Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з цивільним позовом до відповідача, у якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0536 га, кадастровий № 4623682800:10:000:1037, розташовану на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Мотивував позовні вимоги тим, що 26 травня 1995 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого він набув право власності на садовий будинок площею 10,5 кв.м., розташований в с. Жирівка Пустомитівського району Львівської області. За державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ13 від 18 березня 1994 року [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0536 га, розташована на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, на якій знаходиться згаданий будинок. При переданні будинку [PERSON] передав також правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку. В подальшому на його замовлення виготовлено технічну документацію на цю земельну ділянку, їй присвоєно кадастровий № 4623682800:10:000:1037. Повідомив, що він не має можливості зареєструвати за собою право власності на спірне майно, оскільки [PERSON] помер і спадкоємці у нього відсутні. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 16 березня 2020 року від позивача до суду надійшло клопотання, у якому він просив витребувати у Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) інформацію щодо реєстрації смерті [PERSON] , а також витребувати у Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) інформацію про те, чи відкривалася спадкова справа після смерті [PERSON] . Ухвалою від 25 березня 2020 року клопотання позивача задоволено, у Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) витребувано докази по справі. Ухвалою від 14 травня 2020 року у Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області витребувано інформацію про те, чи відкривалася спадкова справа після смерті [PERSON] . Ухвалою від 18 червня 2020 року у Третьої Львівської державної нотаріальної контори витребувано належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою від 15 жовтня 2020 року з юридичної особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори стягнуто на користь Державної судової адміністрації України штраф в розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 10510 грн. у зв`язку з повторним та систематичним неподання витребуваних судом доказів без поважних причин. 04 листопада 2020 року від представника Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. до суду надійшла заява про скасування ухвали про накладення штрафу. 13 листопада 2020 року від позивача до суду надійшло клопотання, у якому він просив залучити до участі у справі співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою від 16 листопада 2020 року клопотання позивача задоволено, а [PERSON] та [PERSON] залучено до розгляду справи у якості співвідповідачів. Ухвалою від 16 листопада 2020 року заяву представника Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. задоволено, ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2020 року скасована. 29 березня 2021 року від позивача до суду надійшло клопотання, у якому він просив замінити відповідача Жирівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області її правонаступником Солонківською сільською радою Львівського району Львівської області Ухвалою від 29 березня 2021 року клопотання позивача задоволено, відповідача Жирівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області замінено її правонаступником Солонківською сільською радою Львівського району Львівської області. Позивач,\~будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~однак 29\~березня 2021 року подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляд справи, в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, однак 26 березня 2021 року подала до суду заяву, у якій позовні вимоги визнала, не заперечила проти задоволення таких, судовий розгляд просила проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляд справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, однак 22 березня 2021 року подав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав, не заперечив проти задоволення таких, судовий розгляд просив проводити за його відсутності. Відповідач Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляд справи, в судове засідання явку повноважного представника не забезпечила, причини неявки суду не повідомила, однак 30 березня 2021 року представник [PERSON] подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі\~ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст. 377 ЦК України у разі відчуження будівель і споруд, які розташовані на земельній ділянці, яка належить на праві власності відчужувачу, до набувача переходить право власності і на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Судом встановлено, що позивач 26 травня 1995 року уклав з [PERSON] договір, на підставі якого купив у нього садовий будинок, розташований в с. Жирівка Пустомитівського району Львівської області в товариства «Медприлад», житловою площею 10,5 кв.м, що стверджується договором від 26 травня 1995 року. Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що згаданий будинок належить продавцю на підставі довідки, виданої СТ «Медприлад» № 3 від 23 лютого 1995 року та державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення (ухвали) ХІІ сесії Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 04 січня 1994 року. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183771894 від 07 жовтня 2019 року стверджується, що позивач зареєстрував право власності на вказаний будинок 01 жовтня 2019 року. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ13 від 18 березня 1994 року, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0536 га, розташована на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4611098872019 від 25 вересня 2019 року встановлено, що згаданій земельній ділянці присвоєно кадастровий № 4623682800:10:000:1037. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Матеріалами спадкової справи № 103/2006 стверджується, що [PERSON] 07 липня 1998 року уклав заповіт, відповідно до якого заповів все своє майно [PERSON] Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21 березня 2006 року встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем 5/6 часток спадкового майна [PERSON] . Спадкове майно у відповідних частках складається з грошових вкладів у ВАТ «ЕлектронБанк», Львівській філії АБ «Експрес-Банк», ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», філії «Львівське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит», Львівській філії ВАТ «АБ «Укргазбанк», Львівській філії АКБ «Імексбанк». Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 березня 2006 року встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем 1/6 частки спадкового майна [PERSON] . Спадкове майно у відповідних частках складається з грошових вкладів у ВАТ «ЕлектронБанк», Львівській філії АБ «Експрес-Банк», ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», філії «Львівське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит», Львівській філії ВАТ «АБ «Укргазбанк», Львівській філії АКБ «Імексбанк». Суд бере до уваги визнання [PERSON] та [PERSON] позовних вимог, викладене у поданим ними заявах від 22 березня 2021 року та 26 березня 2021 року, чим стверджується відсутність у них майнових інтересів як спадкоємців померлого [PERSON] щодо спірної земельної ділянки. Відповідно до пп. «Ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16. У згаданому вище договорі питання щодо відчуження земельної ділянка не врегульовано. Таким чином, у зв`язку з набуттям позивачем права власності на садовий будинок, до нього також перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, у зв`язку з чим право власності [PERSON] на дану земельну ділянку припинено. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0536 га, кадастровий № 4623682800:10:000:1037, розташовану на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, а також те, що відповідачі визнали позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору, що становить 384 грн. 20 коп. Крім того, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 384 грн. 20 коп., що становить 50 % судового збору, а саме по 128 грн. 07 коп. з кожного.

Outcome: approved