Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай). На підставу своїх вимог спирається на те, що згідно наказу №64&1 від 30.10.1991 року, з 27 жовтня 1991 року позивач був зарахований на посаду агента-експедитора до радгоспу «Маньківський», смт Маньківка, Маньківського району Черкаської області. Згідно наказу №14&5 від 05.03.1992 року, з 03.03.1992 року позивача переведено на посаду техніка штучного осіменіння на ферму №3 радгоспу «Маньківський», де працював до звільнення 15.07.1995 року. Згідно наказу №20&2 від 16.04.1996 року, з 16 квітня 1996 року позивач був зарахований на посаду помічника бригадира ферми №3 до племрадгоспу «Маньківський», смт Маньківка, Маньківського району Черкаської області. Згідно наказу №40&2 від 05.08.1996 року, з 05 серпня 1996 року позивача переведено техніком штучного осіменіння с/г тварин племрадгоспу «Маньківський», смт Маньківка, Маньківського району Черкаської області. Згідно наказу №13&3 від 04.03.1997 року, 03 березня 1997 року позивача звільнено з роботи у племрадгоспі «Маньківський», смт Маньківка, Маньківського району Черкаської області за власним бажанням. Викладене підтверджується даними трудової книжки позивач серії БТ-ІІ № 4320447, виданої 10.08.1987р. Як колишній працівник племрадгоспу «Маньківський», позивач має право на отримання земельної частки (паю) в процесі проведення розпаювання цього реорганізованого підприємства. У зв'язку з цим, позивач вирішив дізнатись, чи включено його до списків громадян, що мають право на земельну частку (пай), для чого звернувся до [PERSON] селищної ради Маньківського району Черкаської області, оскільки позивач працював у племрадгоспі «Маньківський», який було в подальшому реорганізовано та розпайовано, і позивачу стало відомо, що вся документація з цього питання знаходиться у селищній раді. [PERSON] селищної ради Маньківського району Черкаської області від 30.09.2016 року № 1395/02-42 позивачу повідомлено, що за наявними у селищної ради документами (згідно списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), [PERSON], [INFO], в даних списках не значиться. Також позивача повідомлено, що за наявними підтверджуючими документами, [PERSON], 21.09.1966 р. н., дійсно працював в радгоспі «Маньківський» в період з 27.10.1991р. по 15.07.1995р. та з 16.04.1996р. по 03.03.1997р., тобто працював до та під час проведення розпаювання радгоспу «Маньківський», мав право на отримання земельної частки (паю), однак з невідомих причин помилково пропущений у списках осіб, які мають право на земельну частку (пай). Сертифікат та державний акт на земельну частку (пай) на ім'я гр. [PERSON], за наявними даними не видавався. Таким чином, з даного листа позивач дізнався, що його не включено в список осіб, які мають право на земельну частку (пай) та фактично позбавлено права на земельну частку (пай), на яку позивач має законне право. Позивач звернувся до відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі з заявою, якою просив повідомити про те, який середній розмір земельної частки (паю) становить по [PERSON] селищній раді Маньківського району Черкаської області, про вартість земельної частки (паю). Листом відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Черкаської області від 22.09.2016 року № 0-28-0.8-2109/15-16 позивач повідомлено про те, що відповідно розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 20.10.2016 року №12, вартість земельної частки (паю) по [PERSON] селищній раді Маньківського району Черкаської області становить 119201,82грн. та середній розмір земельної частки (паю) становить 3,96 га. З яких причин позивач не включено в список осіб, які мають право на земельну частку (пай) - невідомо, у зв'язку з чим позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник [PERSON] селищної ради в судове засідання не з′явився, але надав суду письмову заяву згідно якої просить справу розглядати у його відсутність та заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки сплив термін позовної давності. Представник [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не з′явився, але надав суду письмову заяву згідно якої просить справу розглядати у його відсутність та заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: згідно наказу №64&1 від 30.10.1991 року, з 27 жовтня 1991 року позивач був зарахований на посаду агента-експедитора до радгоспу «Маньківський», смт Маньківка, Маньківського району Черкаської області. Згідно наказу №14&5 від 05.03.1992 року, з 03.03.1992 року позивача переведено на посаду техніка штучного осіменіння на ферму №3 радгоспу «Маньківський», де працював до звільнення 15.07.1995 року. Згідно наказу №20&2 від 16.04.1996 року, з 16 квітня 1996 року позивач був зарахований на посаду помічника бригадира ферми №3 до племрадгоспу «Маньківський», смт Маньківка, Маньківського району Черкаської області. Згідно наказу №40&2 від 05.08.1996 року, з 05 серпня 1996 року позивача переведено техніком штучного осіменіння с/г тварин племрадгоспу «Маньківський», смт Маньківка, Маньківського району Черкаської області. Згідно наказу №13&3 від 04.03.1997 року, 03 березня 1997 року позивача звільнено з роботи у племрадгоспі «Маньківський», смт Маньківка, Маньківського району Черкаської області за власним бажанням. Викладене підтверджується даними трудової книжки позивач серії БТ-ІІ № 4320447, виданої 10.08.1987р. Як колишній працівник племрадгоспу «Маньківський», позивач має право на отримання земельної частки (паю) в процесі проведення розпаювання цього реорганізованого підприємства. У зв'язку з цим, позивач вирішив дізнатись, чи включено його до списків громадян, що мають право на земельну частку (пай), для чого звернувся до [PERSON] селищної ради Маньківського району Черкаської області, оскільки позивач працював у племрадгоспі «Маньківський», який було в подальшому реорганізовано та розпайовано, і позивачу стало відомо, що вся документація з цього питання знаходиться у селищній раді. [PERSON] селищної ради Маньківського району Черкаської області від 30.09.2016 року № 1395/02-42 позивачу повідомлено, що за наявними у селищної ради документами (згідно списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), [PERSON], [INFO], в даних списках не значиться. Також позивача повідомлено, що за наявними підтверджуючими документами, [PERSON], 21.09.1966 р. н., дійсно працював в радгоспі «Маньківський» в період з 27.10.1991р. по 15.07.1995р. та з 16.04.1996р. по 03.03.1997р., тобто працював до та під час проведення розпаювання радгоспу «Маньківський», мав право на отримання земельної частки (паю), однак з невідомих причин помилково пропущений у списках осіб, які мають право на земельну частку (пай). Сертифікат та державний акт на земельну частку (пай) на ім'я гр. [PERSON], за наявними даними не видавався. Таким чином, з даного листа позивач дізнався, що його не включено в список осіб, які мають право на земельну частку (пай) та фактично позбавлено права на земельну частку (пай), на яку позивач має законне право. Позивач звернувся до відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі з заявою, якою просив повідомити про те, який середній розмір земельної частки (паю) становить по [PERSON] селищній раді Маньківського району Черкаської області, про вартість земельної частки (паю). Листом відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Черкаської області від 22.09.2016 року № 0-28-0.8-2109/15-16 позивач повідомлено про те, що відповідно розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 20.10.2016 року № 12, вартість земельної частки (паю) по [PERSON] селищній раді Маньківського району Черкаської області становить 119201,82грн. та середній розмір земельної частки (паю) становить 3,96 га. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статтею 261 цього ж Кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, а саме трудової книжки, позивач згідно наказу №13&3 від 04.03.1997 року, 03 березня 1997 року було звільнено з роботи у племрадгоспі «Маньківський», смт Маньківка, Маньківського району Черкаської області за власним бажанням (а.с. 10-11). До суду позивач звернувся з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай),07.12.2016 року, тобто з даних матеріалів справи чітко вбачається, що позивач пропустив строк позовної давності. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. В матеріалах справи не міститься доказів поважності пропущення позивачем строку звернення до суду також позивач на обгрунтування своїх вимог в судовому засіданні не надав доказів причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином із дати звільнення позивача, почав спливати термін позовної давності. Тобто, з того часу пройшло більше трьох років, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed