overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності у порядку спадкування. Заявлений позов обґрунтовував тим, що його батько [PERSON] був власником будинковолодіння [ADDRESS]. Право власності на вказане будинковолодіння не було зареєстровано, належний правовстановлюючий документ відсутній. Вартість будинковолодіння на даний час складає 145459 грн. Після смерті [INFO]. батька відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі на дане будинковолодіння. Позивач як спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину відповідно до вимог ст.1269 ЦК України, оскільки подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом першої черги [PERSON], яким є відповідач у справі, подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини у користь позивача. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Просив визнати за ним право власності на спадкове будинковолодіння у порядку спадкування за законом після смерті батька. Позивач у підготовче засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з'явилася, у поданій суду заяві позов визнала, щодо його задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановлено, що батько позивача [PERSON] був власником будинковолодіння [ADDRESS], 1963 року побудови, ринкова вартість якого на даний час складає 145459 грн. Право власності на вказане будинковолодіння підтверджується відповідним записом у погосподарській книзі Угринівської сільської ради, який визнавався в якості акту органу влади (публічного акту), що підтверджує право приватної власності. Однак, належний правовстановлюючий документ відсутній, реєстрація права власності не проводилась. Після смерті [INFO]. [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на вказане будинковолодіння, яку прийняв позивач як спадкоємець за законом першої черги відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інший спадкоємець за законом першої черги [PERSON], яка є відповідачем у справі, 05.05.2017 р. подала до Тисменицької районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє позивача можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, за ним слід визнати право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за законом після померлого батька. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Сарни Рівненської області по вул.Осипенка, 17а, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 10 вересня 2014 року, встановити за ним факт належності на спірне майно. Позивач згідно заяви підтримав позов в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач згідно заяви просить справу розглянути за його відсутності, позов визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року „ Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Стаття 328 ЦК України визначає підстави виникнення права приватної власності. Встановлено, що громадянин набуває права власності на підставах, не заборонених чинним законодавством. Згідно копій відповідних свідоцтв засвідчується, що спірна садиба належала для [PERSON], який помер 10 вересня 2014 року. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлені факт вступу заявника у встановлені строки у володіння спадковим майном, відсутність заповітів та заяв третіх осіб про прийняття спадщини, суд знаходить підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 335, 392, 1216, 1233, 1258, 1261, 1268 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року „ Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Зносичі Сарненського району Рівненської області по вул.Жовтнева, 6 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 04.10.2014 року. Представник позивача згідно заяви підтримав позов в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач згідно заяви просить справу розглянути за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року „ Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Стаття 328 ЦК України визначає підстави виникнення права приватної власності. Встановлено, що громадянин набуває права власності на підставах, не заборонених чинним законодавством. Згідно копій відповідних свідоцтв засвідчується, що спірна садиба належала для [PERSON], який помер 04.10.2014 року. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлені факт вступу заявника у встановлені строки у володіння спадковим майном, відсутність заповітів та заяв третіх осіб про прийняття спадщини, суд знаходить підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 335, 392, 1216, 1233, 1258, 1261, 1268 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року „ Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Яринівка Сарненського району Рівненської області по вул.Перемоги,17, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23.12.2013 року, встановити за нею факт належності на спірне майно. Позивач згідно заяви підтримав позов в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач згідно заяви просить справу розглянути за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Стаття 328 ЦК України визначає підстави виникнення права приватної власності. Встановлено, що громадянин набуває права власності на підставах, не заборонених чинним законодавством. Згідно копій відповідних свідоцтв засвідчується, що спірна садиба належала для [PERSON], яка померла 23.12.2013 року. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлені факт вступу заявника у встановлені строки у володіння спадковим майном, відсутність заповітів та заяв третіх осіб про прийняття спадщини, суд знаходить підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 335, 392, 1216, 1233, 1258, 1261, 1268 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на те, що 11 листопада 2013 року помер дядько позивача, [PERSON], який при житті, в квітні 2013 року зробив розпорядження на все майно де б воно не знаходилось і з чого б воно на складалося після його смерті буде належить позивачу. Право власності на земельну ділянку, житловий будинок, розташованих за адресом вул. Кірова, 442 у м. Краматорську виникла за померлим на підставі Договору дарування від 15 вересня 2003 р., посвідченого нотаріусом першої Краматорської нотаріальної контори. Право власності на будинок зареєстровано Краматорським міським бюро технічної інвентаризації. За час свого життя померлий не встиг здійснити державну реєстрацію право власності на земельну ділянку на якій розташований житловий будинок. Просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на земельну ділянку по вул. Кірова, 442 у м. Краматорські, площею 0,0776 га., кадастровий № 1412947700:00:005:0529 після смерті [PERSON]. Представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає Вислухавши позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11 листопада 2013 р. помер [PERSON], який в квітні 2013 року зробив розпорядження на своє майно, яке складається з жилого будинку та земельної ділянки розташованих по вул. Кірова, 442 у м. Краматорську заповівши його [PERSON] Після смерті [PERSON], позивач по справі, 04.04.2014 р. звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини від спадкодавця [PERSON] за заповітом. По заяві [PERSON] нотаріусом заведено спадкову справу. Вказана земельна ділянка була передана у власність [PERSON] на підставі договору дарування від 15 вересня 2003 року відповідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку за адресом вул. Кірова, 442 у м. Краматорську. Свідоцтвом про смерть підтверджується, що [PERSON] помер 11 листопада 2013 року. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням визнається перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставинах, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та за ним слід визнати в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 0,0776 га., кадастровий № 1412947700:00:005:0529 розташованої по вул. Кірова, 442 у м. Краматорську для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання право на спадкове майно, який обґрунтував тим, що 03.03.2014 року в м.Донецьку померла його дружина [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з грошових вкладів в сумі 30\~000 грн. та 2421,30 грн. в ПАТ «Державний ощадний банк України». Заповіту вона не залишила. В теперішній час він не має можливості оформити спадщину, оскільки спадкова справа знаходиться на непідконтрольній території. Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини на вказані грошові вклади. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд вважає, що по справі можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.2014 року в м.Донецьк померла дружина позивача по справі [PERSON] (а.с.5,6). Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді вкладів в Донецькому обласному управлінні ПАТ «Державний ощадний банк України» на суму 2421,30 грн. та 30\~000 грн. (а.с.7,9,10). [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі, приватним нотаріусом [PERSON] 28.10.2014 року заведено спадкову справу після смерті [PERSON] Місце зберігання справи Донецька область, м.Донецьк, бул.Шевченка, 85-21. (а.с.8). В теперішній час м.Донецьк тимчасово непідконтрольна українській владі територія, тому позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини. [PERSON] ст.1216 ЦК України, спадкуванням визнається перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставинах, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та за ним слід визнати в порядку спадкування, після смерті дружини - [PERSON] право власності за законом на спадкове майно - грошові внески Донецькому обласному управлінні ПАТ «Державний ощадний банк України».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування житловим будинком, мотивуючи його тим, що він є власником будинку №77 по вул Центральній в с.Михиринці та проживає там зі своєю сімєю. Відповідач також зареєстрований за цією адресою, оскільки був одружений з його дочкою, рішенням Теофіпольського райсуду від 4 листопада 2015 року розірвано шлюб між відповідачем та його дочкою. З 15.08.2015 року відповідач у будинку не проживає, жодних відносин з ним не підтримує, де він перебуває, йому не відомо. Через те, що в будинку зареєстрований [PERSON] він не може оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, тому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно ст. 76 ЦПК України, в судове засідання не зявився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку №77 по вул Центральній (Леніна) с.Михиринці Теофіпольського району, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Згідно виписки з погосподарської книги Михиринецької сільської ради від 03.10.2016 року в будинку №77 по вул Центральній с.Михиринці з 23.01.2012 року зареєстрований, зокрема, [PERSON], який з 15 серпня 2015 року за вказаною адресою не проживає (довідка виконкому Михиринецької сільської ради від 07.10.2016), його місцезнаходження невідоме (відповідь Михиринецької сільської ради від 18.11.2016). Відповідно до ч.2 ст 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Оскільки відповідач не надав доказів того, що між ним та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання у будинку позивача протягом одного року, то суд встановив, що відповідач не проживає у будинку №77 по вул Центральній с.Михиринці більше одного року без поважних причин. Згідно ч.1 ст 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування житловим будинком, мотивуючи його тим, що він є власником будинку №7 по вул Гагаріна с,Гаврилівка та проживає там зі своєю сімєю. Відповідач також зареєстрований за цією адресою, оскільки був одружений з його внучкою, в даний час розірвано шлюб З вересня 2015 року відповідач у будинку не проживає, оскільки виїхав в с.Кузьминці Гайсинського району, Вінницької області. Через те, що в будинку зареєстрований [PERSON] він не може оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, тому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно ст. 76 ЦПК України, в судове засідання не зявився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутності Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку №7 по вул Гагаріна с.Гаврилівка Теофіпольського району, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок. Рішенням Теофіпольського райсуду від 01.08.2016 року шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 18 липня 2016 року в будинку №7 по вул Гагаріна в с.Гаврилівка зареєстрований, зокрема, [PERSON] М,Д., який з червня 2015 року за вказаною адресою не проживає (довідка виконкому Гаврилівської сільської ради від 02.11.2016) Згідно показів свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, [PERSON] не проживає в с.Гаврилівка вже понад рік. Відповідно до ч.2 ст 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Оскільки відповідач не надав доказів того, що між ним та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання у будинку позивача протягом одного року, то суд встановив, що відповідач не проживає у будинку №7 по вул Гагаріна с.Гаврилівка більше одного року без поважних причин. Згідно ч.1 ст 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги і суду показав, що йому на підставі договору дарування від 14.10.2005 року належить будинок № 26 по вул.Заводській в м.Краматорську Донецької області. В будинку значиться зареєстрованим відповідач по справі [PERSON], який є його племінником. З 20.05.2014 року відповідач в будинку не мешкає, його речей у будинку немає, комунальні послуги він не оплачує. В добровільному порядку з реєстрації відповідач не знімається, чим перешкоджає йому, як власнику, вільно розпоряджатися належним майном та змушує нести додаткові матеріальні витрати по комунальному обслуговуванню квартири. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком 26 по вул.Заводська в м.Краматорську Донецької області. Відповідач в судове засідання не зявився за невідомою суду причиною, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення слухання справи не надав. Суд вважає можливим справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних доказів. Вислухав пояснення позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно правовстановлюючих документів, позивачу на праві власності належить будинок 26 по вул.Заводська в м.Краматорську Донецької області. а.с.6. В будинку значаться зареєстрованими сторони по справі. Однак, з 20.05.2014 року відповідач в будинку не мешкає, його речей в будинку немає, комунальні послуги він не оплачує. а.с.7-8. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити вимоги, позивачу слід усунути перешкоди в користуванні власністю, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 26 по вул.Заводська в м.Краматорську Донецької області. На підставі викладеного,

Outcome: approved