Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач в січні 2019 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ» є управителем та надає житлово-комунальні послуги в житлово-офісному комплексі, що знаходиться по [ADDRESS]. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 73,70 кв.м. 01.02.2012 року між відповідачем та позивачем було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно умов Договору, виконавець забезпечує надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , а споживач своєчасно оплачує такі послуги за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату виникнення заборгованості становив (4,35 грн), за один квадратний метр загальної площі. Посилаючись на ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , ст.ст. 11, 526, 530, 625, 629 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «УПРАВ-ДОМ» заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 14 844, 37 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 555 грн.37 коп., витрати від інфляції в розмірі 1985 грн. 79 коп. та судовий збір в розмірі 1921 грн. Ухвалою суду від 28.01.2019 по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. Відповідачем надано відзив на позов. В своєму відзиві відповідач посилається на те, що у нього відсутнє належним чином оформлене право власності на кв. [ADDRESS] . Відповідач вважає, що позов подано до неналежного відповідача. Пунктом 3 Договору про утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.02.2012 р. , встановлено розмір оплати у сумі 3,50 грн. за один квадратний метр загальної площі квартири. При цьому у заяві позивачем вказано іншу суму - 4,35 грн. Доказів того, що впроваджені обслуговуючою організацією ТОВ «Управ-Дом» нові тарифи були затверджені органом місцевого самоврядування, у передбаченому законодавством порядку, матеріали справи не містять, а тому вимоги про застосування тарифу у розмірі 4,35 грн. вважає необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам законодавства. Пунктом 4 договору про утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.02.2012 встановлено, що оплата послуг проводиться не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунком. Проте, у розрахунку заборгованості наданому позивачем, всі розрахунки було проведено за період з 01 по 30 (31 число). Враховуючи наявність умови оплати до 15 числа, то заборгованість вважає, що повинна нараховуватися лише з 16 числа, а тому розрахунок суми заборгованості, втрат від інфляції і 3 % річних надані позивачем проведено з порушенням умов договору, не відповідають дійсності, не можуть бути належним доказом по справі. Відповідач не визнає сам факт наявності боргу за період з жовтня 2015 по жовтень 2017, оскільки ще 17.10.2017 оплатив 20000 грн. на рахунок позивача, що підтверджує дублікатом квитанції. Вказаний платіж у розрахунку наданому позивачем відсутній. Зазначає, що в жовтні 2017 відповідачем отримано від позивача квитанцію за жовтень 2017, в якій зазначено суму заборгованості в розмірі 4624 грн.57 коп., яку було оплачено позивачем 04.12.2017, у розмірі 5000 грн., зазначений платіж позивач також не відобразив у розрахунку заборгованості. Також факт відсутності заборгованості підтверджує квитанцією наданою позивачем за грудень 2017, в якій інформація про заборгованість відсутня. 06.12.2017 позивач направив відповідачу лист з вимогою повторно сплатити заборгованість в сумі 5516 грн. 35 коп. У квитанціях позивача за січень та лютий 2018 згадка про будь-яку заборгованість відповідача відсутня. Натомість у березні відповідач отримав квитанцію із сумою боргу у розмірі 48414 грн. 59 коп. З метою отримання інформації про взаєморозрахунки з позивачем, 07.12.2018 відповідачем було подано позивачу заяву про надання акту звірки взаєморозрахунків, проте відповіді на вказану заяву , як і акт звірки , відповідач станом на 22.02.2019 не отримав. Надана позивачем інформація стосовно наявності суми боргу, його розміру та періоду виникнення, містить суттєві розбіжності у розмірі боргу починаючи з 14 844 грн. 37 коп. зазначених у позові до 48414 грн. 59 коп. вказаних у квитанції за березень 2018 р. , просила суд в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримувала з обставин викладених в позові та просила суд позов задовольнити. Суду пояснювала, що відповідач займала посаду головного бухгалтера у ТОВ «Управ-дом» і лише після її звільнення було виявлено , що неї не у повному обсязі сплачувалися всі платежі. В період з 01.10.2015 по 30.09.2018 р. у відповідача утворилася заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, просила суд позов задовольнити. Відповідач та її представник заперечували проти позову з підстав викладених у відзиві просили суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. 01.02.2012 року між ТОВ «Управ-дом» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] . (а.с. 21-24) Стаття 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» чинній на момент існування спірних правовідносин, передбачала, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Згідно зі ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин, ціни\\тарифи на комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Стаття 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин, закріпила, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи(пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин , які не залежать від виконавця/виробника, зокрема , збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і продають на затвердження до органу , уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів. Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов`язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше, ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 3 Договору про утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.02.2012 р., встановлено розмір оплати у сумі 3,50 грн. за один квадратний метр загальної площі квартири. У заяві позивачем вказано іншу суму - 4,35 грн. Доказів того, що впроваджені обслуговуючою організацією ТОВ «Управ-Дом» нові тарифи були затверджені органом місцевого самоврядування, у передбаченому законодавством порядку, матеріали справи не містять, як і не надано доказів, яким чином та хто саме прийняв рішення та відповідно до якого нормативного чи-то локального акту про сплату за тарифом саме в розмірі визначеному позивачем. Тобто позивач не довів в судовому засіданні правомірність застосування тарифу на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 4,35 грн., оскільки наданий суду наказ від 01.04.2015 № 2/1-Б «Про корегування вартості утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» наданий позивачем (а.с.13) не є належним доказом по справі, оскільки суду не надано доказів того, що директор ТОВ «Управ-Дом» наділений повноваженнями приймати такі рішення. Відповідач в судовому засідання заперечував борг за період з жовтня 2015 по жовтень 2017, оскільки ще 17.10.2017 оплатив 20000 грн. на рахунок позивача та на підтвердження надав суду дублікат квитанції. Вказаний платіж у розрахунку наданому позивачем разом із позовом відсутній. Також відповідач надала суду копію квитанції за жовтень 2017, в якій зазначено суму заборгованості в розмірі 4624 грн.57 коп., яку було оплачено позивачем 04.12.2017, у розмірі 5000 грн. та на підтвердження надано суду копію квитанції, зазначений платіж позивач також не відобразив у розрахунку заборгованості при зверненні до суду. Також факт відсутності заборгованості відповідач підтверджує квитанцією наданою позивачем за грудень 2017, в якій інформація про заборгованість відсутня. 06.12.2017 позивач направив відповідачу лист з вимогою повторно сплатити заборгованість в сумі 5516 грн. 35 коп. У квитанціях позивача за січень та лютий 2018 згадка про будь-яку заборгованість відповідача відсутня. Натомість у березні відповідач отримав квитанцію із сумою боргу у розмірі 48414 грн. 59 коп. На підтвердження факту належної оплати за 2018 рік, відповідач надала суду дублікати квитанцій № 0.0.945928605.1 від 2018.01.22; № 0.0.983165951.1 від 2018.03.11; № 0.0.1005559745.1 від 2018.04.06; № 0.0.1033647012 від 2018 .05.12; № 0.0.1054707478.1 від 2018.06.07; № 0.0.1081866316.1 від 2018.07.12; № 0.0.1109078205.1 від 2018.08.15; № 0.0.1130061761.1 від 2018.09.11; № 0.0.1150317854.1 від 2018.10.04. (а.с.69-70, 77-85).У вказаних квитанціях відображено призначення платежу комунальні послуги, утримання будинку. З метою отримання інформації про взаєморозрахунки з позивачем, 07.12.2018 відповідачем було подано позивачу заяву про надання акту звірки взаєморозрахунків, проте відповіді на вказану заяву, як і акт звірки, відповідач станом на 22.02.2019 не отримав. Надана позивачем інформація стосовно наявності суми боргу, його розміру та періоду виникнення, містить суттєві розбіжності у розмірі боргу починаючи з 14 844 грн. 37 коп. зазначених у позові до 48414 грн. 59 коп. вказаних у квитанції за березень 2018 р. Позивач в судовому засіданні пояснювала, що відповідач займала посаду бухгалтера, а тому позбавлені були можливості виявити порушення стосовно не оплати комунальних послуг. Разом з тим суду не надано доказів стосовно зловживання посадовим становищем зі сторони головного бухгалтера [PERSON] , а відповідно до наказу вона звільнена з роботи за власним бажанням з 26.09.2017 (а.с. 110) Наявність заборгованості позивач доводив оборотно-сальдовими відомостями. Окрім того, суду надано позивачем довідку від 06.11.2019 в якій зазначено, що заборгованість за надані комунальні послуги та послуги центрального опалення по кв. [ADDRESS] перед ТОВ «Управ-Дом» складає станом на 01.01.2017 - 16676,49 грн. плюс надані послуги згідно квитанцій від 06.01.2017 по 01.11.2019 у розмірі 19880 грн.71 коп., плюс в квитанції 028761 від 02.04.2018 донарахування у зв`язку з виявленими помилками при нарахуванні послуг у розмірі 52066 грн.54 коп. Разом 71947 грн.25 коп. Визнають, що відповідачем сплачено 05.12.2016 - 70,46 грн., 05.12.207 - 5000 грн. 15.12.2017 - 445,89 грн., 23.01.2018 - 445 грн. 89 коп., 06.02.2018 - 445 грн. 89 коп., 12.03.2018 - 445 грн. 89 коп., 07.04.2018 - 445 грн. 89 коп., 13.05.2018 - 581 грн. 49 коп., 08.06.2018 - 649 грн. 30 коп., 13.07.2018 - 649 грн. 30 коп., 16.08.2018 - 649 грн. 30 коп., 12.09.2018 - 649 грн. 30 коп., 05.10. 2018 - 649 грн.30 коп., 05.12.2018 - 46 грн. 25 коп. Вищезазначена оплата в сумі 11174 грн.15 коп. зарахована позивачем на погашення попередньої заборгованості по квитанціям з 01.05.2013 по 01.10.2015 року. Окрім того, визнали, що відповідачем сплачено 18.10.2017 - 20000 грн., 05.12.2018 - 603,05 грн., 13.12.2018 - 649 грн.30 коп., 15.01.2019 - 649 грн. 30 коп., 08.02.2019 - 649 грн. 30 коп., 07.03.2019 - 649 грн. 30 коп., 09.04.2019 - 649 грн.30 коп., 04.05.2019 - 649 грн. 30 коп., 12.06.2019 - 649 грн. 30 коп., 07.07.2019 - 649 грн.30 коп., 09.08.2019 - 649 грн.30 коп., 04.09.2019 - 649 грн.30 коп., 08.10.2019 - 649 грн.30 коп. Вказана оплата в сумі 27745 грн.35 коп. зарахована на погашення попередньої заборгованості по квитанції 028761 від 02.04.2018 до якої включено донарахування 52066 грн.54 коп. у зв`язку з виявленими помилками при нарахуванні послуг : За житлово-комунальні послуги - 448 грн. 63 коп., за послуги з централізованого опалення - 5674 грн.68 коп., за додаткові послуги - 55,93 грн., холодне водопостачання - 7390 грн.66 коп., гаряче водопостачання - 24048 грн.64 коп., електроенергію - 14448 грн. Станом на 06.11.2019 заборгованість - 49704 грн. 24 коп. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, в межах розгляду даної справи, відповідачем не надано суду належних доказів стосовно будь-яких боргів у відповідача перед позивачем з центрального опалення, холодного водопостачання тощо та періоду у який вони виникли. Як і не доведено правомірність зарахування сплачених відповідачем коштів на власний розсуд ТОВ «Управ-дом» в рахунок яких саме боргів та періоди цих зарахувань. На спростування розрахунків вказаних у довідці від 06.11.2019 відповідач надала копію договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 01.11.2015 , укладений між [PERSON] та ПАТ «АК «Київводоканал», копію договору № 152592-497-27 про користування електричною енергією від 01.10.2012, укладений між [PERSON] та ПАТ «Київенерго», лист ТОВ «Управ-Дом в якому відсутні заперечення вказаного товариства проти заключення додаткової угоди щодо розрахунку по квартирному тепло лічильнику; копію додаткової угоди № 1 до договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 10.12.2012, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Управ-дом», копію акту введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 10.12.2012; копію договору № 7/78 від 25.12.2012 року. У Постанові від 07.02.2019 у справі № 742/722/17 Верховний Суд зазначив, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed