Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області суду з позовною заявою до [PERSON], про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом. Позивач у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO]; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] на квартиру [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS]. Проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомила. За згодою позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 08 травня 2007 року жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області батьком позивача по справі [PERSON] є [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим 11 травня 2007 року відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Оскільки правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] виникли в період 2003 року, тобто, до набрання законної сили ЦК України 2004 року, вони повинні регулюватись нормами цивільного законодавства, діючими на той час, а саме ЦК УРСР (в редакції 1963 року). За ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.- діючого на момент смерті спадкодавця) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Вимогами ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.- діючого на момент смерті спадкодавця) встановлено наступне, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.- діючого на момент смерті спадкодавця) - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27 червня 2000р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Продан О.Г., зареєстрованого у реєстрі за №3019, [PERSON] (спадкодавець) є власником квартири [ADDRESS]. Після смерті батька позивач вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме: проживав зі спадкодавцем на момент його смерті; поховав спадкодавця; проживав та проживає з родиною у спадковій квартирі; користувався нею, ремонтував її, підтримував у належному стані. Таким чином, відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (1963р.), який діяв на момент виникнення спадкових правовідносини, позивач прийняв спадщину після смерті батька. Дані обставини підтверджуються довідкою №2754 від 20 листопада 2014 року Комунального підприємства «Північне». Однак, постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Карлової Т.Г. від 04 грудня 2014р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним не надано доказів фактичного прийняття спадщини та роз'яснено його право на звернення до суду з відповідною позовною заявою. Таким чином, у даному випадку підлягає встановленню факт прийняття позивачем спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] - загальна площа квартири складає 21,3 кв.м., житлова площа складає 11,7 кв.м. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, єдиним правовим способом захисту порушених прав є визнання права власності в порядку спадкування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у частині встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Однак суд приходить до висновку про необхідності відмови у задоволенні позову у частині визнання права власності домоволодіння [ADDRESS], оскільки позивачем у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог саме у цій частині.

Outcome: partial