Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 20 жовтня 2014 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Ласківської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, актовий запис № 2, та відповідно було видано свідоцтво про укладення шлюбу, серії [NUMBER]. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим і спільне життя з нею не склалося. Вказує, що вони різні люди за характером в них різні погляди на життя та життєві проблеми. Через відсутність почуттів та взаєморозуміння їх сім'я фактично розпалась, шлюбні стосунки між ними не підтримуються, не спілкуються один з одним, а сам шлюб носить формальний характер. Подальше перебування в шлюбі суперечить його інтересам, а тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав повністю, просить суд слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву згідно якої позов визнала повністю, просить суд слухати справу у її відсутність. Дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.10.2014 року виконкомом Ласківської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, актовий запис № 2. Дана обставина стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], батьками яких являються сторони по справі, що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи слідує, що сторони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, майнового спору у них немає. Їх шлюб існує лише формально, надання судом строку для примирення позивач не бажає, а збереження шлюбу суперечить його інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а підстави для його збереження відсутні.

Outcome: approved