Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Новостав Луцького району Волинської області по вул. Шевченка, 24 згідно договору купівлі-продажу садиби від 06.02.2004 року. Вказує, що даний договір був укладений між ним і колишніми власниками будинковолодіння [PERSON] та [PERSON]. Після продажу будинку, продавці у ньому не проживали та не зявлялись, а [PERSON] помер. Зазначає, що після оформлення всіх необхідних правовстановлюючих документів на будинок, він дізнався, що [PERSON] не знявся з реєстрації. При цьому, спочатку останній обіцяв знятися з реєстраційного обліку, а пізніше перестав відповідати на телефонні дзвінки. У звязку з чим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловий будинком в с. Новостав по вул. Шевченка, 24 Луцького району Волинської області та примусово зняти з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку через оголошення на сайті судової влади. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Шевченка, 24 в с. Новостав Луцького району Волинської області, що стверджується договором купівлі-продажу садиби від 06.02.2004 року (а.с. 4) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5). Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї власника житла, і згідно ст. 64 Житлового кодексу України дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. При цьому, норма закону, яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сімї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема,ст.405 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Як вбачається із довідки Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 04.07.20165 року, [PERSON], зареєстрований в [INFO], але фактично там не проживає (а.с. 11). Доказів постійного проживання відповідача у вказаному будинку всупереч ст. 81 ЦПК України суду не представлено. Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність усунення перешкод позивачу в користуванні приналежним йому на праві власності житлом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а тому позов з наведених підстав слід задовольнити. При цьому, у задоволенні вимоги про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку слід відмовити, оскільки визнання особи такою, що втратила право на житло і є підставою для зняття з реєстрації.

Outcome: partial