Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

позивач звернувся до відповідачів з позовом про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням у житловому будинку № 4 по вул. Стуса в м. Стрий Львівської області. В обґрунтування покликався на те, що є власником цього будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який виданий Стрийським ДК МБТІ 05.05.2004р. за № 3500002 (реєстраційний номер 5716180). Окрім нього в будинку зареєстровані: дружина - [PERSON], донька [PERSON] та дві доньки від першого шлюбу відповідачі [PERSON], [PERSON]. Останні до 2002р. проживали разом з ним. Однак, влітку 2002р. він надав згоду колишній дружині на виїзд дітей за кордон. Відтоді, понад 10 років вони проживають з матірю за межами України. Жодних стосунків з ними він не підтримує, відповідачі не проживають в його будинку, не сплачують комунальні послуги, не отримують кореспонденцію, їх особистих речей в будинку немає. Інших домовленостей щодо користування житлом в будинку між ним та відповідачами не укладалось, тому, на підставі ст.405 ЦК України просив визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, позовні вимоги підтримав. Відповідачі згідно з вимогами ч.9 ст.74 ЦПК України викликались в судове засідання через оголошення у пресі (газета «Львівська пошта»), але на виклик суду повторно не зявились, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, тому суд розглянув справу за відсутності останніх та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься вст.16 ЦК України. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно дост.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно дост.9 ЖК Україниніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування житлового будинку від 09.04.1999р. є власником будинку №4 по вул. Стуса в м. Стрий Львівської області. Згідно з довідкою № 2195 08.07.2015р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за даною адресою. Факт їх реєстрації також підтверджується відповідями ВАДР ГУ ДМСУ у Львівській області на запит суду. Свідки [PERSON], [PERSON] ствердили, що відповідачі більше року за адресою реєстрації не проживають. Судом не встановлено, що між відповідачами та позивачем існували будь-які домовленості щодо порядку користування спірним житлом, тому є всі підстави вважати, що відповідачі не проживають у [INFO] без поважних причин понад один рік. Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачі обрали собі інше місце проживання, спірне житло залишили і в ньому не проживають понад встановлений законом терміни без поважних причин, не сплачують витрати на утримання будинку, а позивач, як власник житла, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом.

Outcome: approved