Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивував тим, що вона є власником 1/3 частки цієї квартири, ще 1/3 частки квартири належить [PERSON] , малолітній дочці позивача, а також 1/3 частка квартири належить [PERSON] , яку судом залучено до участі в розгляді даної справи. Інших співвласників немає, однак у вказаній квартирі зареєстрований також і відповідач. Відповідно до тверджень позивача, у вказаній квартирі відповідач не проживає, витрат на утримання квартири не здійснює протягом тривалого часу, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв`язку із реєстрацією в ній відповідача, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову та просила їх задовольнити, інші учасники в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Заслухавши допитаних в судовому засіданні свідків, пояснення позивача та вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів справи, зокрема з копій свідоцтва про право власності, витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, договорів дарування частини квартири, витягів з Державного реєстру правочинів, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10-17) вбачається, що [PERSON] , її малолітній дочці [PERSON] , а також [PERSON] належить квартира [ADDRESS] в рівних частках по 1/3 кожному співвласнику. В спірній квартирі на даний час зареєстрований також відповідач, що підтверджується запитом суду (а.с. 38) та довідкою №3331 від 20.02.2020 ЦНАП м. Івано-Франківська Управління адміністративних послуг Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (а.с. 8). У своїх позовних вимогах позивач просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідків були допитані [PERSON] , що проживає за адресою : [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає за адресою : [ADDRESS] . Так, свідок [PERSON] , пояснила суду, що буває за адресою реєстрації місця проживання відповідача майже щоденно, його не бачила близько 4-5 останніх років, речей його в цій квартирі немає і наскільки відомо свідку відповідач виїхав за кордон на постійне місце проживання, а свідок [PERSON] , пояснила суду, що вже близько п`яти років не бачила відповідача за даною адресою, хоча буває там в гостях з періодичністю не менше одного разу на місяць, а останній раз була 4 травня поточного року. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується безпосередньо свідченнями власника квартири -позивачем, а також допитаних свідків, відповідно до яких відповідач вже значний період часу не проживає у вказаній квартирі, у даному жилому приміщенні відсутні речі відповідача, а також той факт, що відповідач не бере участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства (а.с. 23-29), в той же час факт реєстрації місця проживання відповідача за вказаною вище адресою несе додаткові витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні спірною квартирою відповідачу не створює. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати покладається на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved