Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, мотивуючи тим, що 23 березня 2015 року вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області [PERSON] визнано винуватою за ст. ст. 192 ч.2, 358 ч.4 КК України. Позивача визнано потерпілим по даній справі. Оскільки [PERSON] не звертався в суд з цивільним позовом про відшкодування шкоди завданої злочином під час кримінального провадження, то пред'явив позов в порядку цивільного судочинства. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача 91 982, 50 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, а саме визнали - половину розміру матеріальної шкоди, оскільки на їхню думку саме такий розмір матеріальної шкоди завдано позивачу, та у позовних вимогах про стягнення моральної шкоди просили - відмовити. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року [PERSON] визнано винуватою за ст. ст. 192 ч. 2, 358 ч. 4 КК України та призначено остаточне покарання - штраф у розмірі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає одну тисячу сімсот гривень. Вирок суду вступив в законну силу - 23 квітня 2015 року. Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1993 року, з наступними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Неправомірність дій відповідача та його вина підтверджується вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року, який ніким не скасовано та який вступив в законну силу. Згідно вироку суду потерпілому - [PERSON] заподіяно майнову шкоду у великих розмірах на загальну суму 72 155 (сімдесят дві тисячі сто п'ятдесят п`ять) гривень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди в розмірі 91 982, 50 грн. є частково обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі 72 155 (сімдесят дві тисячі сто п'ятдесят п`ять) гривень матеріальної шкоди, оскільки таку майнову шкоду встановлено вироком суду. Відповідно до вимог ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд врахував роз'яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому виходив з оцінки причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, встановленої судом, та з'ясував, що факт заподіяння позивачу моральних страждань відбувся за тих обставин, що відповідач порушила цивільні права позивача щодо спадкування. Однак, суд вважає, що розмір моральної шкоди, зазначений позивачем у позові, є суттєво завищеним, оскільки при цьому не вказано з чого [PERSON] виходив при визначенні саме такого розміру моральної шкоди. Із зазначених підстав суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі, який суд за внутрішнім переконанням вважає співмірним моральним стражданням позивача, а саме в розмірі 500 гривень. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 61 ч. 4, 88 ч. 3 ЦПК України,

Outcome: partial