Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування належним йому на праві власності житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог, які він та його представник підтримали в судовому засіданні, посилається на те, що 16.07.1986 року він уклав шлюб із [PERSON], внаслідок чого остання вселилася до його будинку як дружина та зареєструвалася в ньому. У вересні 2010 року, не знявшись з реєстрації, відповідачка добровільно забрала особисті речі та разом з дітьми переселилася на проживання в м.Тернопіль. 11.08.2011 року зареєстровано розірвання їх шлюбу. З того часу, відповідачка у квартирі фактично не проживає, витрати по оплаті комунальних послуг не несе, ухиляється від зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку. У зв'язку із цим на даний час він несе збитки та не має можливості у повній мірі розпоряджатися належним йому майном, а тому просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується актом про вручення судової повістки від 23 квітня 2014 року, який свідчить, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами ч. 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 жовтня 1984 року. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою 16 липня 1986 року. Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу сторони розірвали шлюб 11 серпня 2011 року. Згідно акту обстеження умов проживання від 16.05.2013 року відповідачка [PERSON] прописана у вказаному будинку позивача, але не проживає з вересня 2010 року. Відповідачка добровільно виселилася, не знявшись з реєстрації із зазначеного будинку, забрала особисті речі та разом з дітьми переселилася на проживання в м. Тернопіль. Акт складений та підписаний депутатом Красилівської міської ради [PERSON], позивачем та жителями [ADDRESS] [PERSON],[PERSON], [PERSON]. Крім того, факт проживання відповідачки в квартирі [ADDRESS] підтверджується позовною заявою [PERSON] від 03 вересня 2012 року, яку вона подала до Красилівського районного суду у цивільній справі за її позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, угодою про надання правової допомоги від 26 лютого 2011 року. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Через те, що відповідачка не проживає у будинку позивача, але залишається там зареєстрованою, [PERSON] не може повною мірою реалізувати своє право власності на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. [PERSON] має можливість і зобов'язана відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєструватися за місцем фактичного проживання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольняє позов. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved