Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачем, [PERSON], подано до Семенівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до відповідачів, Костобобрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, [PERSON] та [PERSON] у якій позивач просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] послалася на те, що в [ADDRESS], розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, у якому до своєї смерті мешкали її чоловік, [PERSON], який помер [INFO], та мати її чоловіка (її свекруха), [PERSON], яка померла [INFO], а також на даний час мешкає вона та відповідач [PERSON]. 03 травня 1989 року на підставі рішення виконавчого комітету Семенівської районної ради народних депутатів № 80 від 25 квітня 1989 року матері її чоловіка було видано свідоцтво на право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], яке було зареєстровано Новгород - Сіверським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 61 15 травня 1989 року. Відповідно до вказаного свідоцтва вищевказане домоволодіння належить колгоспному двору, а мати її чоловіка являється головою колгоспного двору. В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Костобобрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів, мати її чоловіка, маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаною, не оформила право власності на домоволодіння, в якому мешкала. Про те, що мати її чоловіка мала право на майно, яке належало колгоспному двору, роз'яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Після смерті матері її чоловіка, [PERSON], спадкоємцями першої черги були її діти: син (її чоловік) [PERSON], та донька [PERSON] - відповідач по справі. Її чоловік фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, так як на день її смерті проживав та був зареєстрований в спірному будинку разом з матір'ю, але право власності на будинок не оформив, у зв'язку з тим, що свідоцтво про право власності видано не на покійну матір, а на колгоспний двір. Після фактичного прийняття спадщини її чоловік помер у 2012 році. Після його смерті спадкоємцями першої черги є вона, та донька, [PERSON] - відповідач по справі. На даний час її донька, [PERSON], та сестра чоловіка, [PERSON], від визнання за ними права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], відмовляються і не заперечують, щоб право власності на вказаний житловий будинок було визнано за нею, тобто [PERSON]. Відповідно до діючого законодавства на даний час успадкувати та зареєструвати право власності на житловий будинок з господарсько -побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], вона не може, так як право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а не на покійну мати її чоловіка, яка вважається тільки головою колгоспного двору. Враховуючи ту обставину, що на даний час вона не має можливості оформити право власності на свій житловий будинок з господарсько -побутовими будівлями, який фактично є власністю її родини, яка володіла ним багато років, та розташований по [ADDRESS], вона змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату [PERSON]. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, але до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд справи провести без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача, Костобобрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, Костобобрівський сільський голова Семенівського району Чернігівської області Рубан Любов Іванівна у судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, надала до суду письмову заяву, згідно даних якої просила розглянути справу без участі представника Костобобрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, позовні вимоги визнає повністю, наслідки визнання позову їй роз'яснені та зрозумілі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, надала до суду письмову заяву, згідно даних якої просила розглянути справу без її участі, позовні визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову їй роз'яснені та зрозумілі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, надала до суду письмову заяву, згідно даних якої просила розглянути справу без її участі, позов визнає повністю, наслідки визнання позову їй роз'яснені та зрозумілі. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, начальник реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області Тихомирова Наталія Володимирівна у судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, надала до суду письмове клопотання, згідно даних якого у судове засідання з'явитися не може, просить розглянути справу без присутності представника третьої особи на стороні відповідача - реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції та вирішити справу на власний розсуд суду у відповідності до вимог закону. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних обставин. У справі встановлено, що в [ADDRESS], розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті мешкали чоловік позивача, [PERSON], який помер [INFO], та мати чоловіка (свекруха) позивача, [PERSON], яка померла [INFO], а також на даний час мешкає позивач та відповідач, [PERSON]. 03 травня 1989 року на підставі рішення виконавчого комітету Семенівської районної ради народних депутатів № 80 від 25 квітня 1989 року матері чоловіка позивача було видано свідоцтво на право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], яке було зареєстровано Новгород - Сіверським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 61 15 травня 1989 року. Відповідно до вказаного свідоцтва вищевказане домоволодіння належить колгоспному двору, а мати чоловіка позивача являється головою колгоспного двору. В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Костобобрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів, мати чоловіка позивача, маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаною, не оформила право власності на домоволодіння, в якому мешкала. Про те, що мати чоловіка позивача мала право на майно, яке належало колгоспному двору, роз'яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Після смерті матері чоловіка позивача, [PERSON], спадкоємцями першої черги були її діти: син (чоловік позивача) [PERSON] та донька [PERSON], відповідач по справі. Чоловік позивача фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, так як на день її смерті проживав та був зареєстрований в спірному будинку разом з матір'ю, але право власності на будинок не оформив в зв'язку з тим, що свідоцтво про право власності видано не на покійну матір, а на колгоспний двір. Після фактичного прийняття спадщини чоловік позивача помер у 2012 році. Після його смерті спадкоємцями першої черги є позивач та донька позивача [PERSON] - відповідач по справі. На даний час донька позивача [PERSON] та сестра чоловіка позивача [PERSON] від визнання за ними права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], відмовляються і не заперечують, щоб право власності на вказаний житловий будинок було визнано за позивачем, тобто [PERSON]. Відповідно до чинного законодавства на даний час успадкувати та зареєструвати право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], позивач не може, так як право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а не на покійну мати чоловіка позивача, яка вважається тільки головою колгоспного двору. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на свій житловий будинок з господарсько -побутовими будівлями, який фактично є власністю родини позивача, яка володіла ним багато років, та розташований по [ADDRESS], позивач була змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved