Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом, мотивуючи тим, що з січня по травень 2012 року він та відповідач [PERSON] проживали у квартирі [ADDRESS] , де вели спільне господарство. Через декілька місяців спільного проживання він дізнався про вагітність [PERSON] . Після чого ними прийнято спільне рішення про юридичне оформлення створення сім`ї та подання заяви в органи реєстрації актів цивільного стану. Через деякий час між сторонами почали виникати суперечки та непорозуміння, внаслідок чого вони припинили спільне проживання. [INFO] народилась дитина [PERSON] . Внаслідок смерті матері позивача за тиждень до народження дитини, він не міг бути присутнім при народженні. Після невдалих спроб налагодити конфлікти з відповідачем, позивач виїхав на заробітки за кордон. У грудні 2014 року сторони знайшли спільну мову та 13 січня 2015 року зареєстрували шлюб. Враховуючи що дитина була народжена відповідачем до реєстрації шлюбу, відомості про батька дитини записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Перебуваючи за кордоном на заробітках, позивач постійно спілкувався з дружиною та дитиною, повертався додому на час відпусток. Дружина та дитина також навідувались до нього в гості за кордон, відповідач регулярно надсилав кошти на утримання сім`ї. Однак у травні 2020 року [PERSON] подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Враховуючи що відповідач добровільно не визнає факт батьківства позивача відносно дитини [PERSON] , просив суд постановити рішення, яким визнати його батьком дитини. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву відповідач позов не визнала. За підставу своїх заперечень вказала, що у 2012 році сторони разом не проживали однією сім`єю та не вели спільного господарства. Вони мали намір укласти шлюб на початку 2012 року, однак [PERSON] без будь-яких пояснень поїхав і шлюб не було укладено. З пологового будинку її забрали мати, яка й допомагала в догляді за дитиною та забезпечувала їх матеріально. З початку 2012 року до 2015 року позивач навіть не спілкувався з відповідачем. До 13 січня 2015 року ніякої сім`ї між сторонами не було. Після одруження вони проживали приблизно місяць. Жодного разу [PERSON] не виявив бажання усиновити дитину. Під час короткотривалих періодів спільного проживання позивач частко дратувався через присутність дитини, дорікав за витрачання коштів на неї та дитину. Кошти позивачем надавались після 2015 року, однак у розмірах менших ніж вказує позивач. Відповідач не вважає позивача батьком своєї дитини, так як він постійно вчиняє скандали, кричить, принижує, чим лякає дочку. 07 грудня 2019 року відносно [PERSON] складено адміністративний протокол через насильство в сім`ї. 11 червня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою від 29 вересня 2020 року у даній справі призначено судово-генетичну експертизу на предмет встановлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України. Вказаною ухвалою зобов`язано [PERSON] та [PERSON] разом із [PERSON] прибути на виклик експерта у визначений день і час до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України, для відбору біологічних зразків, необхідних для проведення експертизи. 28 грудня 2020 року від експерта надійшло повідомлення № 14/945 від 17 грудня 2020 року про неможливість проведення експертизи. У повідомленні вказано, що 16 грудня 2020 року у визначений час до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України з`явився [PERSON] . [PERSON] разом з дитиною [PERSON] у визначений час до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України не заявилась. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому та просили суд про його задоволення. Відповідач на її представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково відповідач вказала що дитина боїться уколів та інших медичних маніпуляцій. В період з 09 грудня 2020 року по 21 грудня 2020 року, а також з 09 лютого 2021 року по 15 лютого 2021 року дитина хворіла, тому вона не мала бажання з`являтись в експертну установу. Представник додатково зазначила, що про час та місце проведення експертизи відповідача належним чином повідомлено не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання та вказав, що є братом [PERSON] . Тривалий час [PERSON] проживав з [PERSON] . Рік жив у м. Косів, періодично приїжджав в м. Івано-Франківськ. 19 грудня 2014 року був у гостях у них в м. Івано-Франківську. Проживали з дитиною, якій на той час було два роки. В січні 2015 року був в гостях у [PERSON] . Під час відвідувань дитина називала [PERSON] батьком. Пізніше [PERSON] виїхав на заробітки за кордон, звідки відсилав [PERSON] гроші та подарунки. В лютому 2012 року брат позвонив та повідомив про вагітність [PERSON] . До реєстрації шлюбу у 2015 році стосунки в [PERSON] та [PERSON] були хорошими. Після чого [PERSON] йому передавав кошти для вручення [PERSON] , однак двері її помешкання ніхто не відчиняв. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, зазначивши що [PERSON] є братом її чоловіка. З [PERSON] вона познайомилась 19 грудня 2014 року коли була у них в гостях у м. Івано-Франківську. Там бачила дитину. Також була в гостях у них під час святкування Нового Року . Усе було по сімейному. Дитина називала [PERSON] татом. В січні 2015 року вона з чоловіком [PERSON] була присутня при укладенні шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Пам`ятає, що в кінці 2012 року [PERSON] повідомив їх про вагітність [PERSON] та їх намір одружитись. [PERSON] давав [PERSON] подарунки для передання [PERSON] . Одного разу [PERSON] подарунки не прийняла, двері [PERSON] не відчинила. Два-три рази [PERSON] їхала до [PERSON] в Німеччину. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання та пояснив що є другом [PERSON] . [PERSON] знає, так як вони разом відпочивали компанією у м. Ворохта. Коли переїхав в м. Івано-Франківськ, проживав недалеко від [PERSON] . Йому відомо що [PERSON] хотів стосунків з [PERSON] . В 2012 році [PERSON] працював у поліції. Пізніше [PERSON] звільнився, переїхав в м. Косів. Зі слів [PERSON] в нього є дитина від [PERSON] , яка називає [PERSON] батьком. Коли в дитини був день народження [PERSON] вибирав подарунок. Потім подзвонив [PERSON] для того щоб порадитись що саме купити дівчинці, однак [PERSON] відреагувала нецензурною лайкою, що він чув, так як [PERSON] спілкувався з нею через гучномовець. [PERSON] не було два роки, він був за кордоном. [PERSON] до нього з дитиною їздила в Німеччину. Зі слів [PERSON] він намагався передати [PERSON] подарунки для дитини, однак вона йому двері не відчиняла. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є батьком [PERSON] . В 2011 році [PERSON] його повідомив що має дівчину [PERSON] . Пізніше [PERSON] повідомила що вагітна, чому він зрадів. Вони йому говорили що люблять один одного. Згодом [PERSON] та її мати вимагали від [PERSON] щоб він звільнився з поліції та їхав на заробітки. [INFO] [PERSON] та [PERSON] одружились. На одруженні була присутня їхня трьохрічна дитина. [PERSON] казала дитині що він її дідусь, а [PERSON] вважав себе батьком дитини. Під час народження дитини син був в Україні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання в яких зазначила що є подругою [PERSON] , з якою давно знайома. Дитину [PERSON] водила в садок та школу [PERSON] . Бачила що [PERSON] має хлопця. Навесні 2012 року вона зустріла [PERSON] , в цей час вона була вагітною. [PERSON] знає з 2019 року. В 2011 та 2012 роках [PERSON] не бачила. Під час вагітності [PERSON] бачила її двічі зі світлим хлопцем. Свідок [PERSON] даючи показання у судовому засіданні зазначила що є сусідкою [PERSON] . В 2011 та 2012 році бачила що [PERSON] зустрічається зі світлим хлопцем, не [PERSON] . Під час вагітності [PERSON] його світлого хлопця не бачила. В 2015 році [PERSON] повідомила її що виходить заміж, однак не говорила хто є батьком дитини. [PERSON] побачила вперше у 2019 році. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 13 січня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року розірвано. [INFO] народилась [PERSON] . В актовому записі про народження матір`ю записано [PERSON] , а батька [PERSON] . Відомості про батька в актовому записі зазначені згідно заяви матері № 135 від 20 листопада 2012 року, тобто в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. За змістом ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У даній справі судом була призначена судово-генетична експертиза, на предмет встановлення кровного споріднення позивача [PERSON] із дитиною [PERSON] , [INFO] . Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 13, 81 ЦПК України). Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (№ 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Згідно Постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). [PERSON] двічі не забезпечила явку дитини в експертну установу, що судом розцінюється як бездіяльність, спрямована на ухилення від проведення експертизи. Статтею 109 ЦПК України визначені наслідки ухилення від участі в експертизі. Згідно частини першої даної статті у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Твердження представника відповідача про неналежне повідомлення [PERSON] про час та місце проведення експертизи не відповідають дійсності, так як судом на адресу її проживання направлялось клопотання експерта про необхідність з`явитись з дитиною в експертну установу. У підготовчому засіданні 29 вересня 2020 року, під час проголошення ухвали про призначення експертизи, була присутня представник відповідача. Тобто стороні відповідача було відомо про необхідність явки [PERSON] разом із дитиною [PERSON] до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України. Посилання відповідача на хворобу дитини, як підставу неявки в експертну установу, суд вважає безпідставними, так як вони не підтверджені належними доказами. Крім того, відповідач була вправі клопотати про відібрання біологічних зразків в інший день, однак таким правом не скористалась. Факт того, що дитина боїться крові та уколів суд не може вважати поважною причиною неявки в експертну установу, так як експерт у своєму клопотанні зазначав про необхідність явки для відібрання букального епітелію, а не зразків крові. Таким чином причини неявки відповідача та дитини в експертну установу є неповажними, тому суд в порядку ст. 109 ЦПК України вважає за можливе визнати факт кровного споріднення [PERSON] із дитиною [PERSON] , [INFO] . Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 СК України). Факт спільного проживання сторін у період 2011 - 2012 роках підтверджується показаннями свідків. Крім того, малолітня [PERSON] називає позивача батьком, що підтверджується копією психологічної характеристики дитини від 11 серпня 2020 року, яку відповідачем долучено до апеляційної скарги на ухвалу від 29 вересня 2020 року про призначення судово-генетичної експертизи (т. 1 а.с. 136). При цьому відповідач не довела жодними доказами факту народження дитини від іншої особи, показання свідків, що були викликані за її клопотанням, є малоінформативними, та такими що не стосуються предмета доказування. Зміст інтернет-листування між сторонами тільки свідчить про наявність у них конфліктів, однак ніяким чином не спростовує факту батьківства позивача щодо дитини. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 840 грн. 80 коп. судового збору, оскільки такі витрати документально підтверджені. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 128 СК України,

Outcome: partial