Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернулась до суду з вимогою про визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO] , з батьком - [PERSON] та стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дитини, щомісячно, у розмірі Ѕ частин всіх видів доходу. Ухвалою суду від 14.06.2018 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду. Позов [PERSON] мотивується тим, що сторони мають спільну дитину [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу з відповідачем 14.11.2017 року, позивач переїхала з дитиною з квартири відповідача, що розташована на [ADDRESS] в квартиру в Київському районі міста Одеси, де зареєстрована на цей час. Тривалий час, до закінчення навчального року, дитина проживала періодично, і з батьком і з матір`ю. В останній час відповідач забрав дитину до себе і перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною. Відповідач користується тим, що дитина внаслідок свого віку ще не може критично сприймати дійсність та налаштовує її проти позивача. Позивач посилається на положення ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 160,161 СК України. Також позивач надала відзив на зустрічний позов в якому зазначила що за приписом ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, який винесено з грубими порушеннями її прав та неповно і однобічно. Органом опіки та піклування не враховано обставини притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, не врахував акт обстеження місця проживання матері, приховується інформація про психологічний стан дитини, обставина яка викладена у висновку про заперечення позивача щодо проживання дитини з відповідачем не відповідає дійсності. Батько дитини вчинив щодо неї непедагогічні вчинки та наніс дитині психологічну травму повідомивши, що у 2003 році її мама притягувалась до кримінальної відповідальності за проституцію. Дитина проживає з батьком який самовільно встановив порядок спілкування позивача з дитиною - всього п`ять зустрічей за декілька місяців у присутності відповідача. Орган опіки та піклування підмінив поняття «інтереси дитини» поняттям «бажання дитини», при цьому не враховано, що бажання дитини можуть йти врозріз з її інтересами. Восьмирічна дитина не має критичного ставлення до життя, її легко налаштувати чи залякати. Батьки мають майже рівні доходи та умови проживання. У матеріалах справи відсутні відомості про наявність у позивача будь-яких негативних рис, окрім інформації про притягнення позивача до кримінальної відповідальності 15 років тому. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі її представника. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову та підтримали зустрічний позов. Представник третьої особи в судовому засіданні надала пояснення щодо доцільності задоволення зустрічного позову. Судом встановлено, що позивачем на підтвердження обставин, які викладені в позовній заяві надано докази: Сторони є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.11). Шлюб що був зареєстрований між сторонами 18.09.2009 року, заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 02.11.2017 року - розірвано (а.с.14). Довідкою №61 від 04.04.2018 року виданою ОСББ «Паустовський», яка надана позивачем, визначено проживання [PERSON] та [PERSON] разом з дитиною за адресом - [ADDRESS] (а.с.16). Довідкою №95 від 03.05.2018 року виданою ОСББ «Паустовський», яка надана відповідачем, визначено проживання [PERSON] разом з дитиною за адресом - [ADDRESS] (а.с.62). Отже, на час звернення позивача до суду (12.04.2018 року) сторони проживали разом з дитиною. Відповідач є співвласником вищезазначеної квартири разом з своїми родичами (а.с.17). Характеристикою ОНВК№67«ЗОШ І-ІІ ступеню - ліцей» визначено, що дитина проживає з батьком, мати часто відвідує дитину у школі, цікавиться її успіхами у навчанні (а.с.20). Відповідно до заяви на ім`я директора навчального закладу, позивач просить направити дитину до психолога через використання відповідачем дитини для зведення рахунків з позивачем (а.с.22). Відповідно до характеристики наданою головою ЖБК «Іллічівський-18» від 26.03.2018 року, [PERSON] проживає, одна, за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Власником зазначеної квартири є [PERSON] (а.с.110), доказів права користування позивачем вказаною квартирою не надано. Характеристикою з місця роботи визначено, що позивач є гідним професіоналом, пунктуальна, шкідливі звички відсутні, має правильні життєві пріоритети та орієнтири (а.с.24), має дохід за вересень 2017 року - лютий 2018 року, в середньому, 3616 - 3900 грн. щомісячно (а.с.25). Довідкою ТСЦ №5141 РСЦ МВС України в Одеській області [PERSON] станом на 08.02.2018 року на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої та непогашеної судимості немає, в розшуку не перебуває (а.с.26). Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 24.05.2018 року відносно [PERSON] провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито, звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності по малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Зазначеною постановою встановлено, що [PERSON] шукає зустрічі з [PERSON] , приходить до неї на роботу і її це не подобається через що вона викликала поліцію (а.с.105). Характеристикою голови ОСББ «Паустовський» м.Одеса від 22.03.2018 року, відповідач характеризується як людина замкнута, непривітливий конфліктний. Відношення з ним голова ОСББ намагається не підтримувати, оскільки він в спілкуванні малоприємний. Дитину - [PERSON] в дворі будинку не бачить. З [PERSON] залишились приємні стосунки (а.с.27). Відповідачем, на підтвердження обставин які викладені в зустрічній позовній заяві, надано докази: Письмовими практичними рекомендаціями ГО «Асоціація практикуючих психологів Одеської області» №2 від 05.04.2018 року визначено, що дитина - [PERSON] [INFO] проживає з батьком, загальний розвиток дитини відповідає віку, вона прихильна до батька, рекомендовано перебування поруч з батьком для забезпечення життєвих потреб, освіти, безпеки та подальшого розвитку (а.с.51). Характеристика з місця проживання від сусідів вказує на те, що [PERSON] проживає разом з батьком та своєю дочкою [PERSON] , ввічливий, відзивчивий, привітливий, безконфліктний, піклується за дитиною. Характеристика посвідчена головою ОСББ «Паустовський» м.Одеса від 10.05.2018 року (а.с.56). Зазначене підтверджується також поясненнями в судовому засідаенні свідків [PERSON] , [PERSON] Аналогічна позитивна характеристика надана [PERSON] місця роботи 18.04.2018 року (а.с.67), також підтверджено отримання ним щомісячного доходу в розмірі 4100 грн. (а.с.68). Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради, як органом опіки та піклування, надано висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , в якому висловлено доцільність визначення місця проживання дитини з батьком (а.с.90). у висновку зазначено, що мати дитини не заперечувала проти призначення місця проживання дитини з батьком, але за умови, що він даватиме їй можливість спілкуватися та бачитися з дитиною. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Крім того, за положеннями статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган. Визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд, в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, надав оцінку наявним у справі доказам, на підставі яких установив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема враховано ставлення батька до дитини, який належним чином виконує свої батьківські обов`язки, ставлення дитини до батька (визначено шляхом опитування дитини в судовому засіданні), наявність облаштованого житлового приміщення для дитини, позитивну характеристику батька за місцем проживання, роботи, його участь у вихованні і навчанні дитини, піклування про її здоров`я, наявність достатнього заробітку, що дозволяє забезпечувати дитину, а також, що є важливим, місце навчання дитини, уникнення зміни шкільного колективу дитини, її соціального кола спілкування з іншими дітьми, що є негативним фактором для психологічного розвитку. До того ж, позивач не надала доказів наявності у користуванні житла придатного для проживання дитини. Суд відхиляє як неналажний доказ характеристику голови ОСББ «Паустовський» м.Одеса від 22.03.2018 року, так як в неї викладені обставини особистих стосунків голови ОСББ та відповідача. Також відхилено, як доказ вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності, інформацію про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, так як зазначені обставини, що викладені в постанові Приморського районного суду м.Одеси від 24.05.2018 року не стосуються насильства відносно дитини або за її присутності. До того ж, надані позивачем докази, а саме довідка про склад сім`ї (а.с.16) не підтверджує викладену в позовній заяві обставину, що сторони на час подання позову проживали окремо. Отже, позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини з нею не обґрунтований та такий що не підлягає задоволенню. Зустрічна позовна вимога про визначення місця проживання дитини з батьком підтверджена належними доказами та направлена на захист найвищих інтересів дитини а тому підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає, що вимога підлягає задоволенню частково. Судом враховано доказану в судовому засіданні обставину проживання дитини з батьком, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матері, відсутність у [PERSON] інших осіб на утриманні, наявність у неї та розмір стабільного доходу, і визначено, що достатнім розміром аліментів, що підлягають стягненню, буде 1/4 частина всіх видів заробітку (доходів). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial