Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 30,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.12.2016 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та [PERSON] укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-10324-16, згідно якого позивач здав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення, загальною 30,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням приміщень для художньої майстерні. Договір укладено на термін з 12.12.2016 до 11.12.2019 року включно. Позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення № 2302-вих-5869 від 20.12.2019 року, в якому орендодавець повідомив відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок відповідача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості - погасити її в повному обсязі. Таким чином, договір було припинено у зв`язку із закінченням терміну його дії 11.12.2019 року. Проте, на момент подання даної позовної заяви, відповідач свого обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконав і воно фактично перебуває в його незаконному користуванні. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, зокрема, починаючи з моменту припинення договірних відносин, жодним чином не приступив до передачі об`єкта позивачу. Враховуючи наведене, у позивача є всі підстави для заявлення позовних вимог про виселення відповідача з нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,2 кв.м. Відповідачем [PERSON] 26.11.2020 року подано письмові пояснення на позовну заяву, з яких вбачається, що останній вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки розпорядженням Личаківської районної адміністрації від 26.02.2001 року № 196 «Про надання в оренду нежитлових приміщень під художню майстерню на [ADDRESS] », йому було надано в оренду під художню майстерню нежитлові підвальні приміщення індексами 7-1, 7-2, 7-3, загальною площею 29,1 кв.м. в будинку [ADDRESS] , терміном на три роки. На підставі вказаного розпорядження між ним та Управлінням ресурсів Львівської міської ради (правонаступник-Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) було укладено договір оренди нерухомого майна № Л-0270 від 12.09.2001 року, який неодноразово переукладався. 25.09.2013 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради укладено новий договір оренди нерухомого майна, загальною площею 31,6 кв.м. в будинку [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений на підставі ухвали Львівської міської ради № 2155 від 28.02.2013 року «Про надання в оренду нежитлових приміщень на [ADDRESS] ». Термін дії договору з 25.09.2013 року до 24.09.2016 року. В подальшому, 29.09.2016 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради було прийнято наказ № 787-О про продовження з [PERSON] договору оренди нежитлових приміщень терміном на 2 роки 364 дні. На підставі наказу № 787-О від 29.09.2016 року та договору оренди № Л-8793-13 від 25.09.2013 року між сторонами укладено договір оренди № Л-10324-16 нерухомого майна від 12.12.2016 року. Термін дії договору оренди визначений з 12.12.2016 року до 11.12.2019 року включно. Вважає, що у договорі оренди № Л-10324-16 від 12.12.2016 року неправильно встановлено дату початку та завершення терміну дії договору, оскільки відповідно до термінів академічного тлумачного словника слово «продовжувати» означає «вести далі почате не зупиняючись, безперервно; діяти далі; робити довшим за часом; збільшувати строк чого-небудь». Таким чином, відповідно до наказу орендодавця № 787-О від 29.09.2016 року термін дії договору оренди № Л-8793-13 від 25.09.2013 року продовжено ще на 2 роки 364 дні. Відтак, загальний термін оренди становить 5 років 362 дні. Відповідно до п.4.2 договору оренди № Л-8793-13 від 25.09.2013 року перебіг терміну дії договору оренди починається з дня підписання акту приймання-передачі об`єкта оренди. Акт приймання-передачі, як і сам договір був підписаний 25.09.2013 року, отже, початок перебігу строку оренди припадає на 25.09.2013 року. Оскільки термін дії договору № Л-8793-13 від 25.09.2013 року встановлювався на два роки 364 дні з 25.09.2013 року до 24.09.2016 року включно, зважаючи на те, що продовженими можуть бути лише ті відносини, які тривають, перебіг наступного строку оренди повинен припадати на 25.09.2016 року. В іншому випадку, договір повинен був вважатися припиненим, а орендні правовідносини повинні були врегульовуватися новим договором оренди. Відтак, у разі припинення договірних відносин, підставою для надання йому в оренду нежитлових приміщень - підвалу, загальною площею 30,2 кв.м. та укладення нового договору оренди повинно було б відбуватися на підставі ухвали Львівської міської ради. Враховуючи наведене, на підставі наказу орендодавця № 787 від 29.09.2016 року про продовження з [PERSON] договору оренди, дія договору оренди № Л-8793-13 від 25.09.2013 року розпочалася 25.09.2013 року, тривала до 24.09.2016 року та була продовжена з 25 вересня 2016 року і тривала ще 2 роки 364 дні до 24.09.2019 року. Отже, у договорі оренди № Л-10324-16 від 12.12.2016 року неправильно, внаслідок помилки, встановлено термін дії договору з 12.12.2016 року до 11.12.2019 року. Натомість дійсний строку договору визначається з 25.09.2016 року до 24.09.2019 року. Відтак, останній день місячного строку впродовж якого орендодавець повинен був заявити про припинення або зміну умов договору оренди припадає на 24.10.2019 року. В іншому випадку договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, однак, позивач порушив визначений законодавством місячний строк та лише 20.12.2019 року скерував повідомлення за № 2302-вих-5869 про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди. Крім цього, зазначає, що договір оренди не містить вказівки на те, хто саме повинен бути ініціатором повернення майна та на кого покладається обов`язок по складанню акту здачі-приймання. На його адресу акт здачі-приймання не надходив, жодних звернень із зазначенням адреси куди слід підійти для підписання акту він теж не отримував. Відтак вважає, що орендодавець не вчинив необхідних дій для прийняття орендованого майна, що є додатковим доказом продовження терміну дії договору. Враховуючи наведене, вважає, що договір оренди нежитлових приміщень № Л-10324-16 від 12.12.2016 року є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах. Крім цього, 24.12.2020 року відповідачем подано додаткові письмові пояснення, в яких останній зазначив, що він не отримував від позивача повідомлення про припинення договору оренди № 2302-вих-5869 від 20.12.2019 року. До матеріалів справи позивачем не долучено доказів надсилання на його адресу вказаного повідомлення про припинення договору. Враховуючи попередні пояснення, беручи до уваги те, що він не отримував жодних повідомлень про припинення договору оренди, вважає договір оренди продовженим на такий самий термін на таких самих умовах. Справа поступила до суду 16.04.2020 року. Ухвалою Личаківського\~районного суду\~м.Львова\~від 05.05.2020\~року,\~прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~у справі.\~Призначено судове\~засідання у\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~осіб. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. З огляду на карантинні обмеження, суд неодноразово йшов назустріч учасникам справи та відкладав судові засіданні з тією метою, щоб кожен мав можливість відстояти свою позицію перед судом. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Представник позивача 02.06.2021 року в судове засідання не з`явилася, разом з тим, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити. Відповідач 02.06.2021 року в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки. За змістом ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав - перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. З огляду на те, що відповідач не з`явився в судове засідання повторно, суд не вбачає перешкод для розгляду справи за відсутності сторін. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 02.06.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.12.2016 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-10324-16, згідно з п.1 якого Позивач передав, а Відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, площею 30,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на балансі Львівського комунального підприємства «№ 500» (а.с.3-6). Згідно з п.4.1 даного Договору, вбачається, що такий укладений терміном на 2 роки 364 дні з 12 грудня 2016 року до 11 грудня 2019 року включно (а.с.3). Пунктом 4.7 Договору оренди визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (а.с.4). Окрім того, розділом 9 Договору оренди визначено порядок повернення Орендодавцю об`єкта оренди. Так, у разі припинення або розірвання Договору, Орендар повинен повернути Орендодавцеві об`єкт оренди протягом 15 днів за актом приймання-передачі у належному стані (п.9.1-п.9.6.Договору) (а.с.5). Відповідно до повідомлення про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди № 2302-5869 від 20.12.2019 року вбачається, що відповідача повідомлено про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та зобов`язано повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі, провести повний розрахунок по сплаті орендної плати та здійснити повне погашення заборгованості у разі наявності такої (а.с.7). Надіслання позивачем повідомлення відповідачу від 20.12.2019 року № 2302-5869, підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень від 21.12.2019 року та фіскальним чеком від 23.12.2019 року (а.с.8-10). Отже, встановлено, що Договір було припинено у зв`язку із закінченням терміну його дії 11.12.2019 року. Згідно з ч.2 ст.795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини. Згідно зі ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, сплатити гроші тощо, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», вбачається, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Пунктом 4.7 Договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Пунктом 9.3 Договору оренди передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1. цього договору (закінчення терміну дії Договору або дострокового його припинення чи розірвання). Крім цього, суд вважає, що відповідач щодо вирішення даного спору, у своїх письмових поясненнях помилково покликається на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Стрейтч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року № 44277/98. У даній справі встановлено, що заявник у 1969 році уклав договір оренди земельної ділянки строком на 22 роки. Відповідно до умов цього договору він за власні кошти побудував на цій земельній ділянці кілька будівель для легкої промисловості, які здав в суборенду. Договір оренди також надавав йому право в подальшому продовжити оренду ще на 21 рік. У 1990 році заявник повідомив місцеву владу про намір продовжити договір оренди, в процесі переговорів він погодився на збільшення орендної плати. Однак орган місцевої влади повідомив заявника, що продовження договору оренди відбутися не може, оскільки, погодившись з умовою договору про можливість його пролонгації, орган місцевої влади перевищив свої повноваження. На думку суду, спірні правовідносини, які виникли між сторонами у даних справах не є однаковими. Застосовуючи положення\~статті 1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод до\~обставин цієї\~справи,\~Європейський суд\~з прав\~людини вказав\~на таке.\~Заявник погодився\~з умовами\~договору оренди\~з огляду\~на те,\~що надалі\~він зможе\~продовжити термін\~його дії,\~і жодна\~із сторін\~не знала,\~що існувала\~якась юридична\~перешкода цій\~умові. Проте у даній справі в орендаря були усі правові підстави та можливості сподіватися на продовження дії Договору оренди на той самий строк, адже в силу імперативних приписів частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», та статті 764 ЦК України якщо термін дії договору закінчився і протягом місяця від орендодавця не надійшла заява про припинення дії договору, то такий договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах. Таким чином, позивач жодним чином не обмежував, не заперечував та не оспорював право відповідача сподіватися на продовження дії договору, а лише не виявило наміру продовжувати спірні орендні відносини, право на що передбачено і положеннями закону, і умовами договору, з чим погодилися сторони, підписавши договір. Крім того, у справі «Стрейтч проти Сполученого Королівства» мало місце визнання права оренди земельної ділянки, на якій були розташовані споруди, що належали на праві власності саме орендарю. Отже, обставини справи «Стрейтч проти Сполученого Королівства» та обставини даної справи істотно різняться, а тому практика Європейського суду з прав людини, що знайшла відображення у справі «Стрейтч проти Сполученого Королівства», не може вважатися джерелом права у розгляді даної справи. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позов є обґрунтованим, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що відповідач дійсно не повернув позивачу орендованого майна після закінчення строку дії договору. Відповідач, у свою чергу, не подав суду належних доказів на спростування вимог позивача, а тому, суд вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень. Таким чином позов підлягає до задоволення. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2102,0 гривень, сплата якого підтверджується платіжним дорученням № 124 від 02.04.2020 року (а.с.12). З огляду на задоволення позову у повному обсязі, у відповідності до вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved