Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач в червня 2019 року звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову вказує, що 07.02.2005 року постановою № 1198/16 районного ВДВС Оболонського району було накладено арешт на все майно [PERSON] із забороною його відчуження. З метою з`ясування причин накладення арешту позивач 12.06.2019 року подав заяву до відповідача. 14.06.2019 за № 31637/15 позивач отримав відповідь від Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві щодо відсутності інформації по постанові ВДВС №1198/16 від 07.02.2005, так як виконавче провадження знищено. Зазначає, що після завершення виконавчого провадження державний виконавець повинен був скасувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт накладений на майно боржника, проте державним виконавцем це зроблено не було, а тому просить суд зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить [PERSON] , який було накладено постановою № 1198/16 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.02.2005 року районного відділу ДВС Оболонського району міста Києва. Ухвалою від 26.07.2019 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. Як убачається з матеріалів справи відповідач отримав копію ухвали та позовну заяву з додатками 22.08.2019 року, позивач отримав ухвалу 23.08.2019 року. Згідно з ч. 1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник відповідача у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву. Позивач також не надав суду будь-яких клопотань. За таких обставин суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. 07.02.2005 року постановою №1198/16 районного ВДВС Оболонського району було накладено арешт на все майно [PERSON] із забороною його відчуження.(а.с.9-10) З метою з`ясування причин накладення арешту позивач 12.06.2019 року подав заяву до відповідача. 14.06.2019 за № 31637/15 позивач отримав відповідь від Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві щодо відсутності інформації по постанові ВДВС № 1198/16 від 07.02.2005, так як виконавче провадження знищено. (а.с.11) У відповідності до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, після завершення виконавчого провадження державний виконавець повинен скасовувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт накладений на майно боржника. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved