Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач, за первісною позовною заявою звернувся до суду із позовом про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними. Просить суд визнати недійсними Державний акт серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,1000 га., виданого 19.12.2011 р. на ім'я [PERSON] та Державний акт серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку, яка розташована за тією ж адресою, площею 0,0015 га., виданого 14.12.2011 р. на ім'я [PERSON] Свої позовні вимоги позивач за первісним позовом обґрунтовує тим, що з ним, у відповідності до ст. 198 ЗК України, не були узгоджені межі земельних ділянок. Відповідач подав зустрічну позовну заяву про знесення самочинного будівництва, фундаменту з площадкою та металевим навісом, які відповідач за зустрічним позовом побудував на території свого домоволодіння, без відповідних дозволів на будівництво, з підстав, передбачених ч. 2 та ч. 3, ст. 152 ЗК України; ч. 2, ст. 386 та ст. 391 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений первісний позов, зустрічні позовні вимоги не визнав. Відповідач позовні вимоги за первісним позовом не визнав, заявлені ним позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримав. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, [PERSON], надав пояснення, відповідно до яких відповідачем, під час приватизації земельної ділянки, із позивачем не були погоджені межі, а тому вважає, що приватизацію відповідачем земельних ділянок було проведене із порушенням чинного законодавства, що потягло порушення цивільних прав позивача, так як частина земельної ділянки, яка належить позивачу, перейшла до відповідача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що ним були подані всі необхідні для приватизації документи інженеру-землевпоряднику, який повинен був займатися в тому числі і узгодженнями меж. Позивач за первісним позовом побудував фундамент площадки для автомобіля впритул до межі з його земельною ділянкою. Під час приватизації межі не переносилися, межа є сталою з 1970-х років. Про те, що така межа вже склалася, також відображено в акті комісії, яким були узгоджені межі. Розмір земельної ділянки залишився таким же. Позивачу за первісним позовом було відомо про приватизацію ним земельної ділянки. Представник відповідача, [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що позивачем не надано суду правовстановлюючих на земельну ділянку позивача за первісним позовом документів, а тому він не має права звертатися із позовом про уявне порушення неіснуючого у нього права. Дочка позивача відмовилася підписувати технічну документацію на земельну ділянку, а тому відповідач звернувся до органу місцевого самоврядування щодо визначення меж земельної ділянки в натурі. Просить застосувати строки позовної давності. Представник ІІІ-ї особи, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області, у судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив про відсутність звернення позивача за первісним позовом за дозволом на будівництво в'їзду у подвір'я. Представник ІІІ-ї особи, реєстраційної служби, у судове засідання не з'явися, про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні були допитані свідки: Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що домоволодіння по [ADDRESS] раніше належало її бабусі та її батькам. В одній частині мешкали батьки, а в іншій - бабуся. Батьки свідка продали належну їм частину [PERSON], а [PERSON] продали [PERSON]. На даний час в частині хати, де мешкала бабуся, мешкає [PERSON] - рідний брат свідка. Межі, площа земельних ділянок та їх конфігурація ніколи не змінювалися, з часу продажу частини будинку [PERSON]. В 2011 році [PERSON] відмовив в узгодженні меж [PERSON], з метою приватизації останнім земельної ділянки та свідок була присутня при цій розмові. [PERSON] не проживає в належному йому домоволодінні та фактично там мешкають молоді: дочка із зятем. [PERSON] був побудований без погодження фундамент, впритул до забору із [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює інженером-землевпорядником та складав технічну документацію на земельну ділянку [PERSON], під час її приватизації. Сусіди [PERSON] не погоджували йому межі. Так як земельна ділянка мала категорію - землі запасу, а сусіди не погоджували межу, була створена органом місцевого самоврядування комісія, якою ці межі були визначені, відповідно до складеного акту, на підставі якого складено технічну документацію. Свідок [PERSON], дочка позивача за первісним позовом, у судовому засіданні пояснила, що восени 2015 р., з метою облаштування заїзду для машини у двір, так як рівень двору нижчий за рівень вулиці, був здійснений насип з облаштуванням майданчику для транспортного засобу із металевим навісом. Вказане не сподобалося [PERSON], сусіду, та останній повідомив, що вони порушують його права, як власника суміжної земельної ділянки. В той час вони дізналися про проведену без їх згоди приватизацію. Позивач за первісним позовом мешкає більш ніж 5 років в іншій місцевості, в Полтавській області, здійснює догляд за матір'ю похилого віку. Побудований заїзд у двір їх домоволодіння не заважає [PERSON] у користуванні належною йому земельною ділянкою, так як цей в'їзд побудований паралельно паркану [PERSON], на даху зроблений відлив, що запобігає затіканню опадів на його земельну ділянку. Побудований майданчик із навісом не перешкоджає обслуговуванню [PERSON] належного йому паркану. Паркан, що розмежовує земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] побудований давно. Конфігурація земельних ділянок не змінювалася та є незмінною. Вважає, що приватизацією земельної ділянки [PERSON] порушені їх цивільні права на володіння земельною ділянкою у більшому розмірі, ніж той розмір, який є на даний час. Житло належить батьку, а щодо наявності права власності чи права володіння земельною ділянкою у батька, свідку невідомо. [PERSON], зять позивача за первісним позовом, пояснив у судовому засіданні про те, що проживає у домоволодінні, яке належить тестю, з 2010 р. та йому відомо, що весь час між сім'ями [PERSON] і [PERSON] були спори про межі земельних ділянок. В жовтні 2015 р. стало відомо про приватизацію сусідом [PERSON] земельної ділянки. Дізнався він в той час, коли будував заїзд до двору. Заїзд ним побудований на земельній ділянці, яка розташована в межах домоволодіння [PERSON], а також був споруджений навіс. Побудований заїзд із навісом не перешкоджає [PERSON] користуватися належною йому земельною ділянкою. Навіс облаштований відливом, що запобігає затіканню атмосферних опадів на земельну ділянку [PERSON] Заїзд побудований без дозволу відділу архітектури. Межі, площа та конфігурація земельних ділянок, з часу як він там став жити, 2010 р., не змінювалися. Свідок [PERSON] пояснила, що з нею [PERSON] не були погоджені межі земельної ділянки під час приватизації. В судовому засіданні були дослідженні письмові докази, копії документів та фотографії заїзду, розташованого на території домоволодіння, яке належить [PERSON]: - свідоцтва про право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке належить [PERSON]; - технічного паспорту на домоволодіння, яке належить [PERSON]: - свідоцтва про право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке належить [PERSON]; - технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану на території домоволодіння [ADDRESS], яке належить [PERSON]; - Державних актів про право власності на земельні ділянки, видані на ім'я [PERSON]; - акту роботи комісії по розгляду заяви [PERSON] щодо встановлення меж земельних ділянок від 22.07.2011 р.; - повідомлення ІІІ-ї особи про проведення перевірки заяви [PERSON] щодо самочинного будівництва [PERSON] бетонного фундаменту та навісу; - витягу з рішень Світловодської міської ради №№ 309, 310 від 27.09.2011 р. про передачу у власність [PERSON] земельних ділянок по [ADDRESS]; - довідка Світловодської КМБТІ щодо відсутності в архівних матеріалах відомостей про виділення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]; - технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], який належить [PERSON]; - фотознімки заїзду та навісу, що облаштований відливом; - архівна довідка Державного архіву Кіровоградської області щодо відсутності відомостей про виділення [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS]. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач за первісним позовом, [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS]. Правовстановлюючих документів щодо власності на земельну ділянку за вказаною адресою або правомірного користування цією земельною ділянкою у нього немає. Суду позивачем та його представником не було надано доказів, які підтверджують право позивача за первісним позовом на володіння або користування земельною ділянкою за вказаною адресою. Згідно п. «б», ч. 2, ст. 198 ЗК України, під час здійснення кадастрової зйомки, передбачено узгодження меж земельних ділянок із власниками або землекористувачами, яким [PERSON] не являється. Ст. ст. 50, 55 Закону України «Про землеустрій» та Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держземагенства України № 376 від 18.05.2010 р., не передбачають під час складання проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, отримання згоди меж земельних ділянок із суміжними власниками або землекористувачами. В судовому засіданні з достовірністю було встановлено та підтверджено показами свідків, в тому числі родичів самого позивача за первісним позовом, що після приватизації земельної ділянки площа, конфігурація та межі суміжних земельних ділянок, що розташовані за адресами: [ADDRESS] та б. [ADDRESS], не змінилися. Межі земельної ділянки визначалися актом комісії органу місцевого самоврядування, згідно ст. 158 ЗК України, від 22.07.2011 р., та ці межі були сформовані до набуття відповідачем права власності на домоволодіння, за фактичним використанням земельних ділянок, що узгоджується з ч. 2, ст. 107 ЗК України. Таким чином, судом не було встановлено порушення цивільних прав [PERSON] тим, що визначення меж земельної ділянки, під час її приватизації [PERSON], відбулося без узгодження з позивачем за первісним позовом меж цієї земельної ділянки та це не потягло для позивача яких-небудь негативних наслідків. Як підставу заявленого відповідачем зустрічного позову, відповідач заявляє про право вимоги відповідно до ч. 2, ст. 386, ст. 391 ЦК України та ч. 2, 3, ст. 152 ЗК України. Частиною 2, ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 2 та ч. 3, ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. В судовому засіданні не було встановлено, що саме відповідач за зустрічним позовом здійснив самочинне будівництво, без отримання відповідних дозволів, на земельній ділянці, яка йому не належить та не була виділена у користування, що розташована в межах території належного йому домоволодіння. В судовому засіданні було встановлено, що будівництво заїзду у двір із металевим навісом було здійснено в 2015 р. зятем та дочкою відповідача за зустрічним позовом. Сам відповідач за зустрічним позовом більш ніж 5 років мешкає в іншій місцевості. Як слідує із наданих пояснень, заїзд у двір відповідача за зустрічним позовом, що накритий залізним навісом, обладнаний відливом з метою запобігання стіканню на суміжну територію атмосферних опадів. Вказане самочинне будівництво на суміжній земельній ділянці не обмежує та не позбавляє прав [PERSON] користуватися належною йому на праві власності земельною ділянкою, а тому у нього відсутнє право вимагати звільнення чужої, не належної [PERSON] земельної ділянки, шляхом демонтажу самочинного будівництва, яке було здійснено без належного дозволу. У відповідності до ст. 376 ЦК України право вимоги звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва має лише власник земельної ділянки, яким [PERSON], по відношенню до земельної ділянки, на якій було здійснене самочинне будівництво, не являється. Застосування строків позовної давності, відповідно до ст. 256 ЦК України, можливе лише при порушенні цивільних прав або інтересу, за захистом яких особа звертається до суду. Так як у судовому засіданні не було встановлено порушення чиїх- небудь цивільних прав або інтересів, строки позовної давності до правовідносин, що виникли між сторонами по справі, застосовуватися не можуть. Враховуючи встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, що підтверджуються належними та допустимими доказами, у задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовами повинно бути відмовлено. Судові витрати по справі повинно бути покладено на сторони.

Outcome: dismissed