Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 жовтня 2011 року, укладеного із Акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] отримав у позивача кредит в розмірі 9 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак умови кредитного договору належним чином не виконував, кредитні кошти в повному обсязі не повернув. Станом на 12 грудня 2019 року заборгованість за кредитним договором становить 18 879 грн. 79 коп. [INFO] [PERSON] помер. 13 листопада 2018 року від нотаріуса банк отримав відповідь, що спадкоємцями померлого [PERSON] є [PERSON] . На претензію кредитора про погашення кредитної заборгованості спадкодавця, відповідач не реагувала, вимоги кредитора виконано не було. Відповідно до поданого відзиву представник відповідача позов не визнав. У відзиві зазначив, що позивач, як кредитор пропустив шестимісячний строк для звернення із вимогою до відповідача, як спадкоємця, а тому втратив право вимоги для задоволення кредиторських вимог. А розмір кредитної заборгованості є завищеним, оскільки проценти та штрафи нараховувались після смерті позичальника. Засобами поштового зв`язку представником позивача подано відповідь на відзив, у якому представник зазначив, що копію свідоцтва про смерть до клієнтської бази банку долучено 10 травня 2017 року. За життя позичальник користувався десятьма кредитними картками, термін дії останньої - до серпня 2019 року. За життя позичальник 30 липня 2016 року здійснив покупку товару в кредит по сервісу «Оплата частинами», тому списання коштів здійснювались щомісячно. Претензія кредитора вперше була пред`явлена листом від 26 травня 2017 року, тому строк звернення із вимогою до спадкоємця про задоволення вимог кредитора банком не пропущено. Через електронну пошту представником позивача подано заперечення на відповідь на відзив, у яких представник вказав, що долучені до відповіді на відзив письмові докази жодним чином не спростовують доводи сторони відповідача. Лист від 26 травня 2017 року не є претензією кредитора в розумінні ст. 1281 ЦК України, тому не може слугувати належним доказом підтвердження дотримання банком преклюзивних строків пред`явлення претензії кредитором до спадкоємців. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 13 жовтня 2020 року позов підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити з мотивів викладених у поданих ним суду заявах по суті справи. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємця позичальника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 10 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк», найменування якого змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит в розмірі 9 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а також зобов`язався виконати кредитні зобов`язання відповідно до умов кредитного договору. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, [PERSON] систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 жовтня 2011 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Згідно розрахунку позивача, борг [PERSON] за кредитним договором № б/н від 10 жовтня 2011 року становить 18 879 грн. 79 коп., який складає прострочене тіло кредиту. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 квітня 2017 року. Із наданої на ухвалу суду копії спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є відповідач [PERSON] , оскільки 07 жовтня 2017 року подала заяву про прийняття спадщини, а інший спадкоємець - [PERSON] в цей день подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Як вказує представник позивача у відповіді на відзив, про смерть [PERSON] , тобто про відкриття спадщини, банк дізнався 10 травня 2017 року, так як в цей день копію свідоцтва про смерть [PERSON] долучено до клієнтської бази банку. Додатково 18 травня 2017 року мати [PERSON] - [PERSON] направляла банку копію свідоцтва про смерть позичальника, яка позивачем була отримана 23 травня 2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Листом від 26 травня 2017 року представник ПАТ КБ «Приват Банк» повідомив [PERSON] про те, що заборгованість [PERSON] є обов`язком, який входить до складу спадщини і має бути погашеною спадкоємцями за рахунок майна, одержаного у спадщину. 23 серпня 2018 року до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори надійшла претензія Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до спадкоємців [PERSON] заборгованості спадкодавця за кредитним договором № б/н від 10 жовтня 2011 року в розмірі 18 879 грн. 79 коп. За змістом ст. 1281 ЦК України (у редакції чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Обов`язок повідомлення позивача, як кредитора спадкодавця, про відкриття спадщини мати [PERSON] - [PERSON] , до відмови від спадщини, виконала належним чином, надавши банку копію свідоцтва про смерть сина, яку банком отримано у травні 2017 року. Враховуючи, що банк був обізнаний про відкриття спадщини ще 10 травня 2017 року, шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника закінчився 11 листопада 2017 року. За даними спадкової справи, претензію спадкоємцям [PERSON] банк нотаріусу направив тільки 14 серпня 2018 року, яка нотаріусом отримана 23 серпня 2018 року, тобто із пропуском присічного строку, встановленого ст. 1281 ЦК України. 04 листопада 2018 року набрав чинності Закон України № 2478-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», яким частини другу і третю статті 1281 ЦК України викладено в такій редакції: «2. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину». Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2478-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» визначено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Оскільки строк пред`явлення позивачем вимоги до спадкоємців [PERSON] сплив 11 листопада 2017 року, тобто до набрання чинності Законом України № 2478-VIII від 03 липня 2018 року, дія вказаного закону не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами спору. Застосуванню підлягає редакція Цивільного кодексу України, яка була чинна до введення в дію Закону України № 2478-VIII від 03 липня 2018 року. Лист представника банку від 26 травня 2017 року, адресований [PERSON] про те, що заборгованість [PERSON] є обов`язком, який входить до складу спадщини і має бути погашеною спадкоємцями за рахунок майна, одержаного у спадщину, не може вважатись претензією кредитора у розумінні ст. 1281 ЦК України, так як фактично є тільки роз`ясненням положень спадкового законодавства, відповіддю на звернення матері померлого позичальника з приводу відтермінування сплати кредитної заборгованості, та не містить відомості про розмір заборгованості. Крім того листом від 30 травня 2017 року банк відмовив матері спадкодавця у наданні інформацію про розмір боргу для його добровільного погашення, посилаючись на банківську таємницю та відсутність свідоцтва про право на спадщину. За наведених обставин, враховуючи що позивач втратив право вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли у [PERSON] за кредитним договором № б/н від 10 жовтня 2011 року, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч.1, 530, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed