Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказує, що 03.02.2007 між сторонами було укладено кредитний договір № CNXRFB00260008, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 2886, 00 грн. на строк 24 місяці з 03.02.2007 по 03.02.2009 зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0,42% та змінною процентною ставкою. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору у останнього перед позивачем утворилась заборгованість, зокрема, за процентами нарахованими за період 27.04.2013 по 27.04.2018 у розмірі 18899,71 грн. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву у якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином з дотриманням вимог закону, про причин неявки суд не повідомив, відзиву не надав. Беручи до уваги дані про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на неповідомленням останнім про причини неявки та неподання відзиву, суд з урахуванням позиції позивача та положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України дійшов висновку про розгляд справи у відсутності сторін та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В силу вимог ст.ст. 11, 629 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, і є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 03.02.2007 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № CNXRFB00260008 шляхом підписання [PERSON] заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до встановлених кредитним договором умов позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 2886, 00 грн. на строк 24 місяці з 03.02.2007 по 03.02.2009 зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0,42% та змінною процентною ставкою. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вищевикладене зміст обв'язку позичальника за кредитним договором полягає у поверненні кредиту та сплаті процентів згідно з умовами договору. Таким чином, не повернення кредиту, а так само несплата процентів, у встановлений кредитним договором строк, є неналежним виконанням зобов'язання, що в свою чергу є порушенням зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України. Порушення зобов'язання є підставою для застосування правових наслідків передбачених ст. 611 ЦК України, в тому числі, відшкодування збитків та сплати неустойки. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, порушення зобов'язання є підставою виникнення у кредитодавця права вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Згідно представленого позивачем розрахунку серед інших сум до заборгованості відповідача за кредитним договором від 03.02.2007 №CNXRFB00260008 включено заборгованість за процентами, які нараховані за період з 27.04.2013 по 27.04.2018 у розмірі 18899,71 грн. Таким чином, проценти, які просить стягнути з відповідача позивач нараховані поза межами строку кредитування встановленого кредитним договором - 03.02.2009. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. При цьому, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Про необхідність застосовування зазначеної вище норми права саме таким чином вказано у п.п. 90, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитним договором від 03.02.2007 №CNXRFB00260008, які нараховані за період з 27.04.2013 по 27.04.2018, є необґрунтованими, оскільки після спливу строку кредитування у позивача відсутнє право нараховути проценти за кредитом. За таких обставин, зважаючи на необґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову належить відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed