Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, зазначивши, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 21.12.2013 року йому належить гараж, загальною площею 13,1 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] право власності на який зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.12.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна : 250036135101. Відповідач використовує гараж за домовленістю з попереднім власником - [PERSON]. Вважаючи порушеним право власності відповідачем щодо володіння, користування, розпорядження майном, позивач звернувся з даним позовом до суду, яким просить зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні власністю - гаражем, загальною площею 13,1 кв. м. та зобов`язати звільнити приміщення гаражу. Під час розгляду справи представником позивача позов було уточнено, згідно з чим від стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги, представник позивача відмовилася. В подальшому, представник позивача надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити та справу розглянути без її участі. Представник відповідача у судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Разом з тим, зустрічний позов, на який у судовому засіданні посилався представник відповідача судом не розглядався, оскільки згідно з ухвалою суду від 04.08.2014 року зустрічну позовну заяву [PERSON] судом було визнано не поданою та повернуто позивачу, а за станом на день розгляду справи у суді, зустрічний позов до суду не подано. В подальшому відповідач або його представник у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. З урахуванням вказаних вище обставин, суд ухвалив продовжити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2013 року у справі за позовом прокурора м. Кіровограда в інтересах держави в особі Кіровоградської міської ради до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення нерухомого майна, її повернення та відновлення стану, який існував до порушення прав власника, залишеного без змін апеляційним судом Кіровоградської області, встановлено, що на земельній ділянці площею 20,0 кв. м. біля житлового будинку [ADDRESS] в м. Кіровограді, яка належить до земель комунальної власності і про звільнення якої заявлено позов прокурором, в 1970-х роках було побудовано гараж батьком відповідача [PERSON], після смерті якого в 2000 році останніх кілька років гараж фактично займає та використовує для власних потреб третя особа по справі [PERSON] Разом з тим, судом встановлено, що позивачу належить гараж, загальною площею 13.1 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 21.12.2013 року, право власності на який зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 21.12. 2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна : 250036135101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до технічного паспорту на гараж від 18.12.2013 року, гараж розташовано за адресою: [ADDRESS] Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2015 року у справі за позовом [PERSON] до реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області, третя особа: [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності, в задоволенні позову відповідачу було відмовлено. Вказане рішення суду скасоване апеляційним судом Кіровоградської області та винесено нове рішення від 22.07.2015 року, яким в задоволенні позову відмовлено, з підстав того, що відповідачем у зазначеній справі повинен бути [PERSON], а не реєстраційна служба Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області. Представником відповідача, який на обґрунтування свого заперечення проти позову посилався на рішення двадцять третьої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради № 2233 від 29.01.2013 року, відповідно до якого [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно по [ADDRESS] площею 0,0030 га для будівництва індивідуального гаражу за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі, суду не надано жодного доказу щодо належності права власності, як на гараж так і на земельну ділянку. Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач користується гаражем, загальною площею 13,1 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.12.2013 року, право власності на який зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наявні підстави для захисту порушених прав позивача шляхом задоволення позову. Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 7 ст. 319 ЦК України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановленому законом. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків і в порядку, встановлених законом. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За вказаних вище обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved