Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом його вселення у вказаний будинок та передачі йому ключів від вхідних дверей та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Позов обґрунтовує тим, що він є власником 63/100 частин вищезазначеного будинку і власником Ѕ частини земельної ділянки, кадастровий номер 3510100000:38:313:0024, площею 0,0684 га в межах згідно планом, розташованої за вищевказаною адресою. Співвласником інших 37/100 частин будинку та Ѕ частини земельною ділянки є відповідач. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда по справі № 405/7628/16-ц від 15.05.2018 року йому виділено в натурі 63/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . На даний час він зареєстрований у вказаному, але потрапити до нього не може, оскільки відповідач чинить йому перешкоди та не впускає до будинку. Він неодноразово намагався потрапити до будинку, але відповідач влаштовувала постійні перепони (змінила вхідні замки та не надає дубліката ключів). Дана обставина не лише унеможливлює проживання в будинку, а й взагалі потрапляння до нього. Відповідач категорично проти того, щоб він користувався і проживав у будинку, цим самим порушуючи його право на користування житловим приміщенням. Він, маючи власний дім, змушений проживати у родичів, оскільки не має ключів від власного будинку. він неодноразово звертався до відповідача з проханням усунути перешкоди у користуванні майном шляхом передачі йому ключів від будинку, на що постійно отримував відмову, також звертався до відділу поліції із заявою щодо неправомірних дій відповідача, однак позитивного результату не отримав. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 26.06.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідач відзиву на позов не надала і ухвалою суду від 18.09.2020 року підготовче провадження у справі закрито. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, що в ньому викладені. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи. Встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 63/100 частки житлового будинку з відповідно часткою господарсько-побутових будівель за номером [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 Биковим С.Є. за реєстровим № 194/2014. Позивач також є власником 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер 3510100000:38:313:0024, площею 0,0684 га в межах згідно з планом, розташованої по [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Співвласником 37/100 частин вищезазначеного будинку є відповідач [PERSON] , відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 30.07.2002 року № 3-1813, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і посвідченим державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Гарською В.В. за реєстровим № 3-1813. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Вимогами ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.05.20218 року по справі № 405/7628/16-ц за позовом[PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки домоволодіння та господарсько-побутових будівель зі спільної часткової власності, усунення перешкод та вселення, позов [PERSON] задоволено частково, виділено [PERSON] в натурі 63/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Як зазначено позивачем на даний час він не може реалізувати свої права власника, так як відповідачем йому чиняться перешкоди, зокрема: відповідач змінила замки від вхідних дверей будинку та не дає позивачу їх дублікати. З даного питання позивач звертався до Кіровоградського відділу поліції ГУНП України в Кіровоградській області. Як вбачається з відповіді даного органу від 30.10.2028 року йому було рекомендовано звернутись в суд з цивільно-правовим позовом про усунення перешкод. Статями 41, 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути збавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу PCP і Української PCP. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що «відповідно до змісту положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. У зазначеній вище постанові також зазначено, що задовольняючи позов про захист права власності від порушень не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати, понесені ним та підтверджені наданою квитанцією в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved