Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 2 174 779,62 грн., з яких: 856 139,62 грн. основна заборгованість; 1 318 640 грн. пеня, мотивуючи тим, що 03 березня 2017 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким [PERSON] позичив грошові кошти в розмірі 1060000 грн. Однак у встановлений в договорі строк грошові кошти позивачу повернуті не були. Заочним рішенням від 25 березня 2019 року позов [PERSON] задоволено повністю. Ухвалою від 19 квітня 2019 року заочне рішення від 25 березня 2019 року скасовано та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 16 жовтня 2019 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути із відповідача борг за позикою в розмірі 2\~532\~339,62 коп., з яких: 856 139,62 грн. основна заборгованість, 1\~676\~200 грн. - пеня. У заяві зазначив, що розмір пені в процесі розгляду справи збільшився до 1\~717\~200 грн. Однак відповідачем добровільно сплачено 41\~000 грн. пені. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково. Заявила про застосування спеціального строку позовної давності щодо стягнення пені та відмовити у задоволенні позову в цій частині. Не заперечила проти обставини часткового погашення боргу за договором позики [PERSON] в процесі розгляду справи судом. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 03 березня 2017 року між [PERSON] (Позикодавем) та [PERSON] (Позичальником) укладено договір позики. Згідно п. 1 Договору Позикодавець при укладені цього Договору передав у власність Позичальникові грошові кошти в розмірі 1060000,00 грн. (один мільйон шістдесят тисяч гривень нуль копійок), що станом на 03 березня 2017 року є еквівалентом 39126,93 доларів США (тридцять дев`ять тисяч сто двадцять шість доларів дев`яносто три цента), за встановленим курсом НБУ 1 USD = 27,091316 гривень. Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані Позикодавцем готівкою та одержані Позичальником, під час підписання цього договору. Підписання цього договору сторонами є підтвердженням передачі коштів Позикодавцем та їх прийняття Позичальником (п. 2 Договору). Відповідно до п. 3 Договору позики позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму в гривнях еквівалентну 39126,93 доларів США (тридцять дев`ять тисяч сто двадцять шість доларів дев`яносто три цента) в повному обсязі до двадцятого лютого 2019 року в наступному порядку: - щомісячно до двадцятого числа місяця Позичальник повертає Позикодавцю грошові кошти в гривні в розмірі не менше, що еквівалентно 1700,00 (одна тисяча сімсот доларів США 00 центів) за курсом НБУ на день платежу (повернення). Отриману суму грошових коштів Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю не пізніше двадцятого лютого 2019 року. 03 липня 2018 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів, проте, свої зобов`язання відповідач вчасно не виконав, грошові кошти у повному розмірі не повернув (а.с. 5). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики від 04 травня 2017 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Станом на день звернення із позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем за основним боргом становить 856139,62 грн. Відповідно до п. 7 Договору у випадку прострочення Позичальником виконання грошового зобов`язання за цим договором Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Позикодавця суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми. Сторони домовились про те, що у випадку прострочення Позичальником виконання грошового зобов`язання за цим договором Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцеві пеню в розмірі 0,2 % від суми позики обумовленої в п. 1 Даного Договору в день. З огляду на це, виходячи із суми позики - 1060000,00 грн., розміру пені 0,2 % від суми позики, враховуючи домовленості сторін та відповідні розрахунки розмір пені в день, який буде братись для розрахунку становитиме 2120,00 грн. (дві тисячі сто двадцять гривень нуль копійок), що складає 0,2 % від 1060000,00 грн. Позивачем нараховано пеню в розмірі 1 717 200 грн., з яких відповідачем погашено 41 000 грн. Таким чином розмір пені становить 1 676 200 грн. (1 717 200 грн. - 41\~000 грн.). Наведені позивачем розрахунки нічим не спростовані. Представником відповідача заявлено про застосування спеціального строку позовної давності до вимоги про стягнення неустойки (пені). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання\~перебіг позовної\~давності починається\~заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Представниками сторін у судовому засіданні визнано, що відповідач у процесі розгляду справи погасив 41 000 грн. боргу за договором позики. Наведене свідчить, що позовна давність боржником у даному зобов`язанні перервана у спосіб визнання боргу. Тому строк позовної давності не підлягає застосуванню до вимог позивача за даним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз`яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). З проведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погашав борг за позикою, заборгованість за тілом позики складає 856 139,62 грн., пеню погашено на 41 000 грн. Суд вважає таку обставину істотною. Також позивачем не зазначено підстав із яких можливо зробити висновок про настання негативних наслідків для нього через прострочення виконання відповідачем боргових зобов`язань. Окрім того поза увагою суду не залишилась та обставина, що розмір пені перевищує суму основного боргу. З урахуванням ступеню виконання зобов`язання боржником, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до розміру основного боргу за договором позики, а саме до 856 139,62 грн. Таким чином із відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики від 03 березня 2017 року у розмірі 1 712 279 (один мільйон сімсот дванадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень 24 копійки, з яких: 856 139,62 грн. основна заборгованість; 856 139,62 грн. пеня згідно п. 8 Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесення судових витрат позивач надав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 8 810 грн. за подання позовної заяви до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивачки задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial