Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом, який в подальшому уточнив, про скасування права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року справа №191/3064/19 визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме на 2/3 житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 73,0 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м. 27.11.2019 року відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 190376628 було проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень вищезазначеного майна. Вказане нерухоме майно є спільною частковою власністю, власником 1/3 частини житлового будинку є [PERSON] . При реєстрації права власності йому стало відомо, що вся земельна ділянка, на якій розташований будинок перебуває у власності відповідача на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 068380 від 21 грудня 2009 року, виданого на підставі рішення сесії Синельниківської міської ради від 05.06.2009 року № 539-35/V, загальна площа земельної ділянки 0, 0282 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 1213000000:01:216:0008. 16 грудня 2009 року акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного землі за №010911500220 . Просить визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 068380 від 21 грудня 2009 року та рішення сесії Синельниківської міської ради від 05.06.2009 року за №539-35/V від 05.06.2009 року, скасувавши їх та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 1213000000:01:216:0008,загальною площею 0,0282 га розташованої [ADDRESS] за [PERSON] . До початку судового засідання представник позивача надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі та участі позивача. Уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник відповідача Синельниківської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи відділу реєстрації Синельниківської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог позивача не заперечує, просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача [PERSON] , який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України.\~\~\~\~ Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. За правилами статей\~2,12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК). Відповідно до\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимоги\~ст. 264 ЦПК України\~зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що за позивачем [PERSON] на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року визнано право власності на нерухоме майно, а саме на 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 73,0 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м. 27.11.2019 року було проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень вищезазначеного майна, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 190376628. Власником іншої 1/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] , тобто вказане нерухоме майно є спільною частковою власністю. З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 068380 від 21 грудня 2009 року, виданого на підставі рішення сесії Синельниківської міської ради від 05.06.2009 року № 539-35/V вбачається, що земельна ділянка в цілому, на якій розташований будинок за адресою [ADDRESS] , перебуває у власності [PERSON] , загальна площа земельної ділянки 0, 0282 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 1213000000:01:216:0008. 16 грудня 2009 року акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного землі за №010911500220. Згідно з частинами першою та четвертою\~статті 120 ЗК України\~(у редакції на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох\~\~осіб\~\~право\~\~на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки залежить від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до\~статті 377 ЦК України\~(у редакції на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до частини першої\~статті 86 ЗК України\~(у редакції на час виникнення спірних правовідносин) земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч.2\~ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 даної статті визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей, про що зазначено в ч.2\~ст.158 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1\~ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частина 1\~ст.79-1 Земельного кодексу України\~визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно ч.1\~ст.21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно\~ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, про що зазначено в ч.1\~ст.393 Цивільного кодексу України. Реєстрація земельної ділянки за відповідачем у такому варіанті, який є на сьогодні, позбавляє позивача можливості розпоряджатись своєю власністю. Виходячи з вищенаведеного, суд вбачає порушення права позивача, оскільки його обмежено в праві користування та власності на земельну ділянку, яка необхідна для обслуговування належної йому частини домоволодіння. При таких обставинах суд вважає необхідним визнати недійсним державний акт про право власності в цілому на земельну ділянку серії ЯИ №068380 від 21.12.2009 року та скасувати його державну реєстрацію. Що стосується позовної вимоги про визнання рішення сесії Синельниківської міської ради від 05.06.2009 року за №539-35/V недійсним, суд вважає, що в контексті цього спору достатнім способом захисту порушеного права буде задоволення вимог про скасування державного акту на ім`я відповідача. В цьому випадку права позивача будуть повністю поновлені. Тому в задоволення зазначеної позовної вимоги слід відмовити. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, лише в частині вимоги про визнання недійсним державного акта та скасування державної реєстрації земельної ділянки загальною площею 0, 0282 га, кадастровий номер: 1213000000:01:216:0008, розташованої за адресою: [ADDRESS] , відведену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та скасування реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. Інші заявлені позивачем вимоги безпідставні, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial