Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0.2144 га, яка розташована в с.Микуличин, ур.Хижки Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, призначена для ведення особистого селянського господарства і належить позивачу на праві власності, шляхом зобовязання відповідачки зняти деревяну огорожу, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0.01 га, привести вказану ділянку в придатний до використання стан, стягнення з відповідачки 232 грн. 23 коп. матеріальної шкоди, спричиненої самовільним зайняттям цієї земельної ділянки та 1\~987 грн. 20 коп. судових витрат. Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що йому належить земельна ділянка площею 0.2144 га в с.Микуличин, урочище Хижки Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, яка призначена для ведення особистого селянського господарства. Відповідачка [PERSON] ще у 2011 р. самовільно зайняла частину його земельної ділянки площею 0.01 га шляхом встановлення на ній дерев'яної огорожі. Незважаючи на звернення позивача до відповідачки про добровільне звільнення його земельної ділянки, вона досі не звільнила його ділянку і він позбавлений можливості здійснювати своє право власності, внаслідок чого зазнав збитків. Позивач неодноразово звертався за захистом своїх прав до органів внутрішніх справ, прокуратури, органів по управлінню земельними ресурсами. Державним інспектором з контролю за використанням земель управління Держкомзему у Івано-Франківській області 01.06.2011 р. проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства відповідачкою. В результаті перевірки встановлено факт самовільного зайняття відповідачкою земельної ділянки позивача площею 0.01 га шляхом встановлення (зміщення) дерев'яної огорожі на земельній ділянці позивача. За результатами перевірки складено акт перевірки, припис, протокол про адміністративне правопорушення, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП. Вимоги припису відповідачка не виконала досі, самовільно зайняту земельну ділянку не звільнила. Про це працівниками Держкомзему в Івано-Франківській області складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ст.188-5 КУпАП. Відповідачка продовжує неправомірно користуватись земельною ділянкою позивача, злісно ухиляючись від виконання вимог контролюючих органів щодо звільнення ділянки, не сплачуючи штрафи. Внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки відповідачка завдала позивачу матеріальну шкоду в розмірі 232 грн. 23 коп. Витрати позивача на правову допомогу складають 1500 грн. Позивач просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.2144 га, яка розташована в смт.Микуличин, ур.Хижки Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, призначена для ведення особистого селянського господарства і належить позивачу на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЖ №630005 від 22.12.2008 р. шляхом зобовязання відповідачки зняти деревяну огорожу, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0.01 га, привести вказану ділянку в придатний до використання стан, стягнути з відповідачки на користь позивача матеріальну шкоду, спричинену самовільним зайняттям зазначеної земельної ділянки в розмірі 232 грн. 23 коп. та 1\~987 грн. 20 коп. судових витрат. Відповідачка подала заперечення на позов. У поданому запереченні вона вказала, що не захоплювала земельну ділянку позивача, що він не має правовстановлюючих документів на земельну ділянку та що його земельна ділянка не сформована і не виділена в натурі. Відповідачка приватизувала свою земельну ділянку в 2007 році. До приватизації вона тривалий час користувалася своєю земельною ділянкою. Паркан, який просить знести позивач, встановлений в 70-х роках минулого століття родичами відповідачки. Позивач земельну ділянку незаконно приватизував пізніше, в 2008 році. При виготовленні проектної документації межі земельної ділянки з відповідачкою не погоджувалися. Відповідачка також зазначає, що позивач пропустив терміни загальної позовної давності. Відповідачка просить застосувати позовну давність і відмовити в позові. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Представник пояснив, що позивач є власником земельної ділянки в с.Микуличин, ур.Хижки. Відповідачка чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Вона двічі була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення прав позивача. Відповідачка самовільно зайняту земельну ділянку не звільнила. Представник позивача просить задоволити позов. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Вона пояснила, що належною їй земельною ділянкою в минулому користувалися її родичі і межі та огорожа ділянки не змінювалися. Відповідачці нічого не відомо про застосування до неї адміністративних стягнень і про проведені перевірки. Позивач не погоджував межі земельної ділянки. Відповідачка просить відмовити в позові, застосувавши позовну давність. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Записами в державному акті (а.с.107), встановлено, що позивач має у власності земельну ділянку площею 0.2144 га для ведення особистого селянського господарства в с.Микуличин, урочище «Хижки». Згідно записів у листі (а.с.7), акті перевірки (а.с.8), протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.9), постанові про накладення адміністративного стягнення (а.с.10), приписі (а.с.11), 01.06.2011 р. було виявлено, що відповідачка самовільно зайняла частину земельної ділянки позивача площею 0.01 га шляхом встановлення (зміщення) деревяної огорожі. Записами у листі (а.с.13), акті перевірки (а.с.14), протоколі (а.с.15), приписі (а.с.16), постанові (а.с.17), встановлено, що під час повторної перевірки відповідачка не виконала припис від 01.06.2011 р. і не звільнила самовільно зайняту земельну ділянку. 03 червня 2011 р. також було визначено розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки (а.с.12). Поясненнями представника позивача, які стверджуються записами в проекті землеустрою (а.с.70-92), державному акті (а.с.107), спростовуються твердження відповідачки про те, що позивач не набув права власності на земельну ділянку у визначеному законом порядку. Відповідачка заявила про застосування позовної давності. Згідно правил ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Правила ст.257 ЦК України визначають, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Правила ч.4 ст.267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що відповідачка порушила права позивача користуватися належною йому земельною ділянкою і заподіяла шкоду. Про таке порушення і про особу, яка порушила право, позивачу стало відомо 01.06.2011 р. Позивач звернувся до суду 23.07.2014 р., тобто після закінчення трирічного строку. Тому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою, є підставою для відмови у позові. На підставі ст.158 ЗК України, ст.ст.256, 257, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed