Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, на обґрунтування якого зазначив, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.05.2015 року присуджено стягувати з нього на користь відповідачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 09.02.2015 року до повноліття дитини. Рішення перебуває на примусовому виконанні у Бердянському міськрайонному відділі ДВС. Починаючи з вересня 2017 року аліменти перерахувались бухгалтерією підприємства з місця роботи у ТОВ «Транском». Стверджує, що аліменти сплачувались регулярно і в більшому розмірі, ніж передбачено виконавчим документом. Вказав, що станом на 28.09.2018 року він мав переплату за аліментами у сумі 1042,30 грн. У період часу з вересня 2018 року по грудень 2020 року він сплачував аліменти відповідно до рішення суду, іноді у більшому розмірі за власним бажанням. 18.01.2021 року державним виконавцем було здійснено перерахунок аліментів, внаслідок чого, станом на 31.12.2020 року утворився борг у сумі 1006,20 грн. Зазначив, що з 10 жовтня 2015 року він перебуває у шлюбі, в якому в нього з дружиною народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З грудня 2020 року він звільнений з роботи та є безробітним, отримує допомогу по безробіттю. З січня 2021 року з нього стягуються аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму та борг за аліментами. Вважає, що з його доходів стягується більш 50 % заробітної плати, що ставить його родину у скрутне матеріальне становище. Зазначив, що виконавець повинен був його повідомити про зміну відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а оскільки цього не було, то вважає, що його вина у виникненні заборгованості відсутня, так як він стабільно сплачує аліменти. Така заборгованість виникла через те, що виконавець не повідомив його про зміни розміру аліментів. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги викладені в позовній заяві. Наполягав, що його вина у виникненні заборгованості відсутня, він стабільно сплачує аліменти згідно рішення суду, державний виконавець його про зміну відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розрахунків заборгованості по аліментам йому не направляв. Тільки 18.01.2021 року був складений розрахунок заборгованості по аліментам і йому був нарахований борг, що призвело до низки негативних наслідків: його обмежили у праві виїзду за межі України, тимчасово позбавили права керування транспортним засобом, наклали арешти, тощо. Він був звільнений з роботи, оскільки працював водієм. З його доходів стягується більш 50 %. У період часу з вересня 2018 року по грудень 2020 року він працював та мав змогу сплачувати аліменти у новому розмірі, але бездіяльність державного виконавця призвела до штучного утворення боргу. Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась, вказала, що позивач нерегулярно сплачує аліменти і постійно має борг. Представник третьої особи - Бердянський міськрайонний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Геращенко Ю.Г. в судове засідання не з`явилась, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 44857 від 16.08.2021 року, згідно якого заборгованість [PERSON] становить 7745,22 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.05.2015 року (справа № 310/1253/15-ц) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн., на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 09.02.2015 року до повноліття дитини (а.с. 9). З розрахунку заборгованості від 09.10.2018 б/н. вбачається, що станом на день його складання, [PERSON] сплачено 9139,66 грн. заборгованості по сплаті аліментів та в нього існує переплата в сумі 1042,30 грн. (а.с. 11). Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів № 3061 від 18.01.2021, заборгованість [PERSON] складає 10006,20 грн. (а.с. 12), наданого позивачем. З наданого державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Геращенко Ю.Г. розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.08.2021 за № 44857 вбачається, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 31.07.2021 року (з урахуванням липня 2021 року) складає 7745,52 грн. (а.с. 40-41). Відповідно до ст.10 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 до ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ст.183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Даний закон набрав законної сили 08.07.2017р. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК, яким визначався розмір 30%). Таким чином, зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК. 28.08.2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилання захисту права дитини на належне утримання». Законом у ч. 2 ст. 182 СК України були внесені зміни, відповідно до яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Так, відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. За таких підстав, суд дійшов висновку, що державний виконавець, розраховуючи заборгованість по аліментам, правильно виходив із мінімально граничного розміру аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що боржник [PERSON] має заборгованість в розмірі 7745,52 грн. відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.05.2015 року (справа № 310/1253/15-ц) та чинного законодавства України. Виходячи з вищенаведеного, судом не встановлено підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам і тому вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed