Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.1997 року, а саме: квартири [ADDRESS], укладений між матірю позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON], дійсним. Позов обґрунтовує тим, що 20.12.1997 року його мати придбала вищезазначену квартиру у [PERSON]. Вказаний договір був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» 20.12.1997 року за № 265 та зареєстрований в ОКП «КООБТІ» 13.01.1998 року за № 20902/128. 18.06.2007 року мати померла і він, як спадкоємець першої черги після померлої матері - [PERSON], звернувся до нотаріальної контори і після вивчення документів, нотаріус розяснила, що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений і його дійсність має бути визнана в судовому порядку, в звязку з чим він змушений звернутися в суд з даним позовом і просить його задовольнити, оскільки лише при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом дізнався про те, що не може в повному обсязі реалізувати свої права. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, виходячи з підстав, викладених в позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В засіданні встановлено, що дійсно 20.12.1997 року між матірю позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про власника квартири № 291, виданого Ленінською радою народних депутатів 17 листопада 1997 року згідно рішення Кіровоградського міськвиконкому № 603 від 30.06.77 року та зареєстрованого Кіровоградським обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації 17 листопада 17 листопада 1997 року за реєстровим № 20902/128. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 13.03.1998 року, укладеного між [PERSON] (покупцем) та [PERSON] (продавцем), для оформлення зазначеного договору продавцем були надані всі необхідні документи щодо належності йому вказаної квартири, що підтверджується п. 3 договору купівлі-продажу. Продаж зазначеної квартири вчинено за 10 950 (десять тисяч девятсот пятдесят) гривень, що підтверджується п. 5 вказаного вище договору купівлі-продажу, тобто сторони добросовісно виконали зобовязання за даною угодою: продавець передав у власність покупцеві квартиру і отримав кошти, а покупець сплатив кошти й отримав квартиру. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. [PERSON], відповідно до п. 9 укладеного договору, зареєструвала своє право власності в Кіровоградському обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації 13.01.1998 року під № 20902/128. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Вказане кореспондується і вимогами статей 224-225 ЦК УРСР, що діяв на момент укладення даного договору. Зокрема, передача квартири продавцем у власність, прийняття її покупцем, сплата вартості, оформлення договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Вимогами ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», яка діяла на момент укладення договору, угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Судом також встановлено, що 19.06.2007 року помела [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОЛ № 054340, виданим 19.06.2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 1791. Позивач, у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом та у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви до Кропивницької міської нотаріальної контори № 1. Після вивчення документів, державним нотаріусом [PERSON] було винесено постанову № 2093/02-31 від 02.12.2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], після смерті матері [PERSON]. Відмову обґрунтовано тим, що подані документи не відповідають вимогам законодавства і запропоновано для оформлення спадщини звернутись в суд для визнання договору купівлі-продажу вищевказаної квартири дійсним. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене та виходячи з положень цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved