Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 27.11.2014 року він працював у відповідача прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, 14.07.2016 був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. 21.03.2016 під час робочої зміни під землею з ним стався нещасний випадок, різко погіршився стан здоров'я та з робочого місця він був госпіталізований до лікарні. З 21.03.2016 по 11.04.2016 він перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: ішемічний інсульт в басейні S СМА 21.03.2016, гіпертонічна хвороба 3 ризик 4, церебральний атеросклероз 2, плегія в D руці, виражений парез в D нозі, моторна сенсорна афазія. Продовжуючи хворіти, виписаний 11.04.2016 на амбулаторне лікування, на якому перебував по 14.07.2016. 14.07.2016 МСЕК йому була встановлена первинно перша «А» група інвалідності загального захворювання до 01.08.2018, встановлена необхідність постійного стороннього нагляду, лікування. При оплаті йому листків тимчасової непрацездатності відповідачем допущена помилка неправильно зазначений його страховий стаж, що призвело до неправильної оплати періоду тимчасової непрацездатності. До роботи у відповідача він працював у ТОВ «Краснолиманське» з 2012 по листопад 2014 року. Має трудовий стаж з 26.10.1987, однак відповідачем врахований страховий стаж лише 1 рік 7 місяців, тобто лише стаж роботи у відповідача, а не загальний страховий стаж. Таким чином, період тимчасової непрацездатності з 21.03.2016 по 14.07.2016 був оплачений в розмірі 50% середнього заробітку, в той час як за наявним страховим стажем він має право на сплату йому 100% середнього заробітку за період тимчасової непрацездатності. Отже, відповідачем порушене його право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у передбаченому законом розмірі. На письмове звернення щодо надання розрахунку допомоги відповідач не відреагував, тому такий розрахунок був зроблений самостійно на підставі розрахункових листків із заробітної плати за квітень червень 2016 та довідки про нараховані при звільненні суми. В квітні 2016 року виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності склала 3963,82 гривень, в травні 5390,79 гривень, в червні 4598,03 гривень. До виплати в липні при звільненні належало 3488,15 гривень. Загальна сума допомоги за весь період склала 17440,79 гривень. Враховуючи, що виплата була здійснена з розрахунку 50% середньої заробітної плати, в той час як необхідно було сплатити 100%, то сума невиплаченої допомоги складає так само 17440,79 гривень. Просить суд стягнути вказану суму недоплати з відповідача на його користь. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, з матеріалів справи вбачається, що він є інвалідом І групи. Довіреність на його представника [PERSON], посвідчена нотаріусом, підписана у звязку з хворобою позивача за його дорученням іншою особою (а.с. 5). Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання також не прибула, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій на задоволенні позовним вимог наполягала в повному обсязі. Відповідачем свого представника до суду не направлено. Як виходить з отриманих судом заперечень на позов, зявитися до суду представник змоги не має, просить розглянути справу за його відсутності та вважає вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Не заперечуючи період роботи [PERSON] на підприємстві та період знаходження його на лікуванні, відповідач вважає, що стаж роботи позивача, підтверджений трудовою книжкою, складає 1 рік 7 місяців. Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам за положеннями Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» залежно від розміру страхового стажу, і в разі, якщо страховий стаж становить не більше трьох років, допомога має дорівнювати 50% від середньої заробітної плати. Крім того, відповідачем вказано, що позивачем пропущений встановлений законом тримісячний строк звернення із позовом до суду, оскільки спір є трудовим і пов'язаний із стягненням допомоги, яка не входить до фонду оплати праці, тому необмежене за часом право звернення до суду не поширюється на зазначений позов. [PERSON] знав про порушення свого права з моменту звільнення, питання про поновлення пропущеного строку перед судом ним не ставилося. Просить вирішити спір на розсуд суду. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» повідомлялася судом про час та місце розгляду справи у встановлений законом спосіб, але представник третьої особи до суду не з'явився, заперечень, жодних заяв або клопотань не надав. Третьою особою Покровською міською виконавчою дирекцією Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про стягнення недоплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності суду надане клопотання про розгляд справи без участи представника та ухвалення рішення за матеріалами справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази у справі окремо і в сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді прохідника підземного 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 27.11.2014, наказом № 3712/К від 14.07.2016 був звільнений за ч.2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я (а.с. 25). 08.06.2016 ДП «ВК «Краснолиманська» складено і затверджено акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 21.03.2016, з якого вбачається, що 21.03.2016 під час виконання роботи під землею у [PERSON] різко погіршився стан здоров'я, він був госпіталізований до кардіологічного відділення лікарні. Акт за формою Н-1 не складався, нещасний випадок як такий, що пов'язаний із виробництвом, не обліковувався (а.с. 16-20). З 21.03.2016 по 11.04.2016 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в ДЦМЛ з діагнозом: ішемічний інсульт в басейні S СМА 21.03.2016, гіпертонічна хвороба 3 ризик 4, церебральний атеросклероз 2, плегія в D руці, виражений парез в D нозі, моторна сенсорна афазія. 11.04.2016 виписаний на амбулаторне лікування (а.с. 21). Висновком від 14.07.2016 МСЕК [PERSON] встановлена первинно перша «А» група інвалідності загального захворювання до 01.08.2018, визначена необхідність постійного стороннього нагляду, лікування (а.с. 22). Отже, з 21.03.2016 і по день звільнення 14.07.2016 [PERSON] перебував на лікуванні, до роботи не ставав та отримував допомогу по тимчасовій непрацездатності. Вказані обставини відповідачем та третіми особами заперечені не були. Згідно з листом № 01/11-6/5 від 11.01.2017 ДП «ВК «Краснолиманська», спрямованого у відповідь на звернення [PERSON], допомога по тимчасовій непрацездатності була нарахована і сплачена [PERSON] у розмірі 50% середньої заробітної плати, оскільки на момент відкриття листків непрацездатності стаж його роботи становив 1 рік 7 місяців (а.с. 23). З розрахункових листків [PERSON], таб.№ 1728, вбачається, що допомога з тимчасової непрацездатності була нарахована і сплачена: в квітні 2016 року в сумі 3963,82 гривень, в травні 5390,79 гривень, в червні 4598,03 гривень, в липні 3488,15 гривень (а.с. 26, 26). Загальна сума допомоги за весь період склала 17440,79 гривень. З такими нарахуваннями відповідача суд не може погодитися, виходячи з такого. \~ Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності. Статтею 253 КЗпП України передбачено, що особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в ст. 1 визначене поняття страхового стажу як періоду (строку), протягом якого особа підлягає соціальному страхуванню відповідно до видів соціального страхування. В ч. 1 ст. 24 цього Закону визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу. При цьому, за положеннями ст. 21 цього Закону, страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Відповідно до трудових книжок [PERSON] БТ-І № 6805809 та АЕ № 220568, до працевлаштування на підприємстві відповідача 27.11.2014 він працював з 26.10.1987 по 31.12.1987 в управлінні механізації № 3 тресту «Донбасбудмеханізація», з 02.08.1988 по 01.10.1988 на шахті ім. Горького п/о «Донецьквугілля», з 15.08.1989 по 12.02.1998 на шахті ім. Димитрова (після реорганізації в 1997 році ДВАТ Шахтоуправління «Центральне»), з 18.02.1998 по 15.01.1999 на шахті «Білозерська», з 10.02.1999 по 14.10.1999 в Димитровському ШСУ № 2 тресту «Красноарміськвуглебуд», з 18.10.1999 по 24.06.2011 у ДХК «Краснолиманська» (в 2001 році перейменована у ДП «ВК «Краснолиманська», також з 01.07.2011 по 06.09.2012 в ДП «ВК «Краснолиманська», з 06.09.2012 звільнений за переведенням у ТОВ «Краснолиманське», куди був прийнятий 10.09.2012, та відомості про його звільнення з ТОВ «Краснолиманське» в трудовій книжці відсутні (а.с. 12-15). За даними форми ОК-5 індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON], номер облікової картки [NUMBER], з 2000 року по липень 2016 року включно за позивача регулярно сплачувалися страхові внески (а.с. 29-31). Пунктом 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) в разі наявності у особи страхового стажу понад вісім років. Вивченням даних трудових книжок [PERSON] та індивідуальних відомостей про нього як про застраховану особу встановлено,що страховий стаж позивача складає більше, ніж вісім років, тому він вочевидь має право на одержання допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100% середньої заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вбачає, що відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, не навів жодних доказів на підтвердження правильності виконаних ним нарахувань, не надав судові ніяких документів, які відображують механізм цих нарахувань, та взагалі ніяких даних щодо обчислення допомоги, яка сплачувалася позивачеві в квітні-липні 2016 року, вказавши лише у запереченнях, що ця допомога сплачена в розмірі 50% середньої заробітної плати. В той самий час, представником позивача доведено, що страховий стаж [PERSON] становить понад вісім років, та надані дані про розмір нарахованої та отриманої позивачем допомогу у вказаний вище період, яка загальною сумою склала 17440,79 гривень. Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого у ст. 10 ЦПК України, суд бере за основу при ухваленні рішення підтверджені позивачем відомості і погоджується, що 17440,79 гривень допомоги по тимчасовій втраті працездатності складають 50% середньої заробітної плати [PERSON], тому саме така сума підлягає стягненню на його користь з відповідача з метою захисту порушеного права на отримання допомоги в розмірі 100% як особи, страховий стаж якої становить більше 8 років. Розглядаючи посилання відповідача у наданих нам запереченнях на пропущення позивачем строку на звернення з позовом до суду, суд зазначає таке. За положенням ч.ч. 1, 3 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Предметом даного позову є вимога позивача про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності. Як вбачається з п. 3.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13.01.2004, допомога по тимчасовій непрацездатності не належить до фонду оплати праці. Отже, позивач мав звернутися до суду з вказаним позовом у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Представником позивача [PERSON] суду подана заява про поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач [PERSON] є інвалідом І «А» групи, у визначений законом строк звернення до суду знаходився у стані здоров'я крайньої важкості, потребував постійної сторонньої допомоги. Крім того, про відсотковий розмір допомоги та розмір стажу, за яким вона обліковувалася, відповідач повідомив лише листом від 11.01.2017. Так, позивачем дійсно формально пропущено тримісячний строк звернення до суду, встановлений законом. Водночас, враховуючи, що цей строк був порушений з причин важкої хвороби позивача та необхідності стороннього догляду за ним, а також надання відповідачем представникові позивача відповіді на її звернення лише 11.01.2017, що підтверджено матеріалами справи, суд вважає ці причини такими, що перешкоджали [PERSON] та його представнику дружині [PERSON] своєчасно звернутися до суду, тому є можливим поновлення позивачеві строку звернення до суду з цією позовною заявою. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач є інвалідом І групи та звільнений законом від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 640 гривень. На підставі викладеного, ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 233, 253 КЗпП України, ст.ст. 1, 21, 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування»,

Outcome: approved