Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою в сумі 1700 доларів США або 27 030 грн. та судових витрат. До початку розгляду справи по суті позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 1700 доларів США або 56 100 грн. боргу за договором позики, 10 000 грн. моральної компенсації, 661 грн. судових витрат. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 листопада 2014 року відповідач отримав від нього грошові кошти в розмірі 1700 доларів США, що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. Згідно розписки [PERSON] зобов'язався повернути 1700 доларів США до 01.12.2014 року. У встановлений в розписці строк грошові кошти позивачу не були повернуті, тому позивач просить суд стягнути їх з відповідача. Внаслідок такий дій позивачу була спричинена також моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні суду позові вимоги в частині стягнення позики в розмірі 1700 доларів, що еквівалентно сумі в гривнях по курсу станом на день постановлення рішення суду. Просив в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 22 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 22 листопада 2014 року, за якою відповідач отримав від позивачки 1700 доларів США. Відповідно до розписки відповідач зобов'язався до 01 грудня 2014 року повернути борг. Проте відповідач свої зобов'язання вчасно не виконав, грошові кошти не повернув. Зазначену обставину відповідач визнав. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Станом на 12 травня 2015 року курс гривні до долара НБУ встановлений на рівні 20 грн. 58 коп. за один долар. Отже, станом на 12.05.2015 року 1700 доларам США еквівалентно 34 986 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену суму заборгованості за вказаним договором позики суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі договору позики. Отже, правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Укладений між сторонами договір позики у разі порушення збов'язань не передбачає відшкодування моральної шкоди. Крім того, Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial