Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки недійсними. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2001 року, посвідченому державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним № 1-58, придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 5 по вул. Хакімова в м. Луцьку Волинської області, розташований на земельній ділянці площею 0,0368 га. Житловий будинок /А-1/, деревяний мав житлову площу 24,1 кв.м., загальну площу 37,6 кв.м., біля будинку розташовані сарай Б-1, В-вбиральня, Г-погріб. Його право власності було зареєстровано в КП «Волинське обласне БТІ» 26.06.2001 року за № 5127. Земельну ділянку площею 0,0368 га він набув у власність шляхом її приватизації відповідно до рішення Луцької міської ради від 26.07.2002 № 2/2, про що свідчить Державний акт на право приватної власності на землю серія Р2 №111923. У 2006 році він почав реконструкцію існуючого будинку, яка полягала в його демонтажі та будівництві нового з більшою площею та поверховістю. Станом на 25.12.2015 року, тобто на момент укладення двох спірних договорів за реєстраційними №№932 і 933, посвідчених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], за адресою: вул. Хакімова, 8 м. Луцьк уже був побудований трьохповерховий будинок загальною площею 334,9 кв.м. Виготовлену для реконструкції документацію він передав третій особі, з якою домовився про допомогу з питань введення в експлуатацію завершеної реконструкцією будівлі по вул. Хакімова, 5 в м. Луцьку та реєстрації права власності на його імя. В січні 2016 року він випадково дізнався, що належне йому майно відчужено третій особі проти його волі. При цьому предметом договору-купівлі продажу від 25.12.2015 року за реєстраційним №\~933 був деревяний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами житловою площею 24,1 кв.м, загальною - 37,6 кв.м., якого на той момент обєктивно не існувало. Стверджує, що заволодіння його майном відбулося проти його волі. Йому не відомо при яких обставинах на імя [PERSON] була оформлена довіреність від 30.07.2015 року, видана начебто ним та нібито посвідчена на території ФРН у м.\~Білефельд. Він не уповноважував ні [PERSON], ні інших осіб на представництво його інтересів, зокрема на продаж належного йому нерухомого майна. В нотаріуса в м.\~Білефельд він не був, оскільки в період з 25.07.2015 року по 02.08.2015 року перебував на території України, підпис на довіреності йому не належить. Використовуючи довіреність від 30.07.2015 року і діючи нібито в інтересах [PERSON], [PERSON] відчужив житловий будинок та земельну ділянку на користь [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] У день посвідчення договорів, остання внесла записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на дані обєкти: -\~на земельну ділянку (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 818366907101, номер запису про право власності 12761886); - на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 818320007000, номер запису про право власності 12762585). Після одержання правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку, [PERSON] вчинив дії, спрямовані на документальне оформлення змін нерухомого майна, а саме замовив містобудівний розрахунок, подав декларації про початок будівельних робіт і про готовність обєкта до експлуатації; провів реєстрацію права власності на фактично наявну трьохповерхову будівлю, з присвоєнням їх нового реєстраційного номеру та відчужив усе майно на користь [PERSON] Відчуження на користь [PERSON] відбулося уже під час розгляду справи Луцьким міськрайонним судом даної справи за позовом [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 11.07.2016 за реєстраційними №№ 177 і 180, посвідчених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] Вважає, що нерухоме майно вибуло з його володіння проти його волевиявлення, а тому просить суд, визнати недійсними: - укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Хакімова, 5, площею 0,0368 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 0710100000:11:104:0006 від 25.12.2015 року, за реєстраційним № 932; - визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Хакімова, 5 від 25.12.2015року, за реєстраційним № 933; - укладений між [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Хакімова, 5, площею 0,0368 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 0710100000:11:104:0006 від 11.07.2016 року, за реєстраційним № 180; - укладений між [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку /А-3/ загальною площею 334,9 кв. м з господарськими будівлями і спорудами: Б-2-сарай, Г-погріб, який розташований за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Хакімова, 5 від 11.07.2016 року, за реєстраційним № 177 та стягнути судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві від 14.062016 року, уточненій позовній заяві від 26.08.2016 року та заяві про збільшення позовних вимог від 13.03.2017 року, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просив суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі купівлі-продажу від 13.03.2001 року, посвідченому державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним № 1-58, [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 5 по вул. Хакімова в м. Луцьку Волинської області, розташований на земельній ділянці площею 0,0368 га. Житловий будинок /А-1/, деревяний мав житлову площу 24,1 кв.м., загальну - 37,6 кв.м., біля будинку розташовані сарай Б-1, В-вбиральня, Г-погріб. Його право власності було зареєстровано в КП «Волинське обласне БТІ» 26.06.2001 року за № 5127. Земельну ділянку [PERSON] набув у власність шляхом її приватизації відповідно до рішення Луцької міської ради від 26.07.2002 № 2/2, про що свідчить Державний акт на право приватної власності на землю серія Р2 №111923. Як зазначено в позовній заяві, в уточненій позовній заяві та підтверджено свідками [PERSON], [PERSON], приблизно у 2004-06 роках [PERSON] розпочав реконструкцію існуючого старого будинку, яка полягала в його демонтажі та будівництві нового з більшою площею та поверховістю. Станом на 25.12.2015 (на момент укладення та посвідчення приватним нотаріусом [PERSON] двох оспорюваних договорів купівлі-продажу) по вул.\~Хакімова, 5 в м. Луцьку уже знаходилося реконструйоване трьохповерхове приміщення (третій поверх мансардний) загальною площею 334,9 кв.м. Виготовлену для проведення реконструкції будинку документацію, [PERSON] передав третій особі, з якою домовився про допомогу в питаннях введення в експлуатацію завершеної реконструкцією будівлі по вул.\~Хакімова, 5 в м. Луцьку з подальшою реєстрацією права власності на імя [PERSON] Допитаний у судовому засіданні 13.03.2017 року в якості свідка позивач [PERSON] показав, що наприкінці січня 2016 року він випадково дізнався, що належне йому нерухоме майно було незаконно відчужене невідомою йому особою на користь не відомої йому особи, тобто проти його волі. При цьому, вказаного в договорі купівлі-продажу від 25.12.2015 року майна у вигляді деревяного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами житловою площею 24,1 кв.м, загальною - 37,6 кв.м., на той момент обєктивно не існувало. Він його зніс при підготовці до реконструкції та будівництва нового більшого за площею та поверховістю будинку. Судом встановлено, що відчуження житлового будинку та земельної ділянки відбулося на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Хакімова, 5, площею 0,0368 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 0710100000:11:104:0006 від 25.12.2015 року, за реєстраційним № 932; договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Хакімова, 5 від 25.12.2015 року, за реєстраційним № 933. З цих договорів вбачається, що вони від імені [PERSON] підписані [PERSON], а покупцем виступив [PERSON] [PERSON] діяв на підставі довіреності від 30.07.2015 року, посвідченої на території Федеративної Республіки Німеччина нотаріусом міста [PERSON] [PERSON]. З наявної в матеріалах справи копії листа т.в.о. Генерального консула України в Дюссельдорфі №61231/091-803 від 31.05.2016 року вбачається, що за інформацією Вестфальської нотаріальної палати, нотаріус [PERSON] на території округу окружного суду м. Білефельд не зареєстрований. З наявної в матеріалах справи засвідченої слідчим Луцького ВП ГУНП у Волинській області копії висновку експерта № 3036 від 26.01.2017 року вбачається, що підпис в довіреності від 30.07.2015 року, яка зареєстрована під № 3202 І-06/2015 виконаний не [PERSON], а іншою особою. Окрім того, судом встановлено, що 30.07.2015 року [PERSON] не перебував на території Федеративної Республіки Німеччина, оскільки у період з 25.07.2015 по 02.08.2015 знаходився на території України, що підтверджується відтисками штампів паспортного контролю на сімнадцятій сторінці, наявної в матеріалах справи копії закордонного паспорту [PERSON] ЕК125387, виданого 14.04.2009. Договори купівлі-продажу від 25.12.2015 року за реєстраційними №№ 932 і 933 не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України у частині 1, якої визначено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства. У частинах 2 і 3 цієї ж статті визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Натомість у п. 1.4 договору купівлі-продажу від 25.12.2015 року за реєстраційним № 933 вказано, що самовільних переобладнань, перепланувань, реконструкцій та добудов будинок не має. Однак судом встановлено, що на момент укладення даного договору, такого обєкту нерухомості як «житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, деревяний, житловою площею 24,1 кв.м., загальною 37,6 кв.м.» по вул. Хакімова, 5 в м. Луцьку не існувало, оскільки він був знесений [PERSON] в рамках реконструкції. Тобто станом на 25.12.2015 року не було предмету договору. В своєму запереченні проти позовної заяви відповідач [PERSON] зазначив, що станом на 15.01.2016 року КП «Волинське обласне БТІ» виготовило технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 5 по вул. Хакімова в м. Луцьку, в якому він зазначений власником та замовником технічної інвентаризації. В подальшому [PERSON] у період з січня 2016 по квітень 2016 року зніс придбаний ним будинок і побудував новий житловий будинок з творчою майстернею. 14.06.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом [PERSON] було зареєстровано право власності на новостворений ним обєкт нерухомого майна-житловий будинок, загальною площею 334,9 кв.м , якому було присвоєно адресу м. Луцьк, вул. Хакімова, 5. Судом критично оцінюються пояснення, які наведені в запереченні [PERSON], оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, з показань свідка [PERSON], яка працює на посаді провідного інженера КП «Волинське обласне БТІ», вбачається, що вона виготовила технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 5 по вул. Хакімова в м. Луцьку від 15.01.2016 року без виходу за адресою, без особистого обстеження будинку, без обмірів і складання схематичних креслень. Свідок [PERSON] показала, що могла це зробити, якщо перед нею на обєкт виходив інший представник КП «Волинське обласне БТІ». Разом з тим, вона не змогла показати, який саме представник виходив чи міг виходити перед нею на обєкт за адресою по вул. Хакімова, 5. Тобто виготовлення технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 5 по вул. Хакімова в м. Луцьку від 15.01.2016 року відбулося з порушенням вимог пунктів 3.1, 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001. З показань свідка [PERSON] вбачається, що ним з 2004 року винаймається частина спірного приміщення, а саме підсобне приміщення, під склад обладнання. На запитання представника позивача чи відомо коли був знесений деревяний будинок площею 37,6 кв.м. свідок [PERSON] показав, що бачив його приблизно у 2003 році, а у 2004-2005 роках його вже не було. На запитання представника позивача про те, коли був побудований трьохповерховий будинок з господарськими будівлями у тому вигляді, в якому він знаходиться в даний час, свідок [PERSON] показав, що у січні-квітні 2016 року будівництво не велося. Він там знаходиться постійно і знає, що будівництво розпочалося у 2004 році, а у 2006 році вже був зведений новий будинок. Окрім того, свідок [PERSON] показав, що проживає за адресою [INFO], його вікно виходить на вул. Хакімова, 5 і він бачив процес будівництва з початку до кінця. Зокрема свідок [PERSON] показав, що деревяний будинок площею 37,6 кв.м. був знесений [PERSON] ще пятнадцять років тому. В цей же час [PERSON] розпочав будівництво нового трьохповерхового будинку (двохповерхового з піддашшям), але останні десять років на вул. Хакімова, 5 будівельні роботи не велися. В 2016 році будівництво не велося. Окрім того, допитаний в якості свідка [PERSON], який 19.10.2015 виготовив Звіт про оцінку житлового будинку розташованого на вул. Хакімова, 5 в м. Луцьку, Волинської області, показав, що вказаний звіт виготовив на підставі наданої йому технічної документації. За адресою по вул. Хакімова, 5 в м. Луцьку він виходив, але деревяного будинку не бачив, будинок був іншим, але зробив оцінку того, що йому замовили. Тобто виготовлення Звіту про оцінку житлового будинку відбулося з порушенням вимог пунктів 50 і 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ № 1440 від 10.09.2003 року в яких передбачено, що незалежна оцінка майна здійснюється після ознайомлення оцінювачем з обєктом оцінки. Допитаний в якості свідка [PERSON] заперечив факт замовлення у підприємця [PERSON] будь-яких робіт з оцінки майна. Наявні у матеріалах справи копії документі з назвою «Договір №15 на виконання оцінки майна від 04.08.2015» і «Договір №21 на виконання оцінки майна від 18.10.2015» не містять підписів [PERSON], а свідок [PERSON] не зміг пояснити чому він приступив до виконання робіт без укладання договорів. Судом встановлено, що до звіту про оцінку нерухомого майна від 19.10.2015 року додано план будинку по вул. Хакімова, 5 в м. Луцьку, якого станом на 19.10.2015 року не існувало. Здійснивши оцінку відсутнього нерухомого майна без зазначення про це у Звіті про оцінку від 19.10.2015 року, оцінювач [PERSON] порушив вимоги ст. 31 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», якою визначено, що оцінювачі та субєкти оціночної діяльності зобовязані дотримуватися під час здійснення оціночної діяльності вимог цього Закону та нормативно-правових актів з оцінки майна та забезпечувати обєктивність оцінки майна. До іншого, виконаного оцінювачем [PERSON], звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки розташованої на вул. Хакімова, 5 в м. Луцьку, Волинської області від 05.08.2015 року додано [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.08.2015 з якого вбачається, що він наданий на заяву [PERSON]. Проте, допитаний в якості свідка [PERSON] заперечив факт замовляння вказаного [PERSON] з ДЗК, а також показав, що 04.08.2017 його не було на території України. Показання [PERSON] про відсутність 04.08.2015 на території України підтверджуються відтисками штампів паспортного контролю на сімнадцятій і вісімнадцятій сторінках, наявної в матеріалах справи копії його закордонного паспорту. А саме, що 02.08.2015 [PERSON] вїхав на територію Чеської Республіки, а 05.09.2015 виїхав з Чеської Республіки на територію України. З наявного в матеріалах справи листа ПП «Консоль» від 23.08.2016 року вбачається, що дане підприємство не здійснювало будівельних робіт за адресою: м. Луцьк, вул. Хакімова, 5 будь-яких грошових коштів від [PERSON] чи інших осіб щодо робіт по вул. Хакімова, 5 не одержувало. З листа ФОП [PERSON] від 27.08.2016 року вбачається, що він є інженером з технічного нагляду, але фактично робіт по здійсненню технічного нагляду за будівництвом обєкта по вул. Хакімова, 5 не виконував, коштів не отримував. З листа Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради № 20-15/501 від 17.08.2016 року вбачається, що містобудівні умови та обмеження на забудову земельної ділянки на вул.\~Хакімова, 5 [PERSON] не видавалися. Викладені обставини свідчать про те, що на момент укладення спірних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 25.12.2015 року за реєстраційними №№ 932 і 933, деревяний житловий будинок площею 37,6 кв.м. був знесений, а будівництво нового обєкту площею 334,9 кв.м. було здійснене [PERSON] задовго до укладення оспорюваних договорів. Окрім того, судом встановлено, що відчужений на підставі договору від 25.12.2015 року за реєстраційним №933 житловий будинок був придбаний [PERSON] за час перебування у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія І-ФМ №469695. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частинами 1 і 3 ст. 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Посвідчуючи оспорюванні договори, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу [PERSON] не одержала від дружини [PERSON] [PERSON] нотаріально засвідченої згоди на укладення договорів купівлі-продажу. Після укладення договорів купівлі-продажу від 25.12.2015 року за реєстраційними №№ 932 і 933 [PERSON] вчинив дії, спрямовані на документальне оформлення змін нерухомого майна, зокрема замовив виготовлення містобудівного розрахунку, подав декларації про початок будівельних робіт і про готовність обєкта до експлуатації. Вчинені дії дозволили йому 14.06.2016 року зареєструвати право власності на обєкт нерухомості - житловий будинок загальною площею 334,9 кв.м., з присвоєнням йому нового реєстраційного номеру. З матеріалів справи вбачається, що за заявою [PERSON] від 07.09.2016 року Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради скасовано реєстрацію двох поданих [PERSON] декларацій щодо спірної будівлі: про початок будівельних робіт серії ВЛ №082161410913 від 20.05.2016 року; про готовність обєкта до експлуатації серії ВЛ №142161612267 від 09.06.2016 року. Скасування вказаних декларацій відбулося на підставі ч. 2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у звязку із зазначенням у них [PERSON] недостовірних даних. 11.02.2017 року [PERSON] відчужив житловий будинок площею 334,9 кв. м. та земельну ділянку на користь [PERSON], що підтверджується договорами купівлі-продажу: - земельної ділянки, яка розташована за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул.\~Хакімова, 5, площею 0,0368 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 0710100000:11:104:0006 від 11.07.2016 за реєстраційним №180; - житлового будинку /А-3/ загальною площею 334,9 кв. м з господарськими будівлями і спорудами: Б-2 - сарай, Г - погріб, який розташований за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Хакімова, 5, що розташований на земельній ділянці площею 0,0368 га з кадастровим номером: 0710100000:11:104:0006 від 11.07.2017 за реєстраційним №177. На період укладення вказаних договорів [PERSON] було відомо про те, що в суді розглядається справа про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку № 5 по вул. Хакімова в м. Луцьку та земельної ділянки за даною адресою, які були укладені 25.12.2016 між ним і [PERSON] Не зважаючи на це, в пункті 8 договору за реєстраційним №177 і в пункті 10 договору за реєстраційним №180 ним, як продавцем, стверджено, що судового спору щодо предметів цих договорів немає, а також, що заявлені права і подані документи відповідають вимогам законодавства, відсутні суперечності З наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки судом встановлено, що приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу [PERSON], яка посвідчувала два договори купівлі-продажу від 11.07.2017, порушила вимоги ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, приватний нотаріус [PERSON] мала провести державну реєстрацію прав у результаті вчинення нотаріальної дії невідкладно після завершення нотаріальної дії, але не пізніше пяти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав. Натомість рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було лише 21.07.2016, через десять днів після посвідчення оспорюваних договорів. Недійсність договорів купівлі-продажу від 11.07.2016 за реєстраційними №№177 і 180 випливає з недійсності двох інших договорів купівлі-продажу від 25.12.2015 року за реєстраційним №№932 і 933. Визнаючи договори від 25.12.2015 року недійсними, суд приходить до висновку, що в момент укладення договорів від 11.07.2016 року за реєстраційними №№177 і 180 сторонами не було додержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved