Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої посилався на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. 17 жовтня 2008 року між Дніпропетровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» був укладений договір оренди землі, посвідчений 17 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та зареєстрований в реєстрі за №3779, згідно з яким Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,4709 га, яка знаходиться за адресою: по [ADDRESS]. Позивач вважає вказаний договір укладений неправомірно, оскільки законодавством України не передбачено надання в користування земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, будь-якій особі без визначення співвласниками порядку користування земельної ділянки, а також будь-якому одному із співвласників, оскільки це призводить до порушення прав інших співвласників на користування цією земельною ділянкою. Також прийнятими Дніпропетровською міською радою рішеннями від 19.09.2008 №114/36 та від 06.08.2008 №39/35 порушуються права позивача та всіх інших співвласників багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою. У зв'язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача надав заяву в якій підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити. Представник ТОВ «Перспектива Інвестмент» надала заяву в якій позов визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився повідомлявся належним чином про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача та можливості задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. 17 жовтня 2008 року між Дніпропетровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» був укладений договір оренди землі, посвідчений 17 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та зареєстрований в реєстрі за №3779, згідно з яким Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,4709 га, яка знаходиться за адресою: по [ADDRESS]. Відповідно до пункту 3.1 Договору договір укладено на п'ятнадцять років. Згідно з пунктом 5.1 Договору земельна ділянка передається в оренду: по фактичному розміщенню першої, другої, третьої черг житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», житлових будинків. Пунктом 1.3 Договору встановлено, що підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 19.09.2008 №114/36 та від 06.08.2008 №39/35. Відповідачу-2 була передана в оренду земельна ділянка по фактичному розміщенню, зокрема, багатоквартирного будинку [ADDRESS], в якому знаходиться належна позивачеві на праві власності квартира №14 Згідно зі статтею 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Стаття 202 Цивільного кодексу України визначає двостороннім правочином погоджені дії двох сторін, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, що надає підстави вважати договір оренди землі від 17 жовтня 2008 року, який встановлює взаємні права та обов'язки сторін, вчиненим правочином в розумінні статті 202 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі встановлено», що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Тобто, договір оренди земельної ділянки земель, що знаходяться у комунальній власності, укладається на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно з частинами 2, 3 статті 42 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Статтею 89 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Частиною 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи, та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved