Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

позивач звернувся в суд з даним позовом про стягнення боргу за борговою розпискою, покликаючись на те, що 17 листопада 2010 року відповідач [PERSON], паспорт серії [NUMBER] виданий Франківським РВ УМВС України у Львівській області 07.09.2000 р., що проживає за адресою: [ADDRESS]. під розписку позичила у позивача [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 10.09.2010 р. грошові кошти у розмірі 51 954, 50 гривень, що еквівалентно 6500 доларів США на день звернення до суду. Грошові кошти у розмірі 6500 доларів США були передані [PERSON] у момент підписання розписки. Відтак, відповідно до розписки від 17.11.2010р. [PERSON] зобов'язалась повернути позивачу борг у розмірі 6500 доларів США до 01.02.2011р. Свої зобов'язання за договором [PERSON] не виконала. Тому з врахуванням офіційного курсу НБУ просить стягнути суму боргу в розмірі розмірі 51 954, 50 гривень. Крім того, просить стягнути 3 % річних - 4633,20 гривень та втрати від інфляції - 1714,50 гривень,а також судові витрати. Надалі позовні вимоги були збільшені і позивач просить стягнути основну суму заборгованості у розмірі 70 526, 30 гривень, 3 % річних - 4539,26 гривень та втрати від інфляції - 1714,50 гривень, що разом становить 76 780,06 гривень, а також судові витрати. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та дату судового засідання, представник позивача подала заяву про слухання справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить заяву про збільшення позовних вимог в прядку ст. 31 ЦПК України задоволити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідачці були неодноразово направлені судові повістки рекомендованими повідомленнями, які повернулись до суду, крім того в матеріалах справи знаходиться розписка про повідомлення відповідачки про дату та час судового засідання, яке відбудеться 04 квітня 2014 року о 11.30 год., яка підписана відповідачкою особисто. За правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України вона вважається такою, що повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином. Тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Даний факт підтверджено оригіналом договору, який знаходиться в матеріалах справи. Згідно з умовами даного договору, [PERSON] позичила в [PERSON] кошти в сумі 51 954, 50 гривень, що еквівалентно 6 500 дол.США строком до 01.02.2011р. Відповідачка умов договору не виконала і коштів не повернула. Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК, ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб, визначений законами України. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснювати своє право повністю або частково. На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України в постанові від 18.09.2013р. по справі №6-63цс13 висловив правову позицію, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що належними доказами підтверджено передачу грошей відповідачці. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак з [PERSON] підлягає стягненню сума боргу, 3 % річних та втрати від інфляції. Умовами договору було передбачено сплата грошових коштів у розмірі 6500 доларів США. Суд, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог в прядку ст. 31 ЦПК України, загалом з відповідачки слід стягнути основну суму заборгованості у розмірі 6500 доларів США, що з врахуванням офіційного курсу НБУ становить 70 526, 30 гривень, 3 % річних - 4539,26 гривень та втрати від інфляції - 1714,50 гривень, що разом становить 76 780,06 гривень. Суд також приходить до висновку, що з відповідачки підлягають стягненню судові витрати, в склад яких входять сплачений судовий збір в розмірі 583,02 грн. Понесені судові витрати підтверджено квитанціями, яка знаходяться в матеріалах справи.

Outcome: approved