Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі та зобовязання сплатити середньомісячний заробіток . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що він з 3 лютого 2011 року працював в СВГК «Мир» на посаді мельника. 18 серпня у звязку із виходом його у відпустку, він передав млин по акту приймання-передачі, а 12 вересня 2015 року він вийшов з щорічної оплачуваної відпустки, однак його до роботи не допустили. Голова господарства мотивував це тим, що він не пройшов медичного огляду. 14.09.2015 року він намагався отримати ключі від млина, однак [PERSON] йому сказав, що ключів не дасть допоки не буде розпорядження [PERSON] З 14.09.2015 року по 18.09.2015 року він був на лікарняному, 19.09.2015 року він приніс лікарняний лист та здав його бухгалтеру. 19.09.2015 року він знову прийшов до голови господарства, однак не застав його на роботі, тому пішов додому. 23.09.2015 року до нього зателефонував [PERSON] та сказав, щоб він прийшов на роботу та прийняв млина, він йому відповів, що прийме млин лише після зустрічі з [PERSON]. В цей день [PERSON] сказав йому, що йому потрібно пройти медогляд, тоді він буде робити на роботі. Він йому відповів, що згідний пройти огляд, але лише по одному пункту, а не так, як йому написали їх кілька і знову пішов додому і більше на роботу не приходив. На початку жовтня йому прийшов лист від голови господарства про те, що йому необхідно дати пояснення чого він не зявляється на роботу і негайно приступити до виконання обовязків. 06.10.2015 року він дав пояснення, в яких описав, що його не допускали до роботи, а 07.10.2015 року прийняв по акту млин та приступив до роботи. 21 жовтня 2015 року голова правління ВСГК «Мир» видав розпорядження про звільнення його з роботи за прогул 23 вересня 2015 року. Вважає, що дії відповідача щодо звільнення його з роботи є неправомірними, оскільки його відсутність на робочому місці у млині 23 вересня 2015 року обумовлена тим, що його голова правління не допускав до роботи. Просить позов задовольнити, скасувати розпорядження від 21.10.2015 року, зобовязати Відповідача поновити його на роботі, виплатити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Представник позивача позов підтримав, пояснив, що відповідач, вимагаючи, щоб [PERSON] пройшов медогляд, створив умови, в яких позивач не мав змоги виконувати свої посадові обовязки мельника, тому 23.09.2015 року прогулу зі сторони позивача не було, а був факт недопущення його до роботи. Крім того, відповідач не видав жодного письмового розпорядження про допущення [PERSON] до роботи та передачу млина по акту приймання-передачі, тому просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що 12.09.2015 року позивач вийшов на роботу у звязку із закінченням відпустки та звернувся до голови господарства із заявою про допуск його до роботи. Голова господарства на його заяві видав резолюцію про допуск до роботи. 19.09.2015 року позивач надав бухгалтерії підприємства лікарняний лист, згідно якого він з 14.09.2015 року по 18.09.2015 року перебував на лікуванні. Зазначений лист прийнято до оплати. 19.09.2015 року, 23.09.2015 року та 26.09.2015 року позивач не зявився на робоче місце, тому йому було письмово направлено вимогу про те, щоб він дав пояснення у звязку з чим не зявляється на роботу та негайно прийняв млин. Лише 07.10.2015 року позивач приступив до виконання своїх обовязків. Так як у своїх поясненнях [PERSON] не зазначив поважних причин відсутності на робочому місці, 21.10.2015 року розпорядженням голови правління позивача звільнено за п.4 ст 40 КЗпП України за прогул без поважних причин 23.09.2015 року. Оскільки позивач не надав суду доказів на обгрунтування своїх позовних вимог, просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до п.4 ст 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. (ст.147-1 КЗпП) Ст.148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. (ст.149 КЗпП України) ст.60 ЦПК України встановлює, що кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст 61 цього кодексу, зокрема, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні допитаний як свідок [PERSON] підтвердив свої пояснення як позивача. Ссвідок [PERSON] показав, що він працює головою правління ВСГК «Мир». 12.09.2015 року з чергової щорічної відпустки вийшов мельник господарства [PERSON], який подав заяву про допущення його до роботи, на зазначеній заяві він написав резолюцію про допуск до роботи. 23 вересня 2015 року з 7 год 30 хв до 8 год він в конторі проводив щоденний наряд. Після наряду завідуючий господарством [PERSON] запитався його, що робити з млином, він відповів, що млин потрібно передати [PERSON] Через деякий час до нього зателефонував [PERSON] та повідомив, що [PERSON] хоче з ним переговорити, він погодився і сказав, що буде після 12 год. Після цього він поїхав на зернотік та сказав працівникам [PERSON] та [PERSON], які були в той час на току, щоб вони дивилися, чи прийде на роботу [PERSON] О 12 год 30 хв він був біля контори до нього підійшов [PERSON] і спитався чи приступати йому до роботи, на що він відповів, що так. [PERSON] також спитав його, чи потрібно проходити медогляд, він сказав що буде видно. В цей час повз них проходила головний бухгалтер [PERSON], яка сказала їм, щоб вони помирилися. Він сказав [PERSON], щоб він йшов працювати в млин, а сам поїхав по справах господарства. Через дві години він приїхав на тік та запитав [PERSON] чи приходив на роботу [PERSON], той відповів, що [PERSON] не було. Він сказав, щоб той зателефонував [PERSON] та запитав, чого немає на роботі, [PERSON] по телефону відповів, що він прийме млин лише після рішення суду. Свідок [PERSON] показав, що 23.09.2015 року після наряду він запитав голову правління [PERSON], що робити з млином, так як перед виходом у відпустку [PERSON] передав млин та ключі йому і так їх і не забрав. [PERSON] сказав, щоб млин передати [PERSON] Він зателефонував [PERSON] та сказав, щоб той виходив на роботу та приймав млин на, що той відповів, що перед тим хоче поговорити з головою правління. Він зателефонував [PERSON] та передав розмову, той сказав, що буде в конторі о 12 год., про що по телефону він повідомив [PERSON] Чи зустрічалися [PERSON] в той день з [PERSON], він не знає, однак після обіду на зернотік заїхав голова правління та спитав, чи приходив на роботу [PERSON], він відповів, що ні, тоді [PERSON] попросив його зателефонувати мельнику, що він і зробив. В той день [PERSON] на роботу не приходив. Свідок [PERSON] показала, що 23.09.2015 року в обідню пору вона йшла в контору і побачила [PERSON] та [PERSON], які розмовляли. Вона біля них зупинилася та сказала, щоб вони помирилися, бо потрібно, щоб млин працював. В цей час [PERSON] В сказав [PERSON], щоб той виходив на роботу, [PERSON] запитав, чи потрібно проходити медогляд, на що [PERSON] сказав, що так. Вона пішла на роботу і як закінчилася розмова, вона не знає. В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням голови правління ВСГК «Мир» від 21 жовтня 2015 року [PERSON] звільнено з 21 жовтня 2015 року за прогул без поважних причин, який мав місце 23 вересня 2015 року (п.4 ст 40 КЗпП України). Зобовязано відділ кадрів та бухгалтерію видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним повний розрахунок. Рішенням Теофіпольського райсуду від 21 жовтня 2015 року по справі №685/1128/15-ц встановлено, що позивач працював на посаді мельника ВСГК «Мир» з графіком роботи середа та субота, а в інші дні за наявності замовлення на млин. З 18 серпня по 11 вересня 2015 року він перебував у щорічній оплачуваній відпустці. 12.09.2015 року позивач звернувся із заявою до ВСГК «Мир» про допуск його до роботи у звязку із закінченням відпустки, згідно резолюції від 12.09.2015 року позивача до роботи допущено. Відповідно до листка непрацездатності, [PERSON] з 14.09.2015 року по 18.09.2015 року перебував на лікуванні, повинен був приступити до роботи з 19.09.2015 року. Згідно його пояснень у судовому засіданні та письмових пояснень, наданих на вимогу власника, 19.09.2015 року він приніс лікарняний лист та передав його бухгалтеру господарства [PERSON], у звязку з тим, що [PERSON] на роботі не було, він пішов до дому. 23.09.2015 року позивачу зателефонував заступник голови господарства [PERSON] і сказав, щоб той вийшов на роботу, однак [PERSON] поставив вимогу, що вийде на роботу лише після розмови з головою господарства. З 23.09.2015 року позивач на роботу не виходив. У звязку із відсутністю позивача на робочому місці, йому головою ВСГК «Мир» направлено пропозицію дати пояснення причин його прогулів 19.09., 23.09. та 26.09.2015 року та вимогу негайно приступити до виконання трудових обовязків мельника ВСГК «Мир». Згідно акту приймання від 7 жовтня 2015 року о 14 годині було передано млин та майно у ньому [PERSON] і з 7 жовтня позивач приступив до виконання своїх обовязків. Рішення про відсторонення позивача від роботи не приймалося. 07.08.2015 року позивач отримав копії документів, повязаних із проходженням працівниками періодичного медичного огляду, зокрема, і список осіб, які підлягають періодичному медичному огляду, що підтверджується описом за підписом [PERSON], однак графік проходження медичного огляду йому наданий не був та на огляд позивач не направлявся. Відповідно доповідної записки завгосподарством [PERSON] від 23.09.2015 року, 23.09.2015 року він не зміг передати майно та інвентар мельнику млина [PERSON] у звязку з його відсутністю на роботі та відмовою зявитися та прийняти майно. Відповідно до акту про відсутність на роботі від 23.09.2015 року, [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт відсутності [PERSON] 23.09.2015 року на робочому місці, зазначене підтверджується також табелем обліку робочого часу за вересень 2015 року. Відповідно п.7.12 Статуту ВСГК «Мир», голова правління вирішує всі питання діяльності кооперативу, крім тих, які відносяться до виключної компетенції загальних зборів. Оскільки до виключної компетенції загальних зборів, відповідно до п.7.2.3. Статуту, не віднесене право прийняття та звільнення з роботи працівників господарства, суд вважає, що рішення про звільнення [PERSON] прийняте компетентним органом. Суд вважає покази свідків, допитаних в судовому засіданні належними та допустимими, оскільки вони повністю узгоджуються з письмовими поясненнями [PERSON] про причину відсутності його на робочому місці. Суд критично оцінює твердження представника позивача про те, що доказом того, що позивача не допускали до роботи є те, що не видано жодного письмового розпорядження про допуск його до роботи та про передачу млина по акту, оскільки чинне законодавство не вимагає письмового розпорядження про допуск працівника до роботи після виходу його з відпустки. Крім того, про те, що [PERSON] необхідно було приступити до виконання його посадових обовязків свідчить і резолюція голови правління на заяві [PERSON] від 12.09.2015 року, а також суд приймає до уваги й те, що чинним законодавством України не передбачене право працівника приступити до виконання посадових обовязків у звязку з закінченням щорічної відпустки лише після розмови з керівником господарства. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач не подав суду жодного доказу на підтвердження того, що його 23.09.2015 року не допускали до роботи у звязку з тим, що він не пройшов медичного огляду, та не подав доказів на підтвердження інших поважних причин про невихід його на роботу 23.09.205 року, тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed