Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернувся 25.03.2014 р. до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В позові зазначив, що на праві приватної власності йому належить 61/100 частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] належить 4/25, а [PERSON] 23/100 частин зазначеного вище будинку. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0426 га і між співвласниками визначився певний порядок користування земельною ділянкою. В 2006 р. він побудував на своїй частині земельної ділянки (за фактичним користуванням) житловий будинок літ.У-2, який згідно технічної документації на садибний житловий будинок, складений 02.09.2013 р. ТОВ ЗМБТІ, є самочинно збудованим. В 2012 р. зазначений самочинно збудований будинок він вирішив ввести в експлуатацію, але перш за все, за обопільною згодою усіх співвласників, отримати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку. Згідно рішення Запорізької міської Ради № 92 від 28.11.2012 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадян» була добавлена площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в розмірі 0,046 га, таким чином розмір зазначеної земельної ділянки став складати 0,0472 га. В ході розроблення документації із землеустрою було виконано кадастрову зйомку земельної ділянки, складовою частиною якої, за приписом ст.198 ЗК України, є погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами. Межі між ними були погоджені, а 15.03.2010 р. відповідачі надали згоду на приватизацію спільної земельної ділянки. 01.08.2013 р. він отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельної ділянки в розмірі ? частини спільної часткової власності. В листопаді 2013 р. він звернувся до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області з приводу здачі в експлуатацію житлового будинку літ.У-2, але йому було відмовлено через те, що площа земельної ділянки, зазначена в свідоцтві про право власності на нерухоме майно та у технічному паспорті БТІ містить розбіжності. Рекомендовано було усунути недоліки та звернутися повторно. Таким чином, він позбавлений можливості здати в експлуатацію житловий будинок літ.У-2, оскільки відповідачі в порушення правил добросусідства, захопили частину земельної ділянки, в межах «червоних» ліній вулиць, а саме за межами забудови, на міській території встановили паркан. Згідно акту обстеження земельної ділянки [ADDRESS], складеного 04.03.2014 р. районною адміністрацією Запорізької міської Ради по Шевченківському району було рекомендовано [PERSON] та [PERSON] перенести та встановити паркан в межах індивідуальної забудови, передбачених вимогами чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм та державних стандартів. Відповідно до плану земельної ділянки, відповідачі відступили від межі їх земельної ділянки на 6,07 м.кв., і зайняли частину земельної ділянки 0,0060 га, де і встановили паркан. Оскільки вирішити спір в добровільному порядку неможливо, посилаючись на ст.ст.16, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст.78, 79, 86-91, 198 ЗК України, п.1.3 ДБН В.2.3 - 5-2001 «Споруди транспорту. Вулиці та дороги населених пунктів», позивач за позовом просить зобов»язати відповідачів усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою [ADDRESS], шляхом звільнення частини земельної ділянки, площею 0,0060 га (розмір 6,07 х 10,23 м.кв.), що виходить за межу червоної лінії вулиці та огорожу на проектне положення, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в суді заперечуючи проти задоволення позову, вказав, що жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачу він не створює, проти перенесення паркану не заперечує. Відповідач [PERSON] не визнав позовні вимоги, зазначивши, що [PERSON] не звертався до нього з питання перенесення паркану. Крім того вказав, що паркан про перенесення якого просить позивач, був побудований саме [PERSON] Також йому є незрозумілими позовні вимоги, а саме на яку саме земельну ділянку він повинен звільнити у разі задоволення позову, куди і на яку відстань перенести існуючий паркан. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району до суду не з»явився, повідомлявся про розгляд даної справи у встановленому законом порядку, заяви про згоду приймати участь у розгляді справи до суду не надходило. На підставі ч.3 ст.36 ЦПК України, справа була розглянута за відсутності представника третьої особи. Вислухавши в процесі розгляду справи пояснення позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на праві спільної часткової власності сторонам належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], в якому позивачу належить 61/100 частина, відповідачу [PERSON] - 4/25, а [PERSON] - 23/100. Вказаний будинок був розташований на земельній ділянці площею 0,0426 га і між співвласниками визначився певний порядок користування земельною ділянкою. Згідно рішення Запорізької міської Ради № 92 від 28.11.2012 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадян» була добавлена площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в розмірі 0,046 га. В 2006 р. на спірній земельній ділянці був побудований житловий будинок літ.У-2, який згідно технічної документації на садибний житловий будинок, складеного 02.09.2013 р. ТОВ ЗМБТІ, є самочинно збудованим. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2013 р. (а.с.10) та свідоцтва про право власності (а.с.11) встановлено, що позивач є власником ? частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Викладені обставини визнавались сторонами та підтверджені також наданою копією технічного паспорту (а.с.4-8). Згідно ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками. Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність). Обов»язки власників та землекористувачів земельних ділянок визначені ст.ст.91, 96 ЗК України. Позивач зазначає, що в листопаді 2013 р. він звернувся до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області з приводу здачі в експлуатацію житлового будинку літ.У-2, але йому було відмовлено через те, що площа земельної ділянки, зазначена в свідоцтві про право власності на нерухоме майно та у технічному паспорті БТІ містить розбіжності, а він позбавлений можливості здати в експлуатацію житловий будинок літ.У-2, оскільки відповідачі, в порушення правил добросусідства, захопили частину земельної ділянки, в межах «червоних» ліній вулиць, а саме за межами забудови, на міській території встановили паркан. Відповідно до плану земельної ділянки, відповідачі відступили від межі їх земельної ділянки на 6,07 м.кв., і зайняли частину земельної ділянки 0,0060 га, де і встановили паркан. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач всупереч даних норм не довів порушень його права, як власника земельної ділянки, з боку відповідачів по справі, які заперечували дані обставини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] послався на акт обстеження земельної ділянки [ADDRESS], складений 04.03.2014 р. районною адміністрацією Запорізької міської Ради по Шевченківському району, яким було рекомендовано [PERSON] та [PERSON] перенести та встановити паркан в межах індивідуальної забудови, передбачених вимогами чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Даний письмовий доказ не свідчить беззаперечно, що саме відповідачі створюють перешкоди позивачу у користуванні його земельною ділянкою, оскільки на час комісійного обстеження 04.03.2014 р. відповідачі були відсутні та їх пояснення при складанні акту не враховувались. Крім того, п.8, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.10.2009 р. «Про судове рішення в цивільних справах» ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким; резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. Ч.1 ст.11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За позовом [PERSON] просить зобов»язати відповідачів усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою [ADDRESS], шляхом звільнення частини земельної ділянки, площею 0,0060 га (розмір 6,07 х 10,23 м.кв.), що виходить за межу червоної лінії вулиці та огорожу на проектне положення. Заявлені [PERSON] позовні вимоги є неясними, нечіткими та не конкретизованими. З урахуванням наведеного, судом не встановлено законних підстав для захисту прав позивача у обраний ним спосіб. У відповідності до ст..88 ЦПК України, стягненню не підлягають і судові витрати.

Outcome: dismissed