Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів проценти за користування позиченими коштами в період з 29 жовтня 2012 року по 06 червня 2014 року в сумі 25 907 грн. 35 коп., інфляційне збільшення боргу за квітень 2014 року в розмірі 10 711 грн. 03 коп., три проценти річних за період прострочення з 29 жовтня 2012 року по 06 червня 2014 року в сумі 10 669 грн. 25 коп., та неустойку за останній перед звернення в суд із розглядуваним позовом рік прострочення боржників в період з 06 червня 2013 року по 06 червня 2014 року в сумі 547 5000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що 16 вересня 2010 року між позивачем та відповідачами було укладено договір позики, згідно з якого останніми отримано в борг 19 000 доларів США зі строком повернення до 16 вересня 2012 року. У зазначений строк відповідачі суму позики в повному обсязі не повернули, у зв'язку з чим позивач вже звертався в суд із позовом до них про стягнення боргу за договором позики, за результатами розгляду якого було ухвалено рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2013 року, змінене рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 березня 2014 року, згідно яких вирішено стягнути з відповідачів на користь позивача суму боргу в розмірі 321 362 грн. 68 коп. Але відповідачі продовжують порушувати права позивача і борг не повертають, що змусило позивача знову звернутися із позовом до суду. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю з викладених у позові підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв від відповідачів до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 16 вересня 2010 року між відповідачами та позивачем укладений договір позики, викладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально за реєстровим № 2890, за яким позивач передав, а відповідачі солідарно прийняли у власність 19 000 доларів США, які зобов'язалися повернути в порядку та строки відповідно до умови п. 1 договору, а саме: по 300 доларів США не пізніше 16 числа кожного місяця в період з моменту укладення договору по 16 серпня 2012 року і 12 300 доларів США в термін до 16 вересня 2012 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідачі своїх зобов'язань у передбачений договором позики строк належним чином не виконали і з належних до повернення 19 000 доларів США повернули позивачу лише 1 800 доларів США, а борг в сумі 17 200 доларів США залишився неповернутим. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2013 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково і вирішено стягнути на його користь з відповідачів суму боргу за договором позики в розмірі 589 362 грн. 68 коп., яка складається із неповернутої частини боргу в розмірі 17 200 доларів США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі, процентів за користування коштами в період з 16 вересня 2010 року по 24 жовтня 2012 року в сумі 2 822 доларів США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі, трьох процентів річних за період прострочення з 21 квітня 2011 року по 24 жовтня 2012 року в сумі 166 доларів США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі, та зменшеної на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України неустойки з період з 21 квітня 2011 року по 24 жовтня 2012 року в сумі 428 000 грн. 00 коп. Зазначене рішення суду першої інстанції було змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 березня 2014 року і вирішено зменшити розмір належної до стягнення неустойки з 428 000 грн. 00 коп. до 160 000 грн. 00 коп., а загалом стягнуто з відповідачів на користь позивача борг у розмірі 321 362 грн. 68 коп. замість 589 362 грн. 68 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вказані судові рішення, що набрали законної сили, відповідачі не виконали, борг позивачу не повернули. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає відповідальності боржників за порушення строків розрахунків, оскільки статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (Постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року N 3-73гс11) У зв'язку з цим, суд вважає, що зобов'язальні правовідносини сторін за договором позики від 16 вересня 2010 року не припинилися, і позивач має право на нарахування процентів за користування відповідачами його коштами згідно ст. 1048 ЦК України, а також трьох процентів річних, інфляційного збільшення боргу на підставі ст. 625 ЦК України та передбаченої договором неустойки за період з моменту подання попереднього позову і до моменту подання розглядуваної позовної заяви. Згідно наведеного представником позивача розрахунку, з яким суд погоджується, сума процентів за користування відповідачами позиченими у позивача коштами в період з 29 жовтня 2012 року по день подання цього позову 06 червня 2014 року складає 25 907 грн. 35 коп. Розмір трьох процентів річних за цей період складає 10 669 грн. 25 коп. Розмір інфляційного збільшення боргу за квітень 2014 року складає 10 711 грн. 03 коп. Згідно п. 7 договору позики від 16 вересня 2010 року, за прострочення виконання своїх зобов'язань відповідачі повинні сплатити на користь позивача неустойку в розмірі 1500,00 грн. за кожен день прострочення. Позивачем правильно розрахована належна до стягнення з відповідачів неустойка за останній перед поданням розглядуваного позову рік прострочення в період з 06 червня 2013 року по 06 червня 2014 року в сумі 547 500 грн. 00 коп. Але суд вважає за необхідне задовольнити цю вимогу позивача частково. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за обґрунтованим клопотанням сторони, так і з власної ініціативи. При цьому, суд бере до уваги і відзначає, що відповідачі не виконують рішення суду про стягнення з них суми заборгованості вже на протязі майже року, а загалом свої грошові зобов'язання за договором позики перед позивачем відповідачі не виконують протягом майже чотирьох років. Враховуючи неспівмірність розміру боргу із розміром нарахованої неустойки, навіть з урахуванням спеціального строку позовної давності до цієї вимоги, суд вважає за справедливе зменшити розмір належної до стягнення з відповідачів неустойки і визначає її остаточний розмір на рівні суми заборгованості відповідачів згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 04 березня 2014 року - а саме в розмірі 321 362 грн. 68 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial