Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2016 року по 06.03.2018 року в сумі 61036,28 грн., посилаючись на те, що після звільнення з роботи 31.08.2015 року на виконання рішення суду відповідачем йому було виплачено індексацію заробітної плати, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні лише 07.03.2018 року, а тому на його думку є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17.05.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 04.06.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.10.2016 року позов задовольнити частково. Стягнуто з Державного університету телекомунікацій на користь [PERSON] індексацію заробітної плати за період з 01.07.2015 року по 31.08.2015 року в розмірі 980 грн. 15 коп., вихідну допомогу в розмірі 3382 грн. 14 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6764 грн. 33 коп. В решті вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09.11.2016 року рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку змінено, збільшено його розмір з 6764 грн. 33 коп. до 38069 грн. 02 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Житомирської області від 09.11.2016 року до закінчення касаційного провадження у справі. Постановою Верховного Суду від 30.01.2018 року вищезазначене рішення апеляційного суду залишено без змін. За повідомленням УДКСУ у Соломянському районі м. Києва від 12.03.2018 року на виконання виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира по справі №295/10900/16-ц від 01.12.2016 року 07.03.2018 року проведено примусове списання коштів рахунку в сумі 42431,31 грн. Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За даних обставин стаття 117 КЗпП України не може бути застосована оскільки вона встановлює матеріальну відповідальність роботодавця за несвоєчасні виплати, лише обраховуючи її в розмірі середнього заробітку. За своєю правовою природою присуджена рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09.11.2016 року сума в розмірі 38069,02 грн. не є сумою, належною при звільненні, а є штрафною санкцією за невиконання визначеного законом для роботодавця обовязку проведення з працівником розрахунку при звільненні. Сума, належна при звільненні, яка була присуджена рішенням суду фактично сплачена позивачу 07.03.2018 року. З цього слід виходити, що правовідносини сторін з нарахування та виплати заборгованості по заробітній платі, а також середнього заробітку за час затримки її виплати по день фактичного розрахунку припинились, тобто право на судовий захист в межах ст.117 КЗпП України позивач вже використав, середній заробіток за весь період несплати по час фактичного розрахунку судом вже був стягнутий та виплачений. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 року за заявою «Меньшакова проти України», суд дійшов висновку, що за національним законодавством України з прийняттям рішення суду зобовязання колишнього роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінено на зобовязання виконати судові рішення на користь заявниці, що не регулюється нормами трудового права. З прийняттям відповідних судових рішень статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються у справі, а зобовязання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію було замінено на зобовязання виконати рішення суду. Підставою для відповідальності роботодавця за ст.117 КЗпП України є заборгованість по платежам, які належали працівникові при звільненні. Оскільки рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09.11.2016 року на підставі ст.117 КЗпП України позивачу присуджено середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в межах позовних вимог в сумі 38069,02 грн., а тому до відповідача вже застосовано відповідальність, що передбачена вказаною нормою закону. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed