Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з уточнюючою позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в серпні 2011 року померла бабуся позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на майно у вигляді земельної ділянки, яка розташована на території Кумачівської сільської ради Старобешівського району Донецькій області. 04 грудня 2008 року бабуся позивача склала заповіт, згідно якого все своє майно вона залишила своєму онукові [PERSON] . Бабусин син і мій батько [PERSON] спадщину не прийняв. Позивач постійно проживав зі своєю бабусею і вважає, що фактично прийняв спадщину. Позивач у судове засідання з`явився, просив задовольнити уточнені позовні вимоги та надав пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Позивач додав, що він вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з бабусею на час її смерті, а іншій спадкоємець - син померлої [PERSON] не претендує на спадщину. Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу в його відсутність, відзив (заперечення) не подавав, тому суд на підставі ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 жовтня 1989 року Кумачівською сільською радою Старобешівського району Донецької області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: батько [PERSON] та мати [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданої виконкомом Кумачівської сільської ради Старобешівського району Донецької області. На випадок своєї смерті [PERSON] [INFO] склала заповіт на користь свого онука [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кумачівської сільської ради Старобешівського району Донецької області, [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 401. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав разом зі своєю бабусею [PERSON] . В поданій до суду позовній заяві та під час судового засідання позивач пояснив, що протягом багатьох років і до дня смерті спільно постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON] , оскільки остання була його бабусею та особою похилого віку. Вказані обставини підтвердили суду і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача. Свідки достеменно підтвердили, що позивач дійсно постійно проживав зі своєю бабусею [PERSON] до дня її смерті спільно, вони вели спільне господарство. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно постійно проживав з бабусею [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б могли претендувати на спадщину, крім позивача, немає. На спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] у вигляді земельної ділянки загальною площею 5,6574 га, що видана на підставі розпорядження головиСтаробешівської районної державної адміністрації від 27.02.2008 року № 77, яка розташована на території Кумачевської сільської ради Старобешівського району Донецької області, за межами населеного пункту, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1424581800 11 0000485, державний акт серії ЯЕ № 723738 від 11 квітня 2008 року, відповідач [PERSON] ніколи не претендував та претендувати не буде. Судом надано оцінку наявним в справі доказам та перевірено доводи позивача [PERSON] щодо прийняття спадщини після смерті бабусі. В розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. Заповіт від 04.12.2008 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кумачівської сільської ради Старобешівського району Донецької області Максименко О.В., зареєстрований у реєстрі за № 401, ніким не був оспорений, сумнівів щодо його дійсності у суду під час судового розгляду не виникло. За заповітом спадкодавець заповідала спадкоємцеві усе належне їй майно на час смерті. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач не тільки фактично проживав з бабусею [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а і утримував спадкове майно і після смерті бабусі, оскільки вважав його своїм за заповітом, ніс витрати, пов`язані з експлуатацією будинку тощо. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи позивача, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини позову, судом не встановлено. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, статтею 1268 ЦК України встановлено презумпцію прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Позивачем [PERSON] заяву про відмову від прийняття в порядку ст. 1274 ЦК України подано не було. Також, судом встановлено, що відповідач не звертався до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини за померлою, не проживав з спадкодавецей разом на час відкриття спадщини, та інших обставин, які би свідчили про намагання останнього прийняти або відмовитись від спадщини. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевказані положення національного законодавства та рекомендації його застосування, суд вважає встановленим та доведеним юридичний факт, що [PERSON] постійно проживав разом із бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини і фактично прийняв спадщину, після смерті останньої. Факт має юридичне значення, обумовлене необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: approved