Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю загальною площею 7,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по орендній платі в сумі 4440,00 гривень. В обґрунтування позову покликається на те, що між ним та відповідачем 01.02.2017 року було укладено Договір оренди нежитлової будівлі загальною площею 7,4 кв.м., що належить йому на праві приватної власності і знаходиться за адресою: [ADDRESS], терміном по 30.12.2017 року з орендною платою за один квадратний метр 300,00 гривень щомісячно починаючи з лютого 2017 року, яка повинна вноситись не пізніше останнього числа поточного місяця. Також, на виконання п. 1.1. Договору оренди ним було передано майно у користування відповідачу згідно Акту прийому-передачі від 01.02.2017 року. Однак, свої зобов'язання по оплаті відповідач не виконує, обґрунтовуючи свою відмову щодо несплати орендних платежів тим, що йому не представлено правовстановлюючих документів на право власності на об'єкт оренди, а отже тим самим позивачем не дотримано та порушено ст. 761 ЦК України, пунктом першим якої передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. З огляду на вказане, позивач зазначає, що є власником спірного нерухомого майна на підставі Договору купівлі-продажу від 24.07.2014 року, який було укладено між ним та ТзДВ «Торгпреса», та який на даний час є втраченим, а тому останній у зв'язку із втратою оригіналу документу, а також тим, що його право власності оспорюється іншою особою, змушений звернутися за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій зазначив про повне підтримання позовних вимог, які просив задоволити, а також проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно задоволення позову, покладається на думку суду, за наявності підстав для задоволення позовних вимог, такі визнає в повному обсязі. Представник третьої особи Дрогобицької міської ради в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно задоволення позову покладається на думку суду. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України - не здійснюється Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 01.02.2017 року було укладено Договір оренди нежитлової будівлі загальною площею 7,4 кв.м., яка належить йому на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 24.07.2014 року, укладеного між позивачем та ТзДВ «Торгпреса», і знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір оренди нежитлової будівлі було укладено на строк з 01.02.2017 року по 30.12.2017 року з орендною платою за один квадратний метр 300,00 гривень, яка повинна вноситись щомісячно починаючи з лютого 2017 року не пізніше останнього числа поточного місяця. На виконання п. 1.1. Договору позивачем було передано майно у користування відповідачу згідно Акту прийому-передачі від 01.02.2017 року. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,0009 га, кадастровий номер [NUMBER], яка використовується позивачем на правах оренди на підставі Договору оренди землі від 05.11.2015 року, укладеного між позивачем та Дрогобицькою міською радою. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Свою позицію, щодо несплати орендних платежів, відповідач обґрунтовує тим, що йому не представлено правовстановлюючих документів на право власності на об'єкт оренди, тим самим позивачем не дотримано та порушено ст. 761 Цивільного кодексу України, пунктом першим якої передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Відповідно до частин 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Пунктом 4.3.3. Договору оренди нежитлової будівлі від 01.02.2017 року, передбачено обов'язок відповідача своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Свої зобов'язання по сплаті орендних платежів згідно Договору оренди відповідач не виконує належним чином, оскільки не сплатив орендну плату за березень-квітень 2017 року, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка складає 4440,00 гривень. З огляду на вказане, на підставі зібраних у справі доказів судом встановлено, що відсутнє належне виконання умов Договору оренди нежитлової будівлі від 01.02.2017 року, а зокрема, щодо проведення сплати орендних платежів, що є підставою для захисту прав позивача шляхом задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 4440,00 гривень. Поряд з цим, судом також встановлено, що на даний час позивачем втрачено оригінали правовстановлюючих документів на майна, а зокрема, Договір купівлі-продажу від 24.07.2014 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Торгпреса» і позивачем, та Акт прийому-передачі майна від Продавця до Покупця від 24.07.2014 року. Однак, як підтверджується спільною Довідкою від 23.06.2017 року, складеною позивачем та Товариством з додатковою відповідальністю «Торгпреса», останні підтверджують юридичний факт укладення Договору купівлі-продажу від 24.07.2014 року та оплату вартості придбаного майна в сумі 39000,00 гривень, які були сплачені позивачем в день його укладення. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу, при цьому способом захисту цивільних прав та інтересів може бути (серед інших) визнання права. Згідно частини 1 ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» за №5 від 07.02.2014 року вказується, що з урахуванням положень частини 1 ст. 15 та ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. З огляду на вказане, суд також приходить до переконання відносно задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка набута позивачем на підставі правочину, оригінальний примірник якого на даний час втрачений. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved