Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і розмірі 195 541 грн. 60 коп., в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави, що належить майновому поручителю [PERSON], стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що 09.11.2007 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0321/73/06502, на підставі якого банк надав йому кредитні кошти в сумі 34 480 доларів США, з кінцевим терміном повернення 08.11.2014 року зі сплатою 10,99 % річних та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Банк повністю виконав перед позичальником зобов`язання, які передбачені договором, однак свої зобов`язання [PERSON] незважаючи на обов`язок повністю повернути кредитні кошти і сплатити проценти належним чином не виконує. [PERSON], як майновий поручитель згідно договору застави транспортного засобу від 02.09.2011 року, відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором а межах вартості заставного майна. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що майнова порука припинена, подав зустрічний позов до публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України в особі Івано-Франківської філії ДП «Національні інформаційні системи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в особі Івано-Франківської філії ДП «Інформаційний центр», про визнання застави припиненою, зобов'язання зареєструвати припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Представник позивача вимоги зустрічного позову не визнав, вважає, що майнова порука не припинена. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (позивача за первісним позовом): ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в особі Івано-Франківської філії ДП «Інформаційний центр» в судовому засіданні пояснив, що припинення обтяження може бути зареєстровано тільки за заявою заставодержателя. У випадку якщо суд задовольнить вимоги зустрічного позову та Банк подасть заяву про зняття обтяження, то обтяження буде знято. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору забезпеченого договором застави, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором з позичальника та звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 09 листопада 2007 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0321/73/06502 (а.с.5-7), за яким банк надав, а позичальник отримав кредит сумі 34 480 доларів США та зобов'язався погасити кредит до 08.11.2014 року. Умовами кредитного договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 10,99 % на рік. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] систематично порушував умови, передбачені цим договором. На підтвердження цього надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0321/73/06502 від 09.11.2007 року (а.с.10). Позивачем станом на 15.04.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0321/73/06502 від 09.11.2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості позичальника [PERSON] перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 15 148,74 дол. США, що по курсу НБУ станом на 15.04.2014 року становить 187 625 грн. 64 коп., з яких: 13 134,75 дол. США основна заборгованість за кредитом, 2 013,99 дол. США - заборгованість по відсотках. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій п. 9.1. договору передбачено, що позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, а тому боржнику нараховані штрафні санкції в розмірі 7 915 грн. 96 коп., з яких: 6 738 грн. 74 коп. - пеня за прострочення користування кредитом, 1 177 грн. 22 коп. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Таким чином загальна сума заборгованості становить 195 541 грн. 60 коп. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачами не надано суду. Отже, підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання даного кредитного договору № 014/0321/73/06502 від 09.11.2007 року між банком та [PERSON] 02.09.2011 року укладено договір застави транспортного засобу (а.с.11-13), згідно п.1.2 якого [PERSON] передав в заставу банку автомобіль марки Suzuki модель Grand Vitara 2.7, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON] Предмет застави оцінено сторонами в сумі 193 500 грн. Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та звернення стягнення на предмет застави. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 9 Постанови Пленуму від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Особи боржника та майнового поручителя є різними. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, позивач не довів суду, що порушення зобов'язання по кредитному договору позичальником завдає збитків заставодержателю і змінює обсяг його прав. Окрім того, судом задоволено позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 195 541 грн. 60 коп. заборгованості за кредитним договором № 014/0321/73/06502 від 09.11.2007 року, в разі набрання рішенням суду законної сили воно підлягає примусовому виконанню на всій території України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави задоволенню не підлягає та є передчасною. Однак це не є перешкодою позивачу для подальшого звернення до суду із такою вимогою, в тому разі коли боржник відмовиться виконувати рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з нього кредитної заборгованості, за умови співмірності заборгованості по кредитному договору вартості заставного майна. Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON], то суд виходить з наступного. 10 серпня 2009 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 014/0321/73/06502/2. За вказаним договором [PERSON] зобов'язався відповідати перед Банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором (а.с.70-71). Також, 02.09.2011 року між банком та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу (а.с.11-13). Позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним - [PERSON], вважає, що договір застави припинено, оскільки він свої зобов'язння виконав, що підтверджується довідкою. Однак, такі твердження [PERSON] є помилковими, оскільки як вбачається із копії довідки ПАТ «Ерсте Банк» від 25.12.2012 року (а.с.73), [PERSON] виконав зобов'зання перед АТ «Ерсте Банк» згідно договору поруки № 014/0321/73/06502/2 від 10.08.2009 року, а не договору застави транспортного засобу, який було укладено значно пізніше. Відповідно до ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві. Отже, немає підстав для задоволення вимог зустрічного позову, оскільки зобов'язання [PERSON] за кредитним договором № 014/0321/73/06502 від 09.11.2007 року не припинені договір застави діє на даний час. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави слід задовольнити частково, а тому судові витрати також підлягають стягненню з відповідача [PERSON] На підставі викладеного, відповідно до ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст. ст. 16, 20, 526, 527,548, 554, 559, 590, 593, 610, 611, 612, 1054, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial