Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач зазначив, що 25.10.2012р. між сторонами укладено договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 9200грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач заборгованість за кредитним договором не погашає, у звязку з чим станом на 19.10.2017р. має заборгованість 22 031грн 07коп., яка складається з наступного: - 4 877грн 00коп. заборгованість за кредитом; - 9 408грн 76коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 6 220грн 02коп. пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500грн штраф (фіксована частина) - 1 025грн 29коп штраф (процентна складова), яку представник позивача просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами ,і справу розглянути без його участі. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII. За положеннями ч.3-4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальший розгляд справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, у частині, в якій вони не встановлюють нових обовязків, скасовують чи звужують права, що належать учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання. Відповідач до судового засідання не зявилася повторно, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, про причини неявки не сповістила, заяву про розгляд справи без його участі суду не надала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксація процесу технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 25.10.2012р. між сторонами укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 9200грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.9-26). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач заборгованість за кредитним договором не погашає, у звязку з чим станом на 19.10.2017р. має заборгованість 22 031грн 07коп., яка складається з наступного: - 4 877грн 00коп. заборгованість за кредитом; - 9 408грн 76коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 6 220грн 02коп. - пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500грн штраф (фіксована частина) - 1 025грн 29коп штраф (процентна складова) (а.с.5-8). Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідносин є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 525 цього ж Кодексу одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати розподілити за положеннями ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved