Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивачем [PERSON] подано до суду позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору: [PERSON] про визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання право власності на майно в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивуються тим, що з 30.10.1977 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мається троє дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 15.12.1997 року [PERSON] помер. [PERSON] утаємнено від неї, знаючи, що вона прийняла спадщину та має право на весь обєм спадкового майна після смерті [PERSON] не ставлячи до відома братів в 2008 року звернувся в Христинівський районний суд про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельний пай після смерті бать [PERSON]. 19.11.2008 року ухвалено рішення про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 15.12.1997 року на земельну ділянку 3,35 га, вартістю 17079 грн. На виконання рішення Христинівського районного суду [PERSON], виданий державний акт на право власності на земельну ділянку на 3,5322 га Серія ЯЛ № 17998 від 22.09.2010 року який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на праві власності на землю на праві постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01107900017. Не земельну ділянку виготовлена технічна документація із землеустрою та привласнений кадастровий номер: 7124681500:04:001:0002. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 05.07.2017 року рішення Христинівського районного суду від 19.11.2008 року скасовано та відмовлено [PERSON] у позові щодо поновлення строку позовної давності та визнання права власності в порядку спадкування. Отже, правова підстава видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 017998 від 22.09.2010 року на імя [PERSON] на 3,5322 га визнана незаконною, тому його необхідно визнати недійсним. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала письмову заяву про проведення судового розгляду в її відсутність, просить задовольнити позовні вимоги про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права власності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, подав письмову заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутність, заперечення проти позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права власності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, подав письмову заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутність, заперечення проти позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права власності. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилася, подала письмову заяву про проведення судового розгляду справи у її відсутність, проти заявлених позовних вимог не заперечує. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Христинівського районного суду від Христинівським районним судом від 19.11.2008 року визнано за [PERSON] права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 15.12.1997 року на земельну ділянку 3,35 га, вартістю 17079 грн. На виконання рішення Христинівського районного суду [PERSON], виданий державний акт на право власності на земельну ділянку на 3,5322 га Серія ЯЛ № 17998 від 22.09.2010 року який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на праві власності на землю на праві постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01107900017. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 05.07.2017 року рішення Христинівського районного суду від 19.11.2008 року скасовано та відмовлено [PERSON] у позові щодо поновлення строку позовної давності та визнання права власності в порядку спадкування. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Христинівського районного суду від 07.09.2018 р. [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], останнє місце перебування якого було в с.Вербувата Христинівського району - оголошено померлим. Відповідно до ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативними правовими актами. Ст. 152 Земельного Кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13). Статтею 125, ч.1 ст.126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. У постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (справа № 6-33цс13)зазначено висновок про те, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами 1,2 ст.152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно ч.1. ч.3 ст.152\~ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю; захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст.\~373\~ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.\~125\~Земельного Кодексу\~України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається насторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані зрозглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати за заявою позивача не відшкодовуються.

Outcome: approved