться на території автостанції №1 по [ADDRESS] в м. Луцьку, загальною площею 11,2 кв.м. Підстави для відмови у посвідченні договору дарування були відсутні, і такі підстави не встановлені судом. Нотаріусом при посвідченні договору не було порушено вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, як і вимог Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стороною позивача не доведено обставин недодержання в момент вчинення договору дарування сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Крім того, позов заявлений лише до одного відповідача [PERSON], хоча стороною оспорюваного договору, також, є [PERSON] Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині визнання недійсним договору дарування слід відмовити в зв'язку з безпідставністю. Оскільки вимоги позову про скасування запису про реєстрацію об'єкта нерухомого майна та застосування наслідків недійсності правочину є похідними від першої вимоги, похідні вимоги також не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed