Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернувся в суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 07 жовтня 2006 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області він уклав шлюб з відповідачкою. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що шлюб не склався через різні погляди на сімейне життя, різні інтереси та різні характери, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння один до одного. Подальше збереження шлюбу є неможливим. У зв`язку з наведеним просить розірвати шлюб з відповідачкою, сина [PERSON] залишити на проживанні з матір`ю. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду (а.с. 9, 16, том 1). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2018 року позов задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 07.10.2006 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №1764. Неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю (а.с.22-24, том 1). Ухвалою цього ж суду від 25.01.2019 року зазначене заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.204-205, том 1). Ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у даній справі від 16 жовтня 2018 року була оскаржена в апеляційному порядку представником відповідача (а.с.20-24, том 2). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2018 року про відкриття провадження скасовано, а справу направлено суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження (а.с.148-153, том 2). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду (а.с.193-194, том 2). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про залишення позовної заяви без розгляду від 22 квітня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.71-75, том 3). Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Зазначив, що є громадянином України, має місце постійного проживання на території України, шлюб уклав на території України, однак через фактичне припинення шлюбних відносин із [PERSON] ним прийнято рішення звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. Представник позивача у судовому засіданні просила суд про задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, суду подала заяву про розгляд справи за її обов`язковою участю, розгляд справи відкласти на червень місяць 2020 року. Позов залишити без розгляду, у зв`язку із наявністю аналогічного спору в Окружному суді округу Кук, штат Іллінойс, США. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, суду подав заяву про залишення позову без розгляду з аналогічних підстав. Враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів неможливості прибути у судове засідання 23 січня 2020 року, справа знаходиться на розгляді в суді з жовтня 2018 року, судом ухвалено провести розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача. У строк встановлений судом ухвалою про відкриття провадження відповідач відзив на позов не подала, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно повторно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04 жовтня 2018 року (а.с.5), сторони зареєстрували шлюб 07 жовтня 2006 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.6). У позовній заяві [PERSON] зазначено адресу фактичного проживання сторін: [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрована у встановленому законом порядку по [ADDRESS] . Вона стверджує, що обидві сторони мають громадянство США та перебувають на території США (а.с.14, том 1). За даними довідки начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 11 липня 2019 року [PERSON] та [PERSON] за період з 01 січня 2015 року по 10 липня 2019 року неодноразово перетинали державний кордон України у якості громадян США (а.с. 96, том. 3). При цьому, згідно довідки заступника начальника Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 10 грудня 2019 року [PERSON] та [PERSON] є громадянами України відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України». Відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 16 липня 2019 року [PERSON] та [PERSON] паспортами громадянина України для виїзду за кордон не документувалися, на консульському обліку не перебувають, з клопотанням про залишення на постійне проживання за кордоном та вихід з громадянства України не зверталися (а.с. 98, том. 3). Наведене в сукупності з іншими доказами свідчить, що сторони по справі мають подвійне громадянство, а саме громадянство України та громадянство США, в залежності від місця проживання та перебування користуються правами громадян обидвох держав. У статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» наведені підстави визначення підсудності справ судам України. Так, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Як слідує із ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є громадянином України, має постійне проживання на території України за адресою: [ADDRESS] , даний спір відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» може бути вирішеним судом України за правилами встановленими Цивільним процесуальним кодексом України. Також реєстрація місця проживання відповідача - громадянина України [PERSON] за вказаною адресою свідчить про безпідставність визначення територіальної підсудності справи суддею Верховного Суду в порядку встановленому ст. 29 ЦПК України. За змістом статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зі змісту наведеної статті слідує, що підставою для відмови у відкритті провадження у справі може бути наявність в суді іншої держави спору, що виник між тими самими сторонами, з аналогічними предметом та підставами. Відмінність підстав позову виключає можливість відмови у відкритті провадження у справі. Заперечуючи проти позову представник відповідача [PERSON] зазначає що спір про розірвання шлюбу між сторонами на даний час вирішується в Окружному суді округу Кук, штат Іллінойс, США. На підтвердження своїх заперечень долучив копію повістки про виклик до суду (а.с.93-103 т.1). Однак із даної повістки не можливо встановити підстави позову, у зв`язку із чим вирішити питання відмови у відкритті чи закриття провадження у справі. Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в іноземному суді стороною відповідача суду не надано. Окрім того, міжнародними договорами, підписантами якими є Україна та США не передбачено процедури визначення наявності такого спору в іноземному суді. Гаазька Конвенція від 15 листопада 1965 року, на яку посилається представник відповідача, тільки встановлює порядок та підстави вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном. Крім цього суд, зберігаючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, не має обов`язку щодо самостійного збору доказів у справі. За наявності складнощів у самостійному поданні доказів учасником справи, суд вправі витребувати такі докази за його клопотанням. Твердження про те що Окружним судом округу Кук, штат Іллінойс, США розглядається аналогічний спір є однією із підстав, за яких відповідач заперечує проти позову [PERSON] , тому на відповідача, в силу ст. 81 ЦПК України, покладений обов`язок доведення такої обставини. Однак відповідач та її представник не надали суду доказів неможливості [PERSON] самостійно звернутись до відповідного суду у США за інформацією про стан розгляду справи за її позовом (зверненням), а також надати копію процесуального документу з якого можливо чітко встановити предмет та підстави позову в іноземному суді. У зв`язку із наведеним судом не встановлено підстави неможливості розгляду даного спору Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 1 ст. 161 ЦПК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі ст. 141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Малолітній [PERSON] , [INFO] , згідно пояснень позивача, на даний час проживає з матір`ю. Відповідач жодних заперечень з даного приводу не висловила. Позивач просить суд визначити місце проживання дитини з відповідачем. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 75-77 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved