Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач за первісним позовом КП «ХТМ» 03.12.2019 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2015 по 31.10.2019 в сумі 60415,96грн, інфляційні витрати в сумі 9979,90 грн, 3% річних у сумі 2928,48 грн; заборгованість за послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2011 по 31.10.2019 в сумі 20902,62 грн, інфляційні витрати в сумі 12675,96 грн, 3% річних у сумі 2241,37 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що КП «ХТМ» надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. Відповідач, якій належать на праві власності дві квартири, що розташовані за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , у свою чергу не в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за нею виникла заборгованість, яку позивач і просить стягнути з [PERSON] на свою користь. 06.12.2019 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (том 1 а.с. 18-19). 03.01.2020 ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання вчинити певні дії прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, у зв`язку з чим одночасно здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (том 1 а.с. 135-136). Позивач за зустрічним позовом просила суд зобов`язати КП «ХТМ» здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення, нарахованої [PERSON] у період з 01.05.2016 по 01.11.2018 за житлово-комунальну послугу - централізоване опалення по [ADDRESS] та по [ADDRESS] , внаслідок застосування економічно необґрунтованого тарифу; зобов`язати КП «ХТМ» здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення, нарахованої [PERSON] у період з 01.11.2017 по 01.11.2019 за неотриману нею житлово-комунальну послугу - централізоване опалення по [ADDRESS] , з врахуванням 50% пільги (том 1 а.с. 72-83). В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що [PERSON] є власницею двох квартир за вищевказаними адресами. Їхня родина є багатодітною та має пільги на сплату комунальних послуг у розмірі 50% вартості щодо послуги опалення та тарифу за вказаними адресами. Наразі [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира опалюється за допомогою централізованого опалення. В той час як квартира по [ADDRESS] , не опалюється централізованим опаленням з початку опалювального сезону 2017 р. і станом на момент подання зустрічного позову. Позивач за зустрічним позовом вважає, що її права як споживача житлово-комунальних послуг з централізованого опалення порушені відповідачем, оскільки у період з 01.05.2016 по 01.11.2018 ціна (тариф) на цю послугу була значно завищена за рахунок включення до їхньої собівартості незаконної, економічно необґрунтованої і також завищеної ціни на природний газ. Окрім вказаного, [PERSON] відноситься до пільгової категорії - багатодітна сім`я, і має право на пільги у розмір 50% вартості нарахованих послуг, проте за адресою: [ADDRESS] , пільга не була нарахована позивачем, що є незаконним. 25.03.2020 ухвалою суду, відповідно до ч.3 статті 189 ЦПК України, відкладено підготовче засідання по цивільній справі (том 1 а.с. 218-219). Ухвалою суду від 01.07.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в судове засідання (том 2 а.с. 30-31). 26.08.2020 ухвалою суду, відповідно до п.2 ч.2 статті 223 ЦПК України, відкладено судове засідання по цивільній справі (том 2 а.с. 39). 21.01.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні прийнято до розгляду уточнену зустрічну позовну заяву (том 2 а.с. 114-135), в якій позивач за зустрічним позовом просить зобов`язати КП «ХТМ» здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення, нарахованої [PERSON] у період з 01.05.2016 по 01.11.2018 за житлово-комунальну послугу - централізоване опалення по [ADDRESS] та по [ADDRESS] , внаслідок застосування економічно необґрунтованого тарифу; зобов`язати КП «ХТМ» здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення, нарахованої [PERSON] у період з 01.11.2017 по 01.11.2019 за неотриману нею житлово-комунальну послугу - централізоване опалення по [ADDRESS] (том 2 а.с. 101-111). 04.03.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено доучасті у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, Виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» (том 2 а.с. 141-142). Представник позивача за первісним позовом, яка одночасно є представником відповідача за зустрічним позовом, - Ващенко Т. Д. , що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові; проти зустрічних позовних вимог заперечувала, посилаючись на викладені у відзиві обставини (а.с. 145-148). У поданому відзиві КП «ХТМ» зазначає, що на момент отримання та споживання з 1 липня 2016 року по 30 грудня 2017 року позивачем послуг з централізованого постачання гарячої води ціна цих послуг була визначена за діючими тарифами, які наразі не скасовані, і постанови НКРЕКП про їх встановлення не визнані протиправними та нечинними ні рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 по справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, ані будь-яким іншим судовим рішенням або нормативним актом. Зустрічні позовні ж вимоги базуються на рішенні по вищевказаній справі, яким визнано протиправною та нечинною постанову КМУ від 27.04.2016 № 315, якою встановлено ціна на природний газ для виробників теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942 грн за 1000 куб.метрів. Однак, КП «ХТМ» зазначає, що визнання вказаної постанови КМУ від 27.04.2016 протиправною та нечинною з 27.04.2016 автоматичне не тягне за собою визнання протиправними та нечинними постанов НКРЕКП від 09.06.2016 № 1101 та від 07.11.2016 № 1945, якими встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, складовою яких є вартість природного газу у розмірі, встановленому постановою КМУ від 27.04.2016 № 315. Посилання позивача за зустрічним позовом на висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 757/31606/15-ц, як на підставу перерахунку вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є некоректним та помилковим, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 по справі № 826/9665/16 визнано протиправною та нечинною постанову КМУ від 27.04.2016 № 315, якою за висновком суду встановлена економічно необґрунтована ціна на природний газ, а не тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за тарифами, встановленими відповідно до чинного законодавства. Після встановлення НКРЕКП тарифів на вищевказані послуги з урахуванням меншої ціни на природний газ, ніж та, що встановлена постановою КМУ від 27.04.2016 № 315, та перерахунку газу, придбаного виробниками теплової енергії за ціною 4942 грн за 1000 куб.м, у КП «ХТМ» будуть підстави для здійснення перерахунку вартості послуг всім споживачам м. Харкова та частини Харківської області, у тому числі і позивачу за зустрічним позовом. Відповідач за первісним позовом, яка одночасно є позивачем за зустрічним позовом - [PERSON] , у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву (том 1 а.с. 32-39) та запереченнях за первісним позовом (том 1 а.с. 159-161); уточнені зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити їх. У відзиві відповідач за первісним позовом зазначила, що проти задоволення позовної вимоги про стягнення з неї заборгованості за послуги з теплопостачання вона заперечує в повному обсязі, виходячи з наступного. По-перше, по [ADDRESS] заявлено позовні вимоги за послуги з теплопостачання за період з 01.01.2011 по 31.10.2019 у розмірі 20902,62 грн, інфляційні втрати в сумі 12675,96 грн та 3% річних в сумі 2241,37 грн. В даному випадку позивачем в позовній заяві від 02.12.2019 ставиться питання про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з 01.01.2011, і станом на 02.12.2019 частина позовних вимог до 02.12.2016 є такими, що подані з пропуском загального строку позовної давності у три роки, що є підставою для відмови у позові. Тому, відповідач за первісним позовом заявляє про сплив позовної давності стосовно вимог за період з 01.01.2011 по 02.12.2017. По-друге, стосовно нарахувань, зроблених позивачем у період з 01.05.2016 по 01.11.2018 за житлово-комунальну послугу - централізоване опалення, і тарифів на дану послугу, та як наслідок нарахування інфляційних втрат і 3% річних. Регульована ціна для виробників теплової енергії в період з 01.04.2016 по 31.03.2017 (включно) встановлюється окремим рішенням КМУ. 27.04.20.16 КМУ прийнято Постанову № 315, якою було внесено суттєві та чисельні зміни до Положення, затвердженого Постановою КМУ № 758, зокрема, ціна газу, який придбається виробниками теплової енергії у НАК «Нафтогаз України», збільшена на 3098,72 грн, тобто в 2,68 рази. Однак, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019, яке набрало законної сили 08.07.2019, по справі № 826/9665/16 Постанову КМУ № 315 від 27.04.2016 визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття. Тому, на думку [PERSON] , позивач повинен здійснити перерахунок, у зв`язку з чим вона звернулася з відповідною заявою до КП «Харківські теплові мережі», проте, перерахунок так і не було зроблено. По [ADDRESS] заявлено позовні вимоги за послуги з теплопостачання за період з 01.01.2015 по 31.10.2019 у розмірі 47507,58 грн, інфляційні втрати в сумі 9979,90 грн та 3% річних в сумі 2928,48 грн. Однак, [PERSON] зазначає, що вона придбала вказану квартиру 02.09.2016. Тобто позивач намагається стягнути заборгованість за той період, коли власником квартири була інша особа, а тому позовні вимоги за період з 01.01.2015 по 02.09.2016 не є законними. Також, відповідач за первісним позовом заявляє про сплив строку позовної давності стосовно позовних вимог за період з 01.01.2015 по 02.12.2017. Стосовно нарахувань, зроблених позивачем у період з 01.05.2016 по 01.11.2018 за житлово-комунальну послугу - централізоване опалення, і тарифів на дану послугу, та як наслідок нарахування інфляційних втрат і 3% річних, відповідач також вважає, що вони підлягають перерахуванню позивачем на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019. Більш того, будинок по [ADDRESS] є новим, з технічною можливістю відключення послуг від мереж централізованого опалення, передбаченого схемою теплопостачання. На початку опалювального сезону 2017-2018 років за несплату послуг у вигляді квартирної плати ВК «ЖЕК «Комфорт-Новобуд» повідомило [PERSON] про те, що квартира [ADDRESS] не буде опалюватися в цьому сезоні, оскільки відключена від централізованого опалення шляхом відгалуження стояку на вводі до її квартири, про що складено відповідні акти та повідомлено КП «ХТМ», і до погашення заборгованості по квартирній платі підключення централізованого опалення не буде. Оскільки квартира була нова, в стані будівельного ремонту, через відсутність теплопостачання відповідач вимушена була придбати електричні прилади та опалювати квартиру іншим шляхом, без використання централізованого опалення, також в квартирі були зняті взагалі батареї, які відсутні досі. Надалі відповідач переоформила особовий рахунок в КП «ХТМ» на своє ім`я. Позивачем було повідомлено [PERSON] , що нарахування послуги з централізованого опалення буде здійснюватися лише за місця загального користування, проте отримавши відповідні рахунки після грудня 2018 року, відповідач зрозуміла, що нарахування здійснюється в цілому, в тому числі і на квартиру. З метою здійснення перерахунку та розподілу решти суми між власниками квартир у вказаному будинку, відповідач неодноразово зверталася до КП «ХТМ» та ВК «ЖЕК «Комфорт-Новобуд». Проте дані звернення залишилися без задоволення. В запереченнях відповідач додатково зазначила, що на її думку, внаслідок неотримання нею послуг з опалення по квартирі [ADDRESS] , внаслідок нездійснення перерахунку неотриманих послуг КП «ХТМ», вказане є підставою для відмови в позові КП «ХТМ» в цій частині. Проте, у судовому засіданні 18.05.2021 [PERSON] частково визнала позовні вимоги КП «ХТМ», а саме визнала заборгованість, нараховану на неї за адресою: [ADDRESS] , в межах строку позовної давності; заборгованість за адресою: [ADDRESS] , відповідач визнала в межах строку позовної давності та в межах фактичного користування послуг - з 01.12.2016 по 01.11.2017; визнала заборгованість за місця загального користування за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.10.2017 по 01.04.2019 та визнала розрахунок заборгованості за місця загального користування від 15.03.2021, наданий КП «ХТМ», який міститься в матеріалах справи (том 2 а.с. 150-152). Представником позивача за первісним позовом подано до суду додаткові пояснення по справі щодо зарахування оплат за послугу з централізованого опалення по [ADDRESS] , здійснених в лютому та червні 2012 року, у попередній розрахунковий період (том 2 а.с. 67-69). Згідно вказаних пояснень, у вересні 2011 року КП «ХТМ» звернулося з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 6392,63 грн за період з 01.08.2006 по 01.09.2011 по [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкові від 28.11.2011 по справі № 2-3034/2011 з [PERSON] , [PERSON] на користь КП «ХТМ» солідарно стягнуто заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 4387,78 грн за період з 01.11.2008 по 01.08.2011. У задоволенні іншої частини позову, а саме 2004,85 грн за період з 01.08.2006 по 01.10.2008, відмовлено у зв`язку із спливом позовної давності. На виконання зазначеного судового рішення [PERSON] здійснила оплати 14.02.2012 в сумі 2300,00 грн із зазначенням періоду платежу «11.2008 - 04.2011» та 06.06.2012 в сумі 2087,78 грн із зазначенням періоду платежу «11.2008 - 04.2011», які в загальній сумі дорівнюють 4387,78 грн. Заборгованість в сумі 2004,85 грн за період з 01.08.2006 по 01.08.2008, у стягненні якої відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності, в листопаді 2012 року на підставі рішення комісії зі списання дебіторської заборгованості КП «ХТМ» від 27.11.2012 та акту від 30.11.2012 була списана з особового рахунку [PERSON] . Зазначене списання відображено на особовому рахунку [PERSON] як зарахування оплати в сумі 2004,85 грн у листопаді 2012 року. Таким чином, як зазначає позивач, єдина оплата, що здійснена відповідачем по квартирі [ADDRESS] у період з жовтня 2011 року по квітень 2019 року, це кошти в сумі 365,86 грн, сплачені 17.04.2013 із зазначенням періоду платежу «03.2013». Представник третьої особи ВК «ЖЕК «Комфорт-Новобуд» - Катречко Р. Є., який діє на підставі довіреності, просив справу розглянути за його відсутності, про що надав відповідну заяву (том 2 а.