Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідачів публічного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Гарант-Авто», Волинської філії публічного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та Івано-Франківської філії публічного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Ухвалою суду від 20 червня 2014 року з числа відповідачів вилучено Волинську філію публічного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та Івано-Франківську філію публічного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Гарант-Авто» Позовні вимоги обгунтовані тим, що внаслідок ДТП, яке сталось 11.08.2012 року участю водіїв [PERSON] та [PERSON] автомобіль позивачки, яким керував [PERSON], зазнав пошкодження. Винними у скоєнні ДТП визнано обидвох водіїв. Судом встановлено, що водії проїхали на заборонений сигнал світлофора, внаслідок цього допустили зіткнення. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ УСК «Гарант Авто» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вартість матеріального збитку оцінено в 21 491 грн. 22 коп. Позивачка надіслала відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування , однак в березні 2013 року отримала відповідь, що розгляд заяви призупинено до отримання рішення суду про встановлення ступеня вини кожного з учасників ДТП. На даний час страхового відшкодування позивачка не отримала. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали з мотивів наведених в ньому. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення на позов. [PERSON] надсилалось повідомлення про вступ в справу в якості третьої особи, однак відповіді від нього не отримано, згоду на вступ справу він не надав, тому суд продовжив розгляд справи у його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 11.08.2012 року близько 01 год. 15 хв. в м. Івано-Франківську на перехресті вулиць Незалежності-Івасюка-Тисменицька трапилась ДТП за участю водіїв [PERSON] та [PERSON], який керував автомобілем БМВ 318, який належить на праві власності позивачці. Вказану обставина сторонами визнається, а тому доказування згідно ст. 61 ЦПК України, не підлягає. Постановами судді Івано-Франківського міського суду від 21.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] визнано винними у порушенні вимог п.8.7.3 ПДР в Україні та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.11, 12). Судом встановлено, що обидва водії проїхали на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого допустили зіткнення. Внаслідок ДТП автомобіль позивачки зазнав механічних ушкоджень. Як вбачається зі звіту про оцінку вартості матеріального збитку, який проведений на замовлення відповідача, вартість матеріального збитку власника автомобіля БМВ 318 д.н.з. [NUMBER] становить 21 491 грн. 22 коп. (а.с.23-28). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ УСК «Гарант Авто» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 30 серпня 2012 року позивачка звернулась до відповідача із повідомленням про страховий випадок - заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.19-21). 30 серпня 2012 року було складено протокол огляду транспортного засобу (а.с.16-17). У відповідь на заяву позивачки відповідач надав відповідь позивачці, в якій вказав, що страхова виплата не може бути здійснена оскільки відсутні необхідні документи. Позивачці було запропоновано звернутись до суду для отримання рішення про визначення ступеню вини кожного учасника ДТП (а.с.13). Цивільно-правові відносини між [PERSON] та відповідачем регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно звіту № 6015 від 21.03.2013 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля БМВ 318 складає 87 853 грн. 79 коп. Ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження становила 21 491 грн. 22 коп. Ринкова вартість пошкодженого автомобіля (після ДТП) складає 6787 грн. 95 коп. Витрати на відновлювальний ремонт автомобіля перевищують його вартість до ДТП. Згідно ч. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспорртний засіб вважається фізично знищеним, його власнику, відповідно до ч. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно вказаної статті Закону, позивачці підлягає відшкодуванню різниця в розмірі 14 703 грн. 27 коп. (21 491,22-6787,95). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦПК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Учасники ДТП [PERSON] та [PERSON] обоє визнані винними та притягнуті до адміністративної відповідальності. Тобто, вина водіїв однакова та складає 50%. Однак у постановах суду про частку вини кожного з водії нічого не вказано, тому суду уважно вивчивши матеріали цивільної справи та справ про адміністративне правопорушення, прийшов до переконання, що все ж таки частка вини водія [PERSON] більша у скоєнні ДТП ніж [PERSON], який керував автомобілем позивачки, та вина [PERSON] становить 30%, а вина [PERSON] 70%. Вина [PERSON] частково спростовується показами свідків, які вказані в постанові суду від 21.08.2012 року (а.с.12). Отже, якщо вважати, що вина [PERSON] становить 30%, а вина [PERSON] 70%, то відшкодуванню позивачці підлягає 10 292 грн. 29 коп. (14 703,27=100%, 70%=10 292,29, 30%=4410,98). Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд врахував роз'яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також те, що ні Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спеціальним, ні полісом (договором) не передбачено відшкодування моральної шкоди, а тому у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, але не менше ніж встановлено до вимог майнового характеру Законом України «Про судовий збір»,тобто в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 6, 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 16, 526, 610, 1188 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial