Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що 14.06.2007 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0321/18/02900, на підставі якого банк надав йому кредитні кошти в сумі 10 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 13.06.2017 року зі сплатою 13.50 % річних та зобовязався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Банк повністю виконав перед позичальником зобов`язання, які передбачені договором, однак свої зобов`язання [PERSON] незважаючи на обов`язок повністю повернути кредитні кошти і сплатити проценти належним чином не виконує. [PERSON], як майновий поручитель згідно договору іпотеки № 014/0321/18/02900 від 22 червня 2007 року, відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором а межах вартості іпотечного майна. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору забезпеченого договором іпотеки, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором з позичальника та звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 14 червня 2007 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0321/02900 (а.с.4-5), за яким банк надав, а позичальник отримав кредит сумі 10 000,00 доларів США та зобов'язався погасити кредит до 13.06.2017 року. Умовами кредитного договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 13,50 % на рік. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За змістом ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував умови, передбачені цим договором. На підтвердження цього надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0321/02900 від 14.06.2007 року (а.с.15-20). Позивачем станом на 16.01.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0321/02900 від 14 травня 2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості позичальника [PERSON] перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 3 448,91 дол. США, що по курсу НБУ станом на 16.01.2015 року становить 54 485 грн. 77 коп., з яких: 898,02 дол. США прострочена заборгованість за кредитом, 2 436,20 дол. США строкова заборгованість за кредитом, 113,46 дол. США прострочена заборгованість по відсотках, 1,23 дол. США строкова заборгованість по відсотках. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Відповідно до п. 9.1. зазначеного кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Боржнику нараховані штрафні санкції в розмірі 1 504 грн. 80 коп., з яких: 1 346 грн. 62 коп. пеня за прострочення користування кредитом, 158 грн. 18 коп. пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання даного кредитного договору № 014/0321/18/02900 від 14 червня 2007 року між банком, [PERSON] та [PERSON] 22.06.2007 року укладено договір іпотеки № 014/0321/18/02900 (а.с.7-9), згідно п.1.2 якого [PERSON] передала в іпотеку банку земельну ділянка площею 0,0516 га (цільове призначення для садівництва), кадастровий номер 26100100000210050177, що знаходиться на території Івано-Франківської міської ради садівниче товариство «Хімік 1», що належить [PERSON] на праві приватної власності в цілому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ 15/2-00543, виданого Івано-Франківською міською радою 30.05.1995 року. Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та фінансового поручителя та звернення стягнення на земельну ділянку, яка є предметом договору іпотеки. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 9 Постанови Пленуму від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Особи боржника та майнового поручителя є різними. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобовязання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачі доказів на спростування вимог позивача суду не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити, а тому судові витрати також підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527,548, 554, 610, 611, 612, 1054, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 74, 88, 197 ЦПК України,

Outcome: approved