Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просить визнати, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , уродженця м.Рівне, про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження [INFO] зроблено запис № 2519. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 1992 року по дату смерті батька [INFO] його батьки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вели сімейне життя і спільне господарство без укладення шлюбу. Батьки разом працювали в Рівненському міському військовому комісаріаті, де і познайомилися. На дату його зачаття та народження [INFO] фактично його батьки проживали сім`єю, але шлюб між ними у встановленому законом порядку не було зареєстровано. Після його народження мати виявила бажання бути одинокою матір`ю та мати відповідні пільги. В силу цих обставин у його свідоцтві про народження зазначено батьком [PERSON] . Вказаний запис про батька здійснено зі слів матері. За життя [PERSON] ніколи не заперечував, що є його батьком. З самого ого народження батько визнавав його своїм сином. [INFO] [PERSON] несподівано помер. Матері зателефонували, що знайшли батька мертвим на робочому місці. Всі необхідні похоронні процедури і витрати взяла на себе мати. Визнання батьківства необхідне йому для прийняття спадщини, так як відсутні документи, що він є сином [PERSON] . Ухвалою від 10 вересня 2020 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 24 листопада 2020 року суд закрив провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання батьківства в частині позовних вимог до [PERSON] . Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року ухвалу про закриття провадження скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою від 26 листопада 2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 21 травня 2021 року суд призначив у справі судову молекулярно-генетичну експертизу з використанням аналізів ДНК, провадження у справі зупинив на час проведення експертизи. Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 липня 2021 року апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу про призначення експертизи залишено без змін. Ухвалою від 18 серпня 2020 року суд поновив провадження у справі. 6 жовтня 2020 року суд отримав відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Дерев`янко І.О. Заперечення проти позовних вимог представник відповідача мотивує тим, що колишня дружина [PERSON] [PERSON] по день його смерті спілкувалася з останнім та його близьким оточенням в м.Рівне, з його родичами (рідними братами), які проживають в Житомирській області. Жодної інформації про те, що [PERSON] веде спільне життя і спільне господарство з [PERSON] без укладення шлюбу протягом майже 30 років не було. Не заперечують знайомство померлого [PERSON] та відповідача [PERSON] за місцем роботи, але стосунків, притаманних шлюбу, між ними не було, вони проживали та були зареєстровані за різними адресами, а відповідно [PERSON] не може бути сином [PERSON] . Відповідач [PERSON] протягом 15-16 років систематично спілкувався з батьком телефоном та останні роки (5 років) відеозв`язком, надсилав батьку фото онука [PERSON] . Батько завжди був у квартирі один, ознак того, що він проживає з [PERSON] та позивачем, не було. Батько не знайомив його з нібито дружиною та іншим сином, про це не велося жодної мови за всі свідомі роки [PERSON] . Свідки з близького оточення батька, друзі, колеги не були обізнані про сімейні відносини [PERSON] та відповідача. Натомість вони були обізнані про сина [PERSON] та були з ним знайомі особисто. [PERSON] дружина [PERSON] декілька разів сама та з сином [PERSON] (1995, 1998, 2005 р.) відвідувала [PERSON] в м.Рівне, перебувала з сином в його однокімнатній квартирі, де ознак наявності у нього іншої родини не було зовсім. В 1998 році [PERSON] повідомив про те, що в нього почалися подружні відносини з [PERSON] . Відносини [PERSON] з [PERSON] продовжувалися до дати смерті [PERSON] . Незадовго до його смерті вони прийняли рішення оформити свої стосунки в РАГСі, але не встигли. [PERSON] з 28 жовтня 1983 року до 8 січня 1991 року перебував у шлюбі з [PERSON] . [INFO] в них народився син [PERSON] . В провадженні суду перебувала справа № 569/15897/19 з аналогічним предметом позову позивача до своєї матері, де позивач зазначив, що у померлого не було дітей, крім нього. Досить дивно, що позивач та відповідач, яка нібито проживала у цивільному шлюбі з 1992 року з померлим, не знали по наявність шлюбу та сина від цього шлюбу. Метою позивача є отримати квартиру за померлим. Позивачем не представлено жодної фотографії з [PERSON] та [PERSON] чи з ним з часу народження, жодного документу, який би свідчив про наявність стосунків між [PERSON] та [PERSON] . Позивач звернувся з позовом після смерті [PERSON] , який як померлий ані погодитися, ані заперечити своє батьківство не має можливості. Частково похоронні процедури і витрати поніс Рівненський міський військовий комісаріат. Батько [PERSON] працював та отримував військову пенсію, пенсійну картку друзі батька передали для організації поховання. Окрім того, батько повідомив [PERSON] , що продав машину та гараж і гроші на екстрений випадок має. Жодних доказів спільного проживання і ведення спільного господарства в період з 1992 року по 16 липня 2019 року з [PERSON] , участі у вихованні та матеріальному утриманні позивача померлим [PERSON] позивач не надав. В судовому порядку факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не встановлений, а тому відповідач [PERSON] не має права на спадкування як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У поданій 16 жовтня 2020 року відповіді на відзив позивач зазначив, що ніяких відносин у батька з його колишньою дружиною і сином не було. Він про них ніколи не згадував. Серед знайомих батька жінки на ім`я [PERSON] він не знає. Ніякої пенсійної картки для організації похорон ніхто не передавав, всі витрати на похорон буди здійснені його матір`ю [PERSON] . Ніхто з рідні батька навіть не згадав на похоронах про наявність сина [PERSON] та його місце проживання. На похоронах буди рідні [PERSON] , зокрема рідний брат [PERSON] з [PERSON] з сином та дочкою та племінниця [PERSON] . Про цих родичів його мати знала, так як спілкувалася з ними за життя батька. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що проживав зі своїм батьком та матір`ю за адресою [ADDRESS] . Батько завжди називав його сином, забирав з дитячого садка, приходив у школу, давав кошти на обіди, купував все необхідне, оплачував його лікування та поїздки в санаторій. Часто разом їздили відпочивати, на озеро, в ліс по гриби. Батько підтримав його бажання навчатися у коледжі, оплачував навчання, придбав йому комп`ютер. Робили разом ремонт у квартирі, батько вчив його користуватися інструментами, підтримував у всьому, ділився своїми знаннями. Спільних фотографій з батьком в нього немає. [PERSON] його батько зі святами віч-на-віч, бо проживали разом. За життя батька оформленням документів про батьківство не цікавився, бо жив у повноцінній сім`ї. Нині йому необхідні документи для прийняття спадщини після смерті батька. В 2019 році батько помер. Про його смерть відразу повідомили матір, бо вона його найближча людина. Похованням займалася матір. На похоронах були родичі батька з [PERSON] (брат [PERSON] , його син з донькою та племінниця), які визнавали його як сина [PERSON] , казали, що дуже схожий на нього. Батько ніколи не розповідав йому про сина [PERSON] . Не повідомляли про [PERSON] і родичі батька. Представник позивача додатково пояснила, що факт батьківства [PERSON] відносно позивача підтверджується свідоцтвом про народження позивача, де батьком зазначений [PERSON] ; фотографіями, з яких видно, що позивач і [PERSON] одне лице; всі необхідні похоронні процедури і витрати взяла на себе матір позивача; показаннями свідків, які підтвердили ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, спільне проживання, участь у вихованні та утриманні позивача матеріально, визнання [PERSON] свого батьківства; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи з використанням ДНК між [PERSON] та [PERSON] , рідним братом [PERSON] . Просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та пояснила, що встановлення батьківства викликане суто матеріальними вимогами. Ні позивач, ні відповідач [PERSON] не могли не знати, що у [PERSON] є син від першого шлюбу. Це свідчить про те, що зустрічі матері позивача з померлим були не періодичними або мав місце короткочасний зв`язок між ними, та спростовує факт проживання [PERSON] однією сім`єю з відповідачем [PERSON] . У позивача було 8 років після досягнення повноліття для встановлення батьківства за життя батька, зокрема за допомогою генетичної експертизи. Але він звернувся до суду лише після смерті [PERSON] , коли померлий вже не може спростувати цієї обставини. Жодних спільних фотографій ні з позивачем, ні з [PERSON] немає. Доказів утримання батьком сина - чеків, квитанцій тощо - теж не надано. Молекулярно-генетична експертиза проведена у відсутності відповідача [PERSON] . Процентного відношення спорідненості не встановлено, що ставить під сумнів висновки цієї експертизи. Щодо правовідносин у цій справі необхідно керуватися Кодексом про шлюб і сім`ю, яким встановлено пріоритет соціального батьківства над біологічним. Місце проживання позивача зареєстроване за іншою адресою, ніж та, за якою проживав померлий [PERSON] . Зазначення у свідоцтві про народження імені та по батькові померлого не свідчить про визнання ним свого батьківства щодо позивача, оскільки ці відомості внесені до актового запису про народження зі слів матері. Родичі [PERSON] побачили позивача вперше на похоронах і він сам представився їм як син померлого. [PERSON] та його матір, колишня дружина [PERSON] , бували в квартирі останнього в той період, коли [PERSON] нібито там проживав, однак доказів його перебування в квартирі не виявили. Просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] позов визнала та, допитана як свідок, показала, що познайомилася з [PERSON] в Рівненському міському військовому комісаріаті, де вони разом служили. В них виникли стосунки. [PERSON] запросив її в с.Піски до своєї матері для знайомства. Матері представив її як наречену. Вона благословила їх і вони з серпня 1992 року стали жити разом за адресою [ADDRESS] . [PERSON] мріяв мати спільну дитину, щоб передати їй свій досвід, тому дуже зрадів, коли вона завагітніла. Ще до народження сина [PERSON] придбав дитяче ліжко та візочок. Для того, щоб забрати її з сином з пологового будинку, чоловік виписав у військоматі автобус. В свідоцтві про народження прізвище батька зазначено [PERSON] , оскільки вирішила отримати статус одинокої матері, бо грошей на той час в сім`ї не вистачало. Матір [PERSON] мала хворобу [PERSON] і потребувала витрат на лікування. Вона 6 років перебувала у відпустці по догляду за дитиною, оскільки син народився з пороком серця. Реєстрація як одинокої матері давала їй додаткові пільги, якими вона користувалася до досягнення сином 23 років. Фактично її та сина утримував [PERSON] . Кожного літа син їздив в санаторій, батько придбав йому велосипед, мобільний телефон, збирав до школи. В 9 класі син захотів навчатися у коледжі, то [PERSON] оплатив навчання та купив комп`ютер. Пізніше сплатив за навчання на факультеті кібернетики. Гроші [PERSON] давав їй, а вже вона здійснювала оплату. 16 липня 2019 року [PERSON] пішов на роботу, а о 16 годині їй подзвонили та повідомили, що чоловік помер. Про своє минуле [PERSON] не розповідав. Ні [PERSON] , ні колишня дружина до чоловіка за весь час спільного її з ним проживання не приїздили. Фотографуватися разом чоловік не хотів, бо був забобонний. Стосунки офіційно не реєстрували, бо їм і так було добре разом. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що [PERSON] народився [INFO] в м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 вересня 1993 року відділом ЗАГС м.Рівне. Батьками [PERSON] вказані [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Відомості про батька [PERSON] внесені відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції в актовий запис про народження дитини № 2519 від 23 вересня 1993 року відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері), про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00023549181 від 1 серпня 2019 року. [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Піски Житомирського району Житомирської області, помер [INFO] в м.Рівне, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 16 липня 2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Замовником послуг з організації та проведення поховання померлого [PERSON] була відповідач [PERSON] , що підтверджується договором-замовленням СК № 002151 та договором-замовленням СК № 002152 від 16 липня 2019 року, укладеними між КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» Рівненської міської ради та [PERSON] . Шлюб [PERSON] та [PERSON] розірваний 8 січня 1991 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане відділом ЗАГС м.Рівне. Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-яків відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батькои дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього кодексу. В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до [INFO] , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Позивач народився [INFO] , тому питання про встановлення батьківства в цьому випадку регулюється нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України. Частинами другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом ст.53 КпШС України законом визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: 1) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; 2) спільне виховання батьками дитини; 3) спільне утримання батьками дитини; 4) визнання батьківства батьком дитини. Встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Свідок [PERSON] показала, що знайома з відповідачем [PERSON] з 1971 року, разом навчалися у школі. [PERSON] почала працювати у Рівненському міському військовому комісаріаті та познайомилася там з [PERSON] . Вони стали зустрічатися, а потім жити разом. В 1993 році в них народився син [PERSON] . [PERSON] радів народженню сина та особисто запропонував їй стати хрещеною матір`ю дитини, на що вона погодилася. З пологового будинку [PERSON] з сином [PERSON] забрав автобусом та завіз у свою квартиру на [ADDRESS] . При цьому були присутні вона, сестра [PERSON] та кум [PERSON] . В цій же квартирі робили хрестини [PERSON] . Вона часто відвідувала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , спілкувалася з ними по телефону, приходила на дні народження та святкування релігійних свят. [PERSON] ніколи не ставив під сумнів, що [PERSON] його син. Навпаки, радів, що син був схожий на нього. Він доглядав сина, гуляв з ним, дбав про нього, купив йому комп`ютер, велосипед, платив за навчання. Поховання [PERSON] організовували [PERSON] та [PERSON] . На похоронах були присутні родичі [PERSON] . До смерті [PERSON] позивач та [PERSON] постійно проживали в квартирі по [ADDRESS] . Востаннє вона відвідувала їх за цією адресою 8 березня 2021 року. Свідок [PERSON] показала, що її дядько [PERSON] (двоюрідний брат її матері) в лютому 1993 року приїздив до її сестри на весілля та розповідав, що в нього є нова дружина і буде син. Ще до народження [PERSON] приїжджала в с.Піски разом з [PERSON] і він знайомив її з матір`ю та братом [PERSON] . В 2002 році дядько був у неї на весіллі та казав, що в нього є сім`я, вони спільно проживають. На весілля [PERSON] з сином не приїхали, бо зі слів дядька [PERSON] хворів в той час. Особисто з [PERSON] та [PERSON] до смерті дядька знайома не була, знала про них зі слів дядька, з яким переважно спілкувалася телефоном. [PERSON] постійно говорив, що [PERSON] його син, розповідав про його навчання в школі. Зі слів дядька знає, що в нього не було відносин з колишньою дружиною після розлучення. В 2015 році у Фейсбуці вона знайшла [PERSON] та намагалася їх помирити з [PERSON] . Але вони обоє відмовилися від спілкування один з одним. Про смерть дядька їй повідомила матір. Вона намагалася зв`язатися з [PERSON] по телефону, надіслала повідомлення. Він повідомив, що йому не цікаво і дзвонити йому не потрібно. Колишня дружина [PERSON] телефонувала їй і хотіла, щоб вона не приїжджала на суд та не давала показань як свідок. [PERSON] любив фотографувати, але не любив фотографуватися. Навіть з її весілля немає жодної його фотографії. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] знає з 1991 року, разом працювали у Рівненському міському військовому комісаріаті. В 1992 році до них на службу прийшов [PERSON] [PERSON] та [PERSON] почали симпатизувати одне одному, далі почали зустрічатися, мали гарні відносини. В кінці 1992 року [PERSON] отримав чергове звання та запросив співробітників, в тому числі і її, до себе додому відсвяткувати цю подію Коли прийшли, то побачили, що [PERSON] з [PERSON] вже живуть разом. У вересні 1993 року в них народився син [PERSON] . [PERSON] святкував цю подію на роботі, був гордий і задоволений, казав, що «мій син - копія я». Свідок [PERSON] показала, що є рідною сестрою [PERSON] . [PERSON] знала з 1992 року та спілкувалася з ним до його смерті. Він працював у військоматі, де і познайомився з сестрою та почав з нею зустрічатися. [PERSON] приходив до неї і просив благословити, бо батьків в [PERSON] не було. В 1993 році в них народився син [PERSON] . [PERSON] взяв автобус на роботі, щоб забрати [PERSON] з сином з пологового будинку до них на квартиру за адресою [ADDRESS] . [PERSON] народився з пороком серця, то [PERSON] дуже переживав за нього, турбувався. Жили [PERSON] та [PERSON] як сім`я, утримував сім`ю матеріально [PERSON] . Сестра отримувала соціальну допомогу як одинока матір, оскільки використовувала будь-який шанс, щоб мати зайву копійку. Тому і прізвище сина зазначила своє. До народження [PERSON] сестра з [PERSON] їздили до його матері в село. Про попередню сім`ю [PERSON] не згадував. Свідок [PERSON] показала, що працювала у військовому комісаріаті з 1987 року. Її двоюрідна сестра [PERSON] прийшла працювати в 1988 році. Потім до них прийшла [PERSON] , а тоді вже [PERSON] . В кінці 1990 року у військомат прийшов [PERSON] . Всі знали, що він розлучений та має сина. Коли [PERSON] завагітніла, всі на роботі казали, що від [PERSON] . Але коли її забирали з пологового, то [PERSON] був на службі. Після того, як вона пішла в декрет, розмов про це не було. Вона особисто запитувала [PERSON] , чи це його дитина, але він лише засміявся. Після виходу на пенсію, [PERSON] жив у громадянському шлюбі з її сестрою [PERSON] . В 2008-2010 роках вони вели спільне господарство. Потім в [PERSON] захворіли батьки і вона переїхала до них в село. [PERSON] приїздив до [PERSON] в п`ятницю і вони жили до неділі, мали намір зареєструвати шлюб. Вона бувала у кватирі [PERSON] декілька разів, але ні позивача, ні [PERSON] там не бачила. [PERSON] бачить вперше, [PERSON] ніколи не брав його з собою і при ній сином не називав. [PERSON] розповідав, що в 1995 році до нього приїздила колишня дружина [PERSON] . Про смерть [PERSON] сестру повідомила вона. Коли [PERSON] приїхала з села, то зустріла [PERSON] і [PERSON] , які сказала, що його похованням займатимуться вони. [PERSON] віддала [PERSON] ключі від квартири, карточку та сказала, де лежать гроші за продане майно, забрала свої документи. У сестри з [PERSON] були неприязні відносини ще під час роботи у військоматі. [PERSON] повідомив про смерть [PERSON] прапорщик [PERSON] , бо [PERSON] дав номер [PERSON] і [PERSON] , щоб їм дзвонили, якщо з ним щось станеться. Зі слів [PERSON] відомо, що [PERSON] скаржився, що [PERSON] і [PERSON] тиснуть на нього, щоб він переписав квартиру на [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що з [PERSON] познайомився в 1983 році, дружили сім`ями. Після розлучення [PERSON] з першою дружиною продовжували зустрічатися. Бував у нього вдома по 5-6 разів на рік. Ні позивача, ні відповідача [PERSON] в квартирі не бачив, дитячих речей також. [PERSON] особисто не знав, бо працював в районному військовому комісаріаті, а вона в міському. Після розлучення [PERSON] бачив один раз [PERSON] (колишню дружину) в м.Рівне. Де вона зупинялася не знає, зустрілися на вулиці. Про особисте життя [PERSON] нічого не розповідав, що має іншого сина теж ніколи не говорив. Для встановлення наявності біологічної спорідненості по чоловічій лінії між [PERSON] та братом померлого [PERSON] - [PERSON] суд за клопотанням представника позивача призначив у справі судову молекулярно-генетичну експертизу. Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/114-21/9673-БД від 6 серпня 2021 року, проведеної Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, в результаті проведеного дослідження встановлено, що генетичні ознаки Y-хромосоми зразка букального епітелію [PERSON] збігаються з генетичними ознаками Y-хромосоми зразка букального епітелію [PERSON] , що не виключає їх біологічну спорідненість. В судових дебатах представник відповідача покликається на наявність сумнівів щодо висновків експерта, оскільки відсутнє процентне зазначенні точності ДНК тесту. Однак, про призначення повторної експертизи під час з`ясування обставин та дослідження доказів представник відповідача не клопотала. Доводи про обов`язкову наявність у висновку експерта процентного співвідношення спорідненості ґрунтуються на припущеннях. Судову експертизу проведено головним судовим експертом сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Львівського НДЕКЦ МВС Бено Ю.Й., який має відповідну кваліфікацію та стаж експертної роботи з 2013 року. Експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. За таких обставин, суд вважає висновок експерта належним, допустимим та достовірним доказом. Оцінивши зазначені вище докази в сукупності - показання свідків, висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, докази понесення матір`ю позивача витрат на поховання померлого [PERSON] , зазначення у свідоцтві про народження позивача імені та по батькові померлого [PERSON] , суд вважає встановленим факт спільного проживання матері позивача та [PERSON] до та після народження [PERSON] , участь [PERSON] у вихованні та утриманні позивача та визнання [PERSON] свого батьківства щодо позивача. Доказів, що свідки давали показання на прохання позивача та відповідача [PERSON] , на що покликається представник відповідача [PERSON] , суду не надано. Всі свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань та приведені до присяги. При цьому, суд допитав не лише свідків, які є родичами позивача та відповідача [PERSON] , а й інших свідків. Показання свідка [PERSON] щодо підтвердження факту проживання її сестри [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки є суперечливими, оскільки свідок називала різні періоди проживання сестри з померлим («з 2008 року по 2010 рік вели спільне господарство», «з 2006 року коли [PERSON] пішов на пенсію, то жив у громадянському шлюбі з сестрою [PERSON] », «з 2010 року вони були у відносинах», «до того, як пішов на пенсію, то стали проживати разом»). Зазначені обставини свідку відомі зі слів сестри [PERSON] . Клопотання про виклик в судове засідання як свідка особисто [PERSON] заявлено не було. Показання свідка [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки про особисте життя [PERSON] йому нічого не розповідав. Будь-яких доказів на спростування встановлених судом фактів відповідач [PERSON] не надав. Твердження представника відповідача про відвідування відповідачем та колишньою дружиною [PERSON] в 1995, 1998 та 2005 роках належними та допустимими доказами не доведено. Не надано суду і доказів на підтвердження понесення витрат на поховання померлого [PERSON] частково Рівненським міським військовим комісаріатом. Реєстрація місця проживання позивача та відповідача [PERSON] за адресою, відмінною від адреси місця проживання померлого [PERSON] , сама по собі не свідчить про неможливість їх спільного проживання в квартирі [PERSON] та неможливість відповідно [PERSON] бути сином [PERSON] . Посилання представника відповідача на можливість вирішення позивачем питання про батьківство за життя [PERSON] також не спростовує встановлених судом обставин визнання останнім за життя свого батьківства щодо позивача. Повідомлення [PERSON] свого сина [PERSON] про наявність іншого сина залежало виключно від бажання батька, а тому не може слугувати доказом заперечення [PERSON] батьківства щодо [PERSON] . Разом з тим, суд не приймає як докази факту батьківства [PERSON] відносно позивача долучені до позовної заяви світлини, оскільки вони не підтверджують зазначеної обставини. Посилання представника позивача на світлини як доказ зовнішньої схожості позивача та померлого [PERSON] безпідставні, оскільки висновком відповідної експертизи не підтверджені. Враховуючи встановлені судом обставини, що достовірно засвідчують походження позивача від конкретної особи, а саме [PERSON] , наявні підстави для встановлення батьківства [PERSON] щодо [PERSON] , а отже, позов належить задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved