Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом та уточненнями, в яких просить визнати за ним право власності на окреме будинковолодння - житловий будинок загальною площею 80.1кв.м, розташованого по [ADDRESS] . На обґрунтування вимог зазначив, що на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири йому належить квартира [ADDRESS] . Рішенням міської ради даному нерухомому майну присвоєно статус окремого будинковолодіння. Однак, внаслідок змін законодавства він позбавлений змоги зареєструвати право власності на таке. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримала. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 80,1 кв.м, що стверджується договором купівлі-продажу від 10.09.2020, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власност від 10.09.2020 та технічним паспортом від 17.09.2020. З висновку від 07.12.2020 встановлено, що належна позивачу квартира № 1 житлового будинку загальною площею 80,1 кв.м, яка складається з: 1-кухні, площею 12,5кв.м; 2-житлова, площею 21,0кв.м; 3-житлова, площею 13,6 кв.м; 4-коридору площею 9,2кв.м; 5-житлова, площею 19,5 кв.м; 6-ванна кімната, площею 4,3 кв.м, до квартири №1 відносяться 1/2 частини сараю (літ В), сарай (літ. Г); гараж (літ. Д), 1/2 частини воріт (№1) та 1/2 частина огорожі (№2), за технічними показниками об`єкт може бути поділено без проведення реконструкції (існуючий). Рішенням Сокальської міської ради Львівської області №116 від 26.11.2020 житловому будинку, який належить [PERSON] присвоєно адресу: [ADDRESS] . Також, даним рішенням зобов`язано позивача [PERSON] провести реєстрацію речових прав на вказане нерухоме майно. Згідно ст.317 ЦК України, зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. В силу ст.356 ЦК України, Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно, а не на конкретно визначену частку в майні. Згідно з нормою ст. 357 ЦК частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У разі недосягнення згоди між співвласниками у праві спільної часткової власності про порядок володіння і користування спільним майном співвласник має право звернутися до суду з позовом про надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а якщо це неможливо - вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду. Виходячи з аналізу даних норм, суд дійшов висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] може бути виділено відокремлену частину житлового будинку без завдання шкоди будівлі в цілому, оскільки в належній йому чатсині приміщень існує окремий вхід та він користується своєю часткою як окремими будинковолодіннями.

Outcome: approved