Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про визнання батьківства зазначивши, що з 2012 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та у період спільного проживання [PERSON] народила дитину, батьком якої позивач вважає себе, але у зв'язку з тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з яким шлюб вона розірвала, батьком дитини записали відповідача. [INFO] року [PERSON] померла. Відповідач не заперечує проти того, що позивач є батьком дитини. Відповідач не приймає ніякої участі в утриманні та вихованні дитини, дитина перебуває на матеріальному забезпеченні позивача. Позивач у судове засідання з'явився, позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду не з`явився проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Треті особи у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. За згоди позивача суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи , надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] 26.01.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем. [INFO] року народився [PERSON], батьками якого записано [PERSON] та відповідача. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 4 квітня 2012 року, зареєстрований між [PERSON] та відповідачем шлюб розірвано. [INFO] року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть. Згідно з довідкою дошкільного навчального закладу № 67 від 08.06.2015 року позивач у даному дошкільному навчальному закладі вважався батьком, оскільки постійно приводив та забирав дитину, відвідував батьківські збори, оплачував харчування, доглядав дитину. Позивач проживає фактично за місцем проживання дитини за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою № 1684 та актом від 13.05.2015 року. Разом з тим, у 2012 року позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та у період спільного проживання [PERSON] народила дитину, батьком якої позивач вважає себе, але у зв'язку з тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з яким шлюб вона розірвала, батьком дитини записали відповідача. [INFO] року [PERSON] померла. Відповідач не приймає ніякої участі в утриманні та вихованні дитини, дитина перебуває на матеріальному забезпеченні позивача. Відповідно до ч.1 ст.128 Сімейного Кодексу України - за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно з ч.2 ст.128 Сімейного Кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи,зібрані відповідно до Цивільного процесуального Кодексу. У відповідності до ч.3 ст.128 Сімейного Кодексу України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно з ч.4 ст.128 Сімейного Кодексу України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.129 Сімейного Кодексу України, - особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання дитини. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вищевикладених обставин,

Outcome: approved