Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, покликаючись на те, що між ним та відповідачем укладено договір позики від 07.11.2013 року на суму 6 000 грн. та 850 доларів США, що еквівалентно 6 927, 50 грн. Суму позики відповідач зобов'язувався повернути до 19 листопада 2013 року, проте станом на 8 січня 2014 року відповідач вимоги договору не виконав. Просить стягнути з відповідача на його користь 12 927 гривень заборгованості внаслідок невиконання умов договору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того пред'явив суду оригінал договору позики від 07.11.2013 року. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем, укладено договір позики коштів в сумі 12 927,50 грн. (а.с.5). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 20 грудня 2013 року позивачем було відправлено вимогу про виплату боргу (а.с.9-10) за місцем реєстрації відповідача та за адресою фактичного місця проживання, яку відповідно до зворотного поштового рекомендованого повідомлення адресат отримав 23.12.2013 року (а.с.6). Відповідно дост.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору позики, на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості, не повернута відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved