Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 червня 2015 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг 50 000 грн. і зобов'язався повернути його до 01 січня 2016 рок, що підтверджується розпискою від 21.06.2015 року. Отримані кошти відповідач зобов'язувався повернути до 01 січня 2016 року, однак свої зобов'язання не виконав. На його неодноразові звернення відповідач кошти повернути відмовляється. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача на його користь 50 000 грн. боргу за договором позики. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується письмовою розпискою, попередньо в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 202, 509, 526, 549, 610, 612, 625,1046, 1047, ч.1 ст. 1049 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2015 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики на суму 50 000 грн. 21.06.2015 року відповідач написав позивачу письмову розписку в якій зобов'язався повернути кошти до 01.01.2016 року. Однак, свого зобов'язання відповідач не виконав. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої [PERSON] отримав у [PERSON] 50 000 грн., які зобов'язувався повернути до 01.01.2016 року (а.с. 6 ). Згідно із ч.2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач на момент пред'явлення цього позову не виконав свого грошового зобов'язання за договором та не повернув [PERSON] грошову суму позики в розмірі 50 000 грн., з [PERSON] на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути вищезазначену суму заборгованості. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. понесених витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved