Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивачем, [PERSON] , подано до суду позов до відповідача, [PERSON] , в якому позивач просив: на день ухвалення судового рішення стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 21 січня 2012 року в сумі, що є еквівалентною 3722,3 доларів США, яка складається з наступного: суми, яка є еквівалентною 3101,72 доларів США за основним боргом; проценти за період користування коштами, 35 місяців з 8 вересня 2016 року по день ухвалення рішення, в розмірі 17,5% на суму, що є еквівалентною 558,55 доларів США; штраф за несвоєчасне повернення коштів на суму, що є еквівалентною 62,03 доларів США. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив про те, що 21 січня 2012 року між ним, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , був укладений договір позики, відповідно до якого він, як позикодавець, передав, а позичальник отримав гроші в сумі 27000 (двадцять сім тисяч) гривень, які були виражені в грошовому еквіваленті в іноземній валюті - долар США в сумі 3380 доларів за офіційним курсом НБУ станом на 21 січня 2012 року - 798 гривень 98 копійок за 100 доларів США. Вказані кошти позичальник зобов`язувався повернути йому частинами в строк до 21 лютого 2013 року та за користування коштами щоквартально сплачувати винагороду (проценти) в розмірі, що становить 0,5% від суми позики на місяць (6% річних). Крім того, відповідно п. 6.5.1 Договору у випадку порушення строків повернення позики позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 2% від суми позики. На підтвердження укладеного договору позики та отриманих коштів позичальник видав розписку. Крім того, розписку щодо згоди на укладання вищезазначеного договору видала дружина відповідача [PERSON] . 21 лютого 2012 року позичальник повернув йому частину боргу в сумі 800 гривень, що за офіційним курсом НБУ долара США станом на 21 лютого 2012 року - 798 гривень 75 копійок за 100 доларів США, становить 100,16 доларів США. Крім того, в момент повернення частини коштів висловив пропозицію щодо зміни строків та розмірів сплати частин боргу, у зв`язку з чим між ними було укладено додаткову угоду, відповідно якої було змінено порядок сплати боргу частинами та визначено кінцевий строк погашення зобов`язання до 20 квітня 2013 року. Проте свої зобов`язання позичальник належним чином не виконував. 08 вересня 2016 року позичальник повернув йому частину боргу в сумі 2355 гривень, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 вересня 2016 року - 2672 гривні 43 копійки за 100 доларів, становить 88,12 доларів США, у зв`язку з чим на підтвердження факту часткового виконання зобов`язання за договором від 21 січня 2012 року на вказану суму обмінялись розписками. Більше [PERSON] грошей йому не повертав, у зв`язку з чим на даний час повинен йому повернути суму, яка є еквівалентною 3101,72 доларів США за основним боргом, проценти за період користування коштами 35 місяців з 08 вересня 2016 року в розмірі 17,5% на суму що є еквівалентною 558,55 доларів США, та штраф за несвоєчасне повернення коштів на суму, що є еквівалентною 62,03 доларів США на загальну суму, яка є еквівалентною 3722,3 доларів США. Для визначення ціни позову на день складання позовної заяви застосовувався офіційний курс НБУ станом на 17 липня 2019 року - 2586 гривень 41 копійка за 100 доларів США. Позивач вважає, що вищевказана сума повинна бути стягнута з [PERSON] виходячи з наступних положень Закону. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Вищевикладені обставини підтверджуються: договором позики від 21 січня 2012 року; розпискою наданою позичальником на підтвердження факту отриманих коштів; розпискою дружини позичальника щодо надання згоди на укладання договору; угодою про зміну строків повернення позики; розпискою [PERSON] на отримання повернутих 800 гривень; розпискою [PERSON] про повернення 2355 гривень. Ухвалою судді від 29 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження за вказаним позовом та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 08 листопада 2019 року від позивача до суду надійшла заява про часткову відмову від позовних вимог, у якій він повідомляє, що у березні 2019 року йому було повернуто відповідачем грошові кошти в сумі 2700 гривень, яку сторони погодили як еквівалент 100 доларів США, та просить на день ухвалення судового рішення стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 21 січня 2012 року в сумі, що є еквівалентною 3622,3 доларів США, яка складається з наступного: суми, яка є еквівалентною 3101,72 доларів США за основним боргом; проценти за період користування коштами, 35 місяців з 8 вересня 2016 року по 8 серпня 2019 року, в розмірі 17,5% на суму, що є еквівалентною 558,55 доларів США; штраф за несвоєчасне повернення коштів на суму, що є еквівалентною 62,03 доларів США. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, доручив представляти свої інтереси в суді адвокату [PERSON] . Представник позивача - адвокат Козлов Володимир Васильович у судовому засіданні позовні вимоги позивача з урахуванням заяви позивача про часткову відмову від позовних вимог підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково на суму, що є еквівалентною 1000 доларів США, на решту суми позов не визнає та пояснив про те, що він на протязі 2012-2019 років в рахунок уплати боргу розраховувався з позивачем грошима та різним товаром, проте, будь-яких підтверджуючих документів про це надати не може. Допитаний в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні показав про те, що він в період з 2003 року по 2011 рік був зареєстрований як фізична особа - підприємець. Для своїх потреб він брав у позивача [PERSON] товар (зерно, фуражну муку). У нього був борг [PERSON] за товар, тому 21 лютого 2019 року він на пропозицію позивача уклав з ним договір позики на суму вказаного боргу. На протязі 2012-2019 років в рахунок уплати боргу [PERSON] розраховувався з позивачем грошима та різним товаром. Так у 2012 році він привіз [PERSON] метли. У жовтні 2012 року сплатив готівкою 9000 (дев`ять тисяч) гривень. У 2013 році віддав 18 мішків зерна жита, 42 сітки картоплі по 25 кг кожна по ціні 2 гривні 30 копійок за кілограм. У 2014 році привіз [PERSON] 2 машини цегли загальною кількістю близько 5000 штук та у той же день віддав 1000 гривень У 2016 році віддав 960 чи 970 кг картоплі. 27 березня 2019 року віддав гроші в сумі, еквівалентній 100 доларам. Будь-яких підтверджуючих документів про вищевказані сплачені позивачу грошові кошти та переданий товар [PERSON] надати не може. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні показала про те, що вона є дружиною відповідача [PERSON] . Її чоловік деякий час був фізичною особою-підприємцем. Позивач [PERSON] постачав йому зерно, муку з 2011 року чи з 2012 року. Свідку [PERSON] відомо, що її чоловік з 2012 року почав повертати позивачу борги. У жовтні 2012 року [PERSON] передав дружині позивача 9000 (дев`ять тисяч) гривень. У 2013 році віддав позивачу 1 тонну картоплі. У 2014 році відповідач віддав позивачу близько 800 кг зерна та близько 1 тонни картоплі, у 2015 році віддав 5000 штук цегли та 1000 гривень. У березні 2019 року [PERSON] віддав позивачу 2700 гривень. Будь-яких підтверджуючих документів про вищевказані сплачені позивачу грошові кошти та переданий товар немає. Свідком підписання чоловіком договору та написання ним розписки вона не була. Суд, вислухавши учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково за наступних обставин. У справі встановлено, що 21 січня 2012 року між позивачем, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , був укладений договір позики, відповідно до якого позивач, як позикодавець, передав, а позичальник отримав гроші в сумі 27000 (двадцять сім тисяч) гривень, які були виражені в грошовому еквіваленті в іноземній валюті - долар США в сумі 3380 доларів за офіційним курсом НБУ станом на 21 січня 2012 року - 798 гривень 98 копійок за 100 доларів США. Вказані кошти позичальник зобов`язувався повернути йому частинами в строк до 21 лютого 2013 року та за користування коштами щоквартально сплачувати винагороду (проценти) в розмірі, що становить 0,5% від суми позики на місяць (6% річних). Крім того, відповідно п. 6.5.1 Договору у випадку порушення строків повернення позики позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 2% від суми позики. На підтвердження укладеного договору позики та отриманих коштів позичальник видав розписку. Крім того, розписку щодо згоди на укладання вищезазначеного договору видала дружина відповідача [PERSON] . 21 лютого 2012 року позичальник повернув йому частину боргу в сумі 800 гривень, що за офіційним курсом НБУ долара США станом на 21 лютого 2012 року - 798 гривень 75 копійок за 100 доларів США, становить 100,16 доларів США. Крім того, в момент повернення частини коштів позичальник висловив пропозицію щодо зміни строків та розмірів сплати частин боргу, у зв`язку з чим між сторонами було укладено додаткову угоду, відповідно якої було змінено порядок сплати боргу частинами та визначено кінцевий строк погашення зобов`язання до 20 квітня 2013 року. Проте свої зобов`язання позичальник належним чином не виконував. 08 вересня 2016 року відповідач повернув позивачу частину боргу в сумі 2355 гривень, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 вересня 2016 року - 2672 гривні 43 копійки за 100 доларів, становить 88,12 доларів США, у зв`язку з чим на підтвердження факту часткового виконання зобов`язання за договором від 21 січня 2012 року на вказану суму сторони обмінялись розписками. 27 березня 2019 року відповідач повернув позивачу грошові кошти в сумі 2700 гривень, яку сторони погодили як еквівалент 100 доларів США. Більше [PERSON] грошей йому не повертав. Залишок боргу становить суму, яка є еквівалентною 3091,72 доларів США за основним боргом, з якої позивач просить стягнути з відповідача 3001,72 доларів США. Вказана сума станом на 15 листопада 2019 року за офіційним курсом НБУ є еквівалентною сумі 72776 (сімдесят дві тисячі сімсот сімдесят шість) гривень 70 копійок (3001,72х2424,5:100=72776,70). Проценти за період користування коштами з 08 вересня 2016 року по 08 березня 2019 року (30 місяців) в розмірі 15% складають суму, що є еквівалентною 478,76 доларів США (3191,72:100х15=478,76). Проценти за період користування коштами з 08 березня 2019 року по 08 вересня 2019 року (5 місяців) в розмірі 2,5 % від суми залишку основного боргу, яку просить стягнути позивач, складають суму, що є еквівалентною 75 доларів США (3001,72:100х2,5=75). Тобто сума процентів за користування коштами складає суму, що є еквівалентною сумі 553,76 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15 листопада 2019 року становить 13425 гривень 91 копійка (553,76х2424,5:100=13425,91). Позивач просить стягнути з відповідача штраф за несвоєчасне повернення коштів на суму, що є еквівалентною 62,03 доларів США, що становить 2% від 3101,72 доларів США (3101,72:100х2=62,03), хоча станом на 08 вересня 2016 року сума залишку за основним боргом складала 3191,72 доларів США, тобто позивач просить стягнути з відповідача суму штрафу меншу ніж можливо стягнути, виходячи з вимог договору. За офіційним курсом НБУ станом на 15 листопада 2019 року сума 62,03 доларів США є еквівалентною сумі 1503 (одна тисяча п`ятсот три) гривні 92 копійки (62,03х2424,5:100=1503,92). Загальна сума заборгованості відповідача за договором позики складає 87706 (вісімдесят сім тисяч сімсот шість) гривень 53 копійки, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 15 листопада 2019 року є еквівалентною сумі 3617,51 доларів США. Суд вважає, що вказана сума повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Вищевикладені обставини підтверджуються: копією договору позики від 21 січня 2012 року (а. с. 11-13); копією розписки наданою позичальником на підтвердження факту отриманих коштів від 21 січня 2012 року (а. с.14); копією угоди від 24 лютого 2012 року про зміну строків повернення позики за договором позики від 21 січня 2012 року (а. с. 15-16); копією розписки дружини позичальника [PERSON] від 19 січня 2012 року щодо надання згоди на укладення договору позики (а. с. 17); копією розписки позивача [PERSON] на отримання повернутих відповідачем [PERSON] грошових коштів в сумі 800 гривень від 21 лютого 2012 року (а. с. 18); копією розписки відповідача [PERSON] про повернення позивачу [PERSON] грошових коштів сумі 2355 гривень від 08 вересня 2019 року (а. с. 19). Оскільки позов задовольняється частково, суд вважає за необхідне згідно вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача частину понесених позивачем судових витрат на оплату судового збору та професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial