Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачки та третьої особи. Із змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що починаючи з 18.09.2001 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, в якому народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 18.02.2013 року рішенням Косівського районного суду у справі №347/84/13-ц було розірвано шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти почали проживати з відповідачкою [PERSON] та її батьками. Фактично з самого моменту розлучення у позивача почалися непорозуміння з відповідачкою щодо прийняття участі у вихованні дітей, їх відвідування, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони Відповідача та осіб, які проживають разом із моїми дітьми, стосовно неможливості мого нормального спілкування із моїми дітьми. Всі намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір, призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає позивачу, не бажає його присутності та штучно створює обставини, через які він не може зустрічатися з дітьми. На даний час відповідачка проживає з дітьми у місті Запоріжжя, але не зважаючи на дану обставину позивач має можливість орендувати квартиру у місті Запоріжжя і хоче зустрічатися у визначений час зі своїми дітьми, а також в селі Хімчин, коли діти проживають у батьків його колишньої дружини. Весь цей час [PERSON] намагається налагодити зв'язок з дітьми, приймати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпечувати їх всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Вважає, що його права, як батька дітей, є порушеними. Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом позивач звернувся до комісії з питань захисту прав дітей Косівської районної державної адміністрації. 26.04.2013 року даною комісією було прийнято рішення №295/04-13, у відповідності до якого було визначено порядок прийняття участі у спілкування з дітьми [PERSON] та [PERSON] у вихідні та святкові дні протягом 8-ми годин світлового дня. Однак, відповідачка ігнорує дане рішення та продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми та взятті участі у їх вихованні. Позивач [PERSON] і представник органу опіки та піклування Косівської РДА Бельмега С.В. в судове засідання не з'явилися, хоч про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали заяви про підтримання та визнання позовних вимог, просять позов задоволити, а розгляд справи проводити без їхньої участі. Не заперечують щодо заочного розгляду справи, в разі неявки відповідачки в судове засідання. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи починаючи з 18.09.2001 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, в якому народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії відповідних свідоцтв про народження (а.с. 8-9) 18.02.2013 року рішенням Косівського районного суду у справі №347/84/13-ц розірвано шлюб між сторонами, після розірвання шлюбу неповнолітні діти почали проживати з відповідачкою [PERSON] та її батьками (а.с. 10). Згідно рішення комісії з питань захисту прав дітей Косівської РДА № 295/04-13 від 26.04.2013 року [PERSON] визначено порядок прийняття участі у спілкування з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у вихідні та святкові дні протягом 8-ми годин світлового дня (а.с. 12). Однак, дане рішення [PERSON] ігнорує та продовжує чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванню з дітьми та взятті участі у їх вихованні. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 142 Сімейного кодексу України зазначає, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків незалежно від того чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст. 157 Сімейного кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов»язані брати учать у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Крім того, суд бере до уваги те, що згідно характеристики Хімчинської сільської рали №7/2-14 від 23.01.2014 року [PERSON] характеризується виключно з позитивної сторони, алкогольними напоями не зловживає, займається домашнім господарством, здійснює догляд за перестарілою матір'ю (а.с. 11), а ще у 2011 році [PERSON] оголошено подяку Хімчинським дошкільним навчальним закладом «Ластівка» (ясла-садок) за координацію взаємодії батьківської громади з колективом Хімчинського дошкільного навчального закладу, за активну діяльність, спрямовану на розвиток довкілля у с. Хімчин. Також згідно інформації Хімчинської ЗОШ І-ІІІ ст. №10 від 01.02.2013 року [PERSON] є головою батьківського комітету 6-б класу, де навчається його дочка [PERSON], є членом батьківського комітету школи, ініціативний, часто відвідує школу, бере активну участь у вихованні дітей та житті навчального закладу. Враховуючи наведені обставини, суд вважає за доцільне позовні вимоги [PERSON] задоволити в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.ст. 7 ч. 8, 19, 141, 142, 150, 153, 155, 157 СК України, ст. 15 ч. 2 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року та

Outcome: approved