Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач за первісним позовом 25 червня 2015 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути на користь позивача з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 59/07В від 13 липня 2007 року у розмірі 224 516, 23 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 13 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 59/07В. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 18 900 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами строком до 12 липня 2022 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит в строк передбачений договором, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в порядку і в строки, передбачені кредитним договором. Позивачем обов'язки за договором були виконані в повному обсязі і сума 18 900 доларів була перерахована на картковий рахунок відповідача. Однак відповідач не належним чином виконує забовязання за кредитним договором, станом на 25 травня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 224 516, 23 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 10 007 доларів США 23 центи, що еквівалентно 208 519 грн. 01 коп. (курс НБУ станом на 25 травня 2015 року); заборгованості за відсотками 547 доларів США 92 цента , що еквівалентно 13 500 грн. 51 коп. (курс НБУ станом на 25 травня 2015 року); пені за несвоєчасне повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами - 2 496 грн. 71 коп. Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором поруки №59/07-П, який було укладено 13 липня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та [PERSON], за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. 13 вересня 2016 року до суду надійшла уточнена позовна заява від Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», відповідно до якої банк уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 59/07В від 13 липня 2007 року у розмірі 338 041, 50 грн. та судові витрати. 03 жовтня 2016 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа - [PERSON], про визнання бездіяльності банка щодо ненадання інформації споживачу банківських послуг незаконною та розірвання дії кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Відповідно до зустрічної позовної заяви позивач просив суд визнати бездіяльність Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» щодо ненадання повної інформації споживачу банківських послуг [PERSON] при укладенні кредитного договору №59/07В від 13 липня 2007 року незаконною та розірвати кредитний договір №59/07В від 13 липня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON], зобов'язати Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» здійснити розрахунок заборгованості за кредитним договором з використанням курсу валют 1 долар США = 5,05 гривень, який фактично був узгоджений сторонами на час укладення кредитного договору. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги за первісним позовом та частково задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом з огляду на таки підстави. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. За первісним позовом в судовому засіданні встановлено, що 13 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 59/07В. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 18 900 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами строком до 12 липня 2022 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит в строк передбачений договором, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в порядку і в строки, передбачені кредитним договором. Позивачем обов'язки за договором були виконані в повному обсязі і сума 18 900 доларів була перерахована на картковий рахунок відповідача. Однак відповідач не належним чином виконує забовязання за кредитним договором, станом на 25 травня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 224 516, 23 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 10 007 доларів США 23 центи, що еквівалентно 208 519 грн. 01 коп. (курс НБУ станом на 25 травня 2015 року); заборгованості за відсотками 547 доларів США 92 цента , що еквівалентно 13 500 грн. 51 коп. (курс НБУ станом на 25 травня 2015 року); пені за несвоєчасне повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами - 2 496 грн. 71 коп. Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором поруки №59/07-П, який було укладено 13 липня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та [PERSON], за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, згідно якої, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. До теперішнього часу заборгованість за кредитом відповідачем не погашена. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Правова природа пені є такою, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм ст. 549 та ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою. Вказане зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові по справі № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, яка відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Позивач до суду звернувся із позовом 25 червня 2015 року. А тому, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір пені, застосувавши спеціальну позовну давність. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом щодо стягнення з відповідача суми заборгованості по кредиту, підлягають частковому задоволенню. За зустрічним позовом в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] просить розірвати кредитний договір на підставі ст.652 Цивільного кодексу України. Згідно з частинами 1,2,4 ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При вирішенні справи [PERSON] не доведено, судом не встановлено наявності істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та наявності одночасно умов, викладених в пунктах 1-4 ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, що є підставами для розірвання або зміну договору на вимогу заінтересованої сторони. При укладенні договору [PERSON] та Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчить підписи на кредитному договорі та подальше виконання умов договору сторонами протягом тривалого часу. Судом не встановлено порушення Банком ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» при укладенні спірного кредитного договору, зокрема, Банком не було збільшено розмір процентної ставки за кредитним договором, не вимагалось від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial