Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача в якому, згідно уточнень, просив визнати поширені останнім відомості про викрадення ним документів на спадкове нерухоме майно такими, що не відповідають дійсності та принижують його честі, гідність і ділову репутацію; зобов»язати відповідача спростувати відомості, що містяться у заяві про обвинувачення його у вчиненні надуманого злочину, яка була подана до УМВС України в Кіровоградській області у спосіб, яким вони були поширені; зобов»язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього та публічно вибачитись через засоби масової інформації; стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 24 360 грн. та судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом спадкового майна, що знаходиться в [ADDRESS], після смерті дідуся - [PERSON]. На даний час у вказаному будинку мешкає дружина дідуся, а його бабуся - [PERSON]. Спадкова справа заведена у приватного нотаріуса [PERSON], свідоцтво про право на спадщину не видавалось у зв»язку з оформленням необхідних документів. Його рідний дядько - [PERSON], користуючись довірою бабусі, відсутністю юридичної освіченості, яка не розуміє правових наслідків та процедури оформлення спадкового майна, без його відома та дозволу, намагається заволодіти документами на право власності на вищезазначений будинок. Дядько 21.07.2014 року, використовуючи довіру бабусі, незаконним шляхом, вводячи в оману останню, отримав від її імені довіреність на ім»я відповідача по справі для оформлення та збору документів. Своїми діями та протиправним шляхом дядько та відповідач намагаються повторно відновити документи на земельну ділянку вказаного нерухомого майна. Сподіваючись його оформити на ім»я [PERSON] для подальшого особистого розпорядження ним у майбутньому. Дядько не є спадкоємцем після смерті [PERSON], тому не має жодного відношення до цієї спадщини. В подальшому, відповідач від імені бабусі, подав заяву до органів міліції про крадіжку документів, яку з його слів вчинив він. Своїми діями відповідач сприяє обвинуваченню його у штучно створених обставинах злочину, безпідставно підриваючи його авторитет в очах суспільства та принижує честь, гідність, ділову репутацію, так як він працює керівником юридичної консультації. Крім того, йому заподіяна моральна шкода, яка виразилась в моральних стражданнях, переживаннях через приниження його відповідачем перед іншими людьми та поширення відомостей стосовно нього, про те, що він скоїв злочин, він повинен постійно виправдовуватись перед колегами. Посилаючись на вказані обставини, положення статей 23, 1167 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.09.1995 року, Постанову Пленуму Верховного Суду від 28.09.1990 року № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» з подальшими змінами та доповненнями, оцінює моральну шкоду в розмірі 24 360 грн. та просить задовольнити позов. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та уточненнях до неї, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заперечення проти позову, та посилаючись на викладені в них обставини, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їй правовідносини. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимогами ч.1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, а ч.7 вказаної статті визначає, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що 27 жовтня 2014 року [PERSON], від імені якої на підставі довіреності від 21.07.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 565, діяв адвокат [PERSON], звернулась до СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області із заявою про кримінальне правопорушення в порядку ч.4 ст. 214 КПК України. Із наданої суду копії вищезазначеної довіреності вбачається, що [PERSON] уповноважила адвоката [PERSON] вести справи по оформленню її спадкових прав на майно, що залишилось після [PERSON] та бути її представником у всіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також в інших органах, в тому числі і органах МВС з правом подачі заяв, тощо. Пунктом 2.1.2 договору про надання правової допомоги від 21.07.2014 року, укладеного з [PERSON] в інтересах [PERSON] предметом якого є представництво інтересів органах нотаріату та судах всіх юрисдикцій та інстанцій з метою оформлення прав на спадщину після смерті [PERSON], передбачений обов»язок адвоката використовувати всі передбачені законодавством способи захисту прав і законних інтересів клієнта, а пункт 2.4.1 даного договору передбачає право клієнта давати адвокату усні або письмові вказівки щодо виконання доручення відповідно до цього договору. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов»язані розглянути ці звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Вказане кореспондується і п. 16 Постанови від 27.02.2009 року № 1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» яким, зокрема, визначено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, в якому Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містить певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами і не можуть вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність, ділову репутацію або завдають шкоди інтересами посадової чи службової особи. Враховуючи вищезазначені обставини, норми діючого законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог та необхідності відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та вимог ст. 40 Конституції України, ст. ст. 23, 277, 1167 ЦК України, Постанови від 27.02.2009 року № 1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003,

Outcome: dismissed