с. 176). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою ОСББ «Пермська 6» 22.11.2019, а також довідкою Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) (том 1 а.с. 10, 16). Відповідно до розрахунку суми заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] , за яким закріплена адреса: [ADDRESS] , існує заборгованість за опалення та гарячу воду у період з 01.10.2011 по 31.10.2019 в розмірі 20902 грн 62 коп. (том 1 а.с. 6). Окрім того, як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н. В., [PERSON] на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 12-14). Згідно розрахунку суми заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] , за яким закріплена адреса: [ADDRESS] , існує заборгованість за опалення та гарячу воду у період з 01.01.2015 по 31.10.2019 в розмірі 47507 грн 58 коп. (том 1 а.с. 8). Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права й обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, стаття 68 Житлового кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, зобов`язують споживача оплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20-го числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або затверджених нормативів споживання. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, обов`язок відповідача по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення випливає з наведених вище нормативних актів та ЦК України. Частиною 2 ст. 205 Цивільного Кодексу України передбачено, що угода, для якої не встановлена обов`язкова письмова форма, враховується вчиненою, якщо поведінка сторін свідчить про їх волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідачі не відмовлялися від послуг водопостачання у письмовій формі. Таким чином, поведінка відповідачів свідчить про їх волю до настання відповідних правових наслідків, а саме того факту, що послуги водопостачання вони отримували. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також, пунктом п`ятим частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (який введено в дію з 01.05.2019) передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги за адресою: [ADDRESS] , боржнику нараховані інфляційні втрати за час прострочення у сумі 12675 грн 96 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 2241 грн 37 коп. (том 1 а.с. 7), а також за надані послуги за адресою: [ADDRESS] , нараховано інфляційні витрати за час прострочення у сумі 9979 грн 90 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 2928 грн 48 коп. (том 1 а.с. 9). Проте, відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Отже, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу від 02 вересня 2016 року, згідно з яким відповідач за первісним позовом [PERSON] стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20). Таким чином, заборгованість за опалення та гарячу воду за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.01.2015 по 01.09.2016 (включно) з [PERSON] стягненню не підлягає, оскільки остання набула права власності на вказану квартиру лише 02.09.2016. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що на початку опалювального сезону 2017-2018 років за несплату послуг у вигляді квартирної плати Виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» повідомив [PERSON] про те, що квартира [ADDRESS] , не буде опалюватися в цьому сезоні, оскільки відключена від централізованого опалення шляхом відгалуження стояку на вводі до її квартири, про що складено відповідні акти та повідомлено КП «ХТМ» (том 1 а.с. 64), і до погашення заборгованості по квартирній платі підключення централізованого опалення не буде (том 1 а.с. 57). Оскільки квартира була нова, в стані будівельного ремонту, через відсутність теплопостачання відповідач вимушена була придбати електричні прилади та опалювати квартиру іншим шляхом, без використання централізованого опалення. Надалі відповідач переоформила особовий рахунок в КП «ХТМ» на своє ім`я (том 1 а.с. 51-56). У судовому засіданні сторонами визнано, що централізоване опалення у квартирі [ADDRESS] відключено з 01.11.2017 та до тепер. Позивачем було повідомлено [PERSON] , що нарахування послуги з централізованого опалення буде здійснюватися лише за місця загального користування, проте отримавши відповідні рахунки після грудня 2018 року, відповідач зрозуміла, що нарахування здійснюється в цілому, в тому числі і на квартиру (том 1 а.с. 70, 71). Так, згідно пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76, термін «місця загального користування» визначено синонімом терміну «допоміжні приміщення». Допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Отже, відмова від централізованого опалення приміщення квартири не звільняє споживачів від обов`язку оплати за фактично надані та використані послуги. Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів N 572 від 08.10.1992, ст. 382 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Таким чином, співвласники житлового будинку повинні брати участь у витратах на його утримання пропорційно своїй частці у будинку, тобто займаній площі житла. Відключення від централізованого опалення не є підставою для звільнення від такої участі. Порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами встановлено Методикою, затвердженою наказом Міністерства будівництва України від 31.10.2006 N 359. Так, представником позивача КП «Харківські теплові мережі» за формулою згідно вказаної вище Методики здійснено розрахунок заборгованості [PERSON] за опалення місць загального користування за адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року включно, відповідно до якого загальна сума нарахувань складає 965,89 грн (том 2 а.с. 150-152). Оскільки централізоване опалення у квартирі [ADDRESS] відключено з 01.11.2017, то з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за опалення місць загального користування за вказаною адресою саме з листопада 2017 року по квітень 2019 року включно, що становить 943,98 грн. До того ж відповідач [PERSON] у відзиві на позов заявила про застосування строків позовної давності. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Про порушення відповідачем вимог щодо сплати за отримані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] позивач дізнався ще в січні 2015 р., а за адресою: [ADDRESS] - у жовтні 2011 р., тому саме з цього моменту у КП «Харківські теплові мережі» виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише 03.12.2019, тобто зі спливом загального строку позовної давності. Суд вважає можливим застосувати загальну позовну давність тривалістю в три роки до позову Комунального підприємства «Харківські теплові мережі». Суд відмовляє у задоволенні позову КП «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] за період з січня 2015 р. по листопад 2016 р. включно, інфляційних втрат та 3% річних за вказаний період, а також адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2011 р. по листопад 2016 р. включно, інфляційних втрат та 3% річних за вказаний період, оскільки пропущений загальний строк позовної давності. Крім того, суд відмовляє у задоволенні первісного позову в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] за період з листопада 2017 р. по квітень 2019 р. включно, оскільки централізоване опалення за вказаною адресою відключено з 01.11.2017, а тому за даний період з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість за опалення місць загального користування та відповідний розмір інфляційних втрат і 3% річних. Отже, за адресою: [ADDRESS] за період з 01.12.2016 по 01.11.2017 відповідач не сплатила за послуги з теплопостачання 11326,18 грн, за період з 01.11.2017 по 01.05.2019 за опалення місць загального користування відповідач не сплатила 943,98 грн, що підтверджено наданими розрахунками. За вказані періоди боржнику нараховані інфляційні втрати за час прострочення у сумі 2967 грн 52 коп. і 71 грн 27 коп. відповідно, а також три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 870 грн 16 коп. і 33 грн 96 коп. відповідно. За адресою: [ADDRESS] [PERSON] за період з 01.12.2016 по 01.05.2019 не сплатила за послуги з теплопостачання 9860,65 грн. За вказаний період боржнику нараховані інфляційні втрати за час прострочення у сумі 1647 грн 50 коп. та 3% річних у розмірі 564 грн 82 коп. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню та в межах строку позовної давності. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] , то суд зазначає наступне. 27 грудня 2019 року позивач за зустрічним позовом звернулася до КП «Харківські теплові мережі» з заявою про здійснення перерахунку сплачених сум за централізоване опалення квартир, власницею яких є вона та є споживачем комунальних послуг - централізованого опалення та постачання гарячої води (том 1 а.с. 48-49, 50, 114-115, 116). Як вбачається з відповіді на відзив КП «Харківські теплові мережі», для здійснення перерахунку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води необхідно встановлення уповноваженим органом тарифів на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з урахуванням судового рішення по справі № 826/6965/16 та перерахунку вартості газу, придбаного КП «ХТМ» у НАК «Нафтогаз Україна» за ціною передбаченою постановою КМУ від 27 квітня 2016 року № 315. Після прийняття відповідних нормативних актів та перерахунку вартості газу будуть підстави для здійснення перерахунку вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період дії ціни на природний газ для виробників теплової енергії, встановленої Постановою КМУ від 27.04.2016 № 315 (том 1 а.с. 145-148). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами), споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Аналогічне викладено в п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (який введено в дію з 01.05.2019). Судом враховується, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також, пунктом п`ятим частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (який введено в дію з 01.05.2019) передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частинами 1 та 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Частиною 4 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у в сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на природний газ, тарифів на транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є державним колегіальним органом, що здійснює регулювання діяльності у сфері теплопостачання (крім діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні або поновлювані джерела енергії), централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів для об`єктів, які обслуговують населені пункти з чисельністю населення понад 100 тисяч осіб, та об`єктів з потужністю перероблення чи захоронення понад 50 тисяч тонн або 200 тисяч метрів кубічних побутових відходів на рік. Постановою НКРЕКП № 377 від 24.03.2016 затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно з п. 1.2 Порядку, він застосовується під час установлення НКРЕКП тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у п. 1.1 цього розділу, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів. Тарифом на надання послуг з централізованого опалення є вартість надання одиниці послуги з централізованого опалення відповідної якості, розрахована на основі економічно обґрунтованих планових витрат з урахуванням витрат на покриття витрат, планового прибутку, врахованого у тарифі на теплову енергію, які встановлюються НКРЕКП з урахуванням податку на додану вартість. Таким чином, ціна на паливно-енергетичні ресурси є складовою прямих матеріальних витрат, які включаються до складу планової виробничої собівартості, що входить до структури тарифу на послуги з централізованого опалення. Постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період). Пунктом 5 даної Постанови визначено, що ця постанова діє з 01.10.2015 по 01.04.2017. Згідно п. 3.4 цього Положення (у редакції станом на 31.03.2016), ним покладається, зокрема, обов`язок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та в порядку, що визначені п.п. 15-17 цього Положення. Так, пунктом 16, зокрема, визначено, що НАК Нафтогаз України постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), яка у період з 1 жовтня 2015 р. по 30 квітня 2016 р. (включно) визначається для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення населенню для виробників теплової енергії, які безпосередньо приєднані до магістральних газопроводів, - в розмірі 1843,28 гривні за 1000 кубічних метрів; для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення для всіх інших виробників теплової енергії - 1770,74 гривні за 1000 кубічних метрів. Постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 до вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України № 758 внесено зміни. Так, п. 16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) викладено у новій редакції, за змістом якої, зокрема, ПАТ «НАК «Нафтогаз України у період з 1 жовтня 2015 р. по 30 квітня 2016 р. (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною з метою надання послуг з опалення населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 кубічний метр. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16 визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016. Зазначене рішення Окружного адміністративного суду м. Києва набуло законної сили 08.07.2019 після прийняття постанови Шостим апеляційним адміністративним судом від 08.07.2019 про залишення рішення Окружного адміністративного суду м. Києва без змін. Постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. Ця постанова чинна у період з 01.04.2017 по 01.11.2018 (п. 3 постанови). Підпунктом 4 пункту 3 зазначеного Положення визначено, зокрема, обов`язок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору). За змістом абзацу 2 п. 12 Положення постачання природного газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» виробникам теплової енергії здійснюється за цінами, визначеними відповідно до пункту 13 цього Положення. Згідно п. 13 Положення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з 01 квітня 2017 р. здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 10-12 цього Положення для виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення населенню за ціною, що становить 4942 гривні за 1000 кубічних метрів (без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, які підлягають обов`язковій оплаті відповідно до умов договорів розподілу природного газу та величини торговельної надбавки (націнки) постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, максимальний рівень якої визначений п. 14 цього Положення). Слід зазначити, що ця постанова Кабінету Міністрів України не оскаржувалась, відомостей про її скасування немає, і вона була чинна у період з 01.04.2017 по 01.11.2018. У постанові Великої Палати Верховного Суду № 757/31606/15-ц викладено висновок, що в разі відміни судом акта, яким встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, за зверненням споживача їх виконавець (постачальник) повинен здійснити перерахунок, однак, станом на теперішній час постанови НКРЕКП, якими встановлені тарифи за період з 01.05.2016 по 01.11.2018 судом не скасовані. В той же час судом скасовано Постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016, на виконання якої були підвищені тарифи на послугу з централізованого опалення шляхом внесення змін до постанови НКРЕКП, якою встановлені тарифи. Згідно статті 15 Закону України «Про теплопостачання» державне регулювання у сфері теплопостачання здійснюється Кабінетом Міністрів України та Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) до повноважень Кабінету Міністрів України належить затвердження порядку формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування. Так, розрахунки тарифів на теплову енергію та послуги виконані з дотриманням вимог Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 21 вищевказаного порядку витрати на придбання палива формуються відповідно до діючих цін на паливно-енергетичні ресурси. Підтвердженням діючої ціни і підставою її застосування у розрахунку витрат на паливо є укладений договір з постачальником природного газу. Тому, перерахунок та затвердження нового тарифу на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води можливе лише після укладення відповідного договору постачання природного газу з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», який має враховувати зниження ціни на природний газ. Враховуючи вищевикладене, суб`єктами відносин відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» та Закону України «Про теплопостачання» виступають Кабінет Міністрів України, НКРЕКП, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та органи місцевого самоврядування, що унеможливлює прийняття відповідних рішень про перерахунок коштів кінцевим їх постачальником КП «Харківські теплові мережі», оскільки такий надає послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виключно в межах затверджених тарифів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц). Суд зазначає, що вимоги позивача за зустрічним позовом про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості поставленого природного газу фактично спрямовані на визнання юридичного факту (встановлення нової ціни на природний газ) та внесення змін до Договору у спосіб, не передбачений Цивільним кодексом України. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту його прав не буде «ефективним» у контексті ст. 13 Конвенції через відсутність механізму відновлення, поновлення порушеного, на думку позивача, права. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку стосовно неналежності обраного позивачем способу захисту вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості поставленого природного газу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON] , а тому в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача за первісним позовом - [PERSON] , підлягає стягненню на користь КП «Харків теплові мережі» сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (том 1 а.с. 2), судовий збір у сумі 564,63 грн.

Outcome: partial