Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач звернувся 30 грудня 2016 року суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території на загальну суму 9 788,83 грн. за період з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2015 року, та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 378, 00 грн. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22.02.2006 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.06.2006 року. ТОВ «Жилсервіс» безпосередньо займається управлінням житлового фонду, який переданий балансоутримувачем відповідно умов Договору про управління житлового будинку від 01.10.2006 року, укладеного позивачем з забудовником АТ «Агросервіс - Україна». Особовий рахунок відкритий на квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої становить 131,5 кв.м. ТОВ «Жилсервіс» з 01 жовтня 2006 року надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для мешканців будинку [ADDRESS] відповідно до вказаного Договору про управління житлового будинку від 01.10.2006 року, а саме з прибирання прибудинкової території, сходових кліток, вивезення побутових відходів, прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівлі, технічного обслуговування ліфтів, технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем, димовентиляційних каналів, здійснює поточний ремонт конструктивних елементів, контролює енергопостачання ліфтів, освітлення місць загального користування, а також надає інші послуги, необхідні для належного управління та обслуговування.. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачені обов`язки споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Про необхідність прибути до ТОВ «Жилсервіс» для укладення Договору мешканцям будинку [ADDRESS] було повідомлено шляхом розміщення оголошень на інформаційних стендах будинку. Запропонований позивачем договір про надання послуг з утримання будинків відповідає Типовому договору, що затверджений Постановою КМУ від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», та з його умовами можливо безперешкодно ознайомитись самостійно. Відповідно чинного законодавства споживачі зобов`язані сплачувати отримані ними житлово-комунальні послуги. Відповідно Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ від 01.06.2011 року № 869 та п. 1 Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради встановлені тарифи для мешканців будинку [ADDRESS] , які надає ТОВ «Жилсервіс» та які складають 2,753 грн. за 1 м кв. загальної площі квартири. Таким чином, місячна плата за утримання будинків і споруд та прибудинкової території, нарахована відповідачу, має складати 362, 02 грн. на місяць. У зв`язку з неповним наданням послуг до травня 2013 року, згідно перерахунку, відповідачу нараховувалось по 223, 94 грн., 266,16 грн. та 288,12 грн. Внаслідок невиконання зобов`язань по оплаті наданих послуг за період з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2015 року у відповідача утворилась заборгованість в загальній сумі 9 788,83 грн. 13 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкової території, але 13 грудня 2016 року на підставі заяви відповідача цей наказ було скасовано, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 30 червня 2017 року вказані позовні вимоги ТОВ «Жилсервіс» були задоволені в повному обсязі, з відповідача стягнута заборгованість в загальній сумі 9 788,83 грн. та витрати по оплаті судового збору. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року апеляційна скарга відповідача відхилена, та вказане рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року касаційна скарга відповідача задоволена частково, рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 30 червня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 2 липня 2019 року цивільна справа прийнята до розгляду, призначено судовий розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 26 вересня 2019 року відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що жодних послуг від позивача не отримував у зв`язку з непридатністю квартири для проживання, та фактично він проживає в с. Подворки Дергачівського району Харківської області. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 22.06.2006 за його- позивача - зустрічним позовом у зв`язку з будівельними недоліками з вини АТ «Агросервіс-Україна» встановлена непридатність недобудованої квартири [ADDRESS] для користування та проживання, та АТ «Агросервіс-Україна» та ТОВ «Авантаж» зобов`язано виконати протягом одного місяця будівельні роботи і ліквідувати недоліки в належній йому квартирі, однак вказане рішення не виконане. При цьому керівником та власником АТ «Агросервіс-Україна» є [PERSON] , який одночасно є засновником, співвласником, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «Жилсервіс». Він неодноразово звертався до відповідача з запитами та заявами, вимагав надати тарифи на послуги з утримання будинку, інші документи, якими позивач обґрунтовує вимоги по оплаті житлово-комунальних послуг, однак так і не отримав належного обґрунтування пред`явлених вимог, з чого складається вказана сума щомісячних нарахувань, йому досі незрозуміло. Надані позивачем Договір та Акт приймання-передачі будинку не є належним та допустимими доказом, оскільки не зазначена дата прийому-передачі будинку управителю, відсутні дані щодо повідомлення про це співвласників. Відсутня технічна документація, необхідна для забезпечення експлуатації будинку, не зазначені характеристика переданої нерухомості, її будівельний стан. Верховний суд звернув увагу у даній справі на відсутність доказів надання позивачем житлово-комунальних послуг на вказану суму. 22 листопада 2019 року представник позивача [PERSON] надав письмові пояснення, в яких зазначив, що ототожнення відповідачем трьох юридичних осіб - АТ «Агросервіс-Україна», ТОВ «Авантаж» та ТОВ «Жилсервіс» є безпідставним. Позивач не має перед відповідачем зобов`язань по усуненню будівельних недоліків. Позивач надає відповідачеві послуги, які відповідач зобов`язаний оплатити. Умови надання послуг з управління багатоквартирним будинком виключають можливість ненадання послуг щодо будь-якої окремої квартири, оскільки квартира є частиною будинку. У разі неотримання послуг відповідач має право пред`явити претензію позивачу. У разі надання послуг у неповному обсязі позивачем було зроблено відповідний перерахунок всім співвласниками будинку, у тому числі відповідачу. Обсяг фактично наданих послуг та виконання робіт, пов`язаних з їх наданням, повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається у виконавця, зокрема наказами підприємства, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками нарахування заробітної плати робітникам, нарядами-завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстрів, актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, що підтверджують технічні показними будинку, тощо. На підтвердження позовних вимог представник позивача надав суду копії договорів з підприємствами, які надавали послуги з обслуговування багатоквартирного будинку [ADDRESS] . 24 грудня 2019 року відповідач надав письмові пояснення, в яких, крім зазначеного вище, послався на те, що відповідно до положень ч.1 ст. 1034 ЦК України вигода від майна, що передане у управління, належить установникові управління, тому вигода від оплати послуг позивача належить вигодонабувачу -АТ «Агросервіс-Україна», який є одночасно боржником відповідача відповідно до рішення суду. З вини вказаних юридичних осіб він- відповідач позбавлений можливості проживати в квартирі. Також зазначив, що Договір про здійснення управління житлового будинку між вказаними юридичними особами укладений таємно від співвласників нерухомості, а тому є нікчемним. Крім того, зазначив, що в порушення п.2 ч.1 ст. 29 та п.4 ч.2 ст. 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» позивач не надав йому необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі вартості тощо, що встановлено Постановою Верховного Суду у даній справі. 14 лютого 2020 року представник позивача [PERSON] подав суду додаткові письмові пояснення, в яких послався на обов`язок відповідача сплачувати надані послуг, та на підтвердження позовних вимог надав договір про постачання електричної енергії № 519-К; від 30 грудня 2013 року, укладений ТОВ «Жилсервіс» з АК «Харківобленерго» з додатками, договір підряду №123 від 17.12. 2012 з додатками, укладений ТОВ «Жилсервіс» з ТОВ «Вертикаль- М-98» на виконання робіт з експлуатації, технічного обслуговування та ремонту ліфтів; докази оплати послуг іншими співвласниками будинку, табелі обліку робочого часу працівників ТОВ «Жилсервіс». Відповідач надав суду пояснення, в яких послався, що позивачем не наданого жодних доказів надання йому послуг у вказаному розмірі. Також зазначив, що в провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у привласненні грошових коштів. Також з ухвал судів вбачається, що органом досудового розслідування встановлено, що грошові кошти, сплачені мешканцями будинків за послуги з утримання будинку, у тому числі будинку [ADDRESS] , керівництвом ТОВ «Жилсервіс» привласнюються шляхом підписання договорів з організаціями, які мають ознаки фіктивних підприємств, та послуги не надаються. Також послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ № 19228 у цивільній справі № 642/65809/ 15-ц від 17.12.2018, відповідно до якого вартість робіт, яка залишилась невиконаною на виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 22.06.2002 за договором підряду від 15.09.2010 на часткову ліквідацію недоліків будівельних порушень в квартирі [ADDRESS] , належної йому, складає 7 385 грн У судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Зазначив, що він надав суду всі докази на обґрунтування заявлених позовних вимог, нарахованих відповідачу сум за надання послуг та наявності заборгованості у вказаній сумі, та вважає вказані докази достатніми для задоволення позову. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, пославшись на викладені в письмових поясненнях обставини. Зазначив, що позивач ігнорував його багаточисельні звернення щодо надання йому інформації про підстави надання позивачем послуг, перелік таких послуг, тарифи на відповідні послуги, що є необхідним відповідачу для укладення договору з позивачем щодо надання житлово-комунальних послуг, а тому з вини позивача і не було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг. Також зазначив, що позивач не надав жодних доказів нарахувань оплати, виду наданих послуг. Наведені у розрахунку боргу щомісячні суми не обґрунтовані ніяким чином, незрозуміло, з яких складових складається вказана сума, які перерахунки, за який вид послуги зроблено. Також зазначив, що крім будинку [ADDRESS] , ще декілька багатоквартирних будинків розташовані на спільній прибудинковій території, однак яким чином проводився розрахунок плати за утримання прибудинкової території, з якої площі, на яку кількість мешканців, невідомо. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON] , відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та правовідносини сторін. Відповідно Договору про пайову участь у будівництві житлового будинку № 128/129 Г від 18 вересня 2003 року, укладеному між АТ «Агросервіс - України» та відповідачем [PERSON] останній є Пайщиком та приймає на себе фактичні витрати по фінансуванню будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.1 договору про управління від 01 жовтня 2006 року АТ «Агросервіс-Україна» як будівельна компанія передає ТОВ «Жилсервіс» в управління будинок [ADDRESS] , для здійснення управління цими будинками, а ТОВ «Жилсервіс» приймає ці будинки згідно акту приймання-передачі та забезпечує їх постійну та належну експлуатацію відповідно до закону. Згідно із пунктом 2 додаткової угоди № 1 зазначений пункт договору про управління від 01 жовтня 2006 року викладений у новій редакції, якою уточнено, що ТОВ «Жилсервіс приймає на себе управління зазначеними будинками та буде «Управителем» щодо них. Будинок № [NUMBER] був переданий АТ «Агросервіс-Україна» в управління ТОВ «Жилсервіс» за актом прийому-передачі, передбаченим договором про управління від 01 жовтня 2006 року. Зазначений акт дійсно не містить дату його укладання, але зміст договору про управління від 01 жовтня 2006 року дає можливість встановлення цієї дати шляхом тлумачення правочину на підставі статті 213 ЦК України, а тому це, само по собі, не може вплинути на дійсність договору про управління від 01 жовтня 2006 року або доведеність факту відповідної передачі будинку [ADDRESS] . Відповідно п.п. 2.1.3 Договору від 01 жовтня 2006 року Організація зобов`язана надавати комунальні послуги власникам квартир у відповідності до технічних стандартів, норм чинного законодавства. Пунктом 3 додаткової угоди № 1 додано до договору про управління від 01 жовтня 2006 року новий пункт 2.1.4, який стосується обов`язків ТОВ «Жилсервіс», у наступній редакції: «Надавати житлово-комунальні послуги власникам квартир у відповідності до технічних стандартів, норм чинного законодавства з урахуванням тарифів, які визначені у структурі тарифів, а саме: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, вбирання підвалів, технічних поверхів та покрівлі, надавати технічне обслуговування ліфтів, надавати технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, дератизацію, дезінфекцію, надавати послуги з обслуговування димовентиляційних каналів, надавати ремонт конструктивних елементів внутрішньо будинкових систем, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинкової території, проводи освітлення місць загального користування, контролювати енергопостачання ліфтів, а також надавати інші послуги, які необхідні для належного управління та обслуговування будинків, тощо». Згідно рішенню Ленінського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2006 року та рішенню апеляційного суду Харківської області від 15 червня 2006 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] . Також зазначеним рішенням зобов`язано АТ «Агросервіс - Україна» виконати умови Договору № 128/129 Г від 18.09.2003 року та протягом одного місяця з дня вступу в законну силу ліквідувати будівельні порушення та недоліки. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ № 19228 у цивільній справі № 642/65809/ 15-ц від 17.12.2018 вартість робіт, яка залишилась невиконаною на виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 22.06.2002 за договором підряду від 15.09.2010 на часткову ліквідацію недоліків будівельних порушень в квартирі [ADDRESS] складає 7 385 грн. 13 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкової території на користь позивача, та ухвалою суду від 13 грудня 2016 року на підставі заяви відповідача цей наказ було скасовано. Відповідно до вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ № 869 від 01.06.2011 року рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 570 від 26.09.2012 року встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ТОВ «Жилсервіс» для мешканців будинку [ADDRESS] . Розмір тарифів встановлено додатком № 4 до вказаного рішення. Позивач нарахував відповідачу заборгованість за період з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2015 року зі сплати житлово-комунальних послуг в загальній сумі 9 788,83 грн. Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.6 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України). Статтею 382 ЦК України передбачено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Як зазначено у ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Як зазначено у ч.1 ст. 20 вказаного Закону споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо Цьому праву споживача кореспондує обов`язок позивача як виконавця відповідних послуг, передбачений пунктом 4 частини другої статті 21 Закону. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України предметом договору про управління від 01 жовтня 2006 року (з урахуванням додаткової угоди № 1) визначено здійснення позивачем управління будинком [ADDRESS] . Надання відповідних житло-комунальних послуг є елементом реалізації функції зазначеного управління, що також підтверджується самим нововведеним пунктом 2.1.4. цього договору, який не визначає вичерпний перелік послуг, а вказує на виконання позивачем будь-яких послуг, «які необхідні для належного управління та обслуговування» будинку № [NUMBER] . Доводи відповідача щодо нікчемності договору про управління від 01 жовтня 2006 року не відносяться до предмету даного спору, оскільки виходять за межі позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. За змістом приписів пункту 2 частини першої статті 20 та пункту 4 частини другої статті 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» саме виконавець житлово-комунальних послуг зобов`язаний надавати споживачу в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Виконання цієї вимоги позивачем не доведено. Позивач в обґрунтування позовних вимог послався на «розрахунок по квартирній платі» відповідача за період з серпня 2012 по серпень 2015 року (а.с.20, т.1). З цього розрахунку вбачається, що з серпня 2012 року по квітень 2013 року відповідачу щомісячно нарахована оплата в розмірі 223, 94 грн., у травні - 247,88 грн., з червня по вересень - по 266, 16 грн., у жовтні - 264, 35 грн., у листопаді 2013 року -286, 37 грн., з грудня 2013 по березень 2014 року - по 288, 12 грн., у квітні 2014 року- 284, 63 грн., з травня по жовтень 2014 року - по 288,12 грн., з листопада 2014 року по січень 2015 року - по 289, 43 грн., у лютому 2015 року - 303, 70 грн., у березні 2015 року- 307, 18 грн., у квітні - 316,75 грн., у травні - 316,69 грн., у червні - 315,01 грн., у ліпні- серпні 2015 року - по 318, 49 грн. При цьому не зазначено складові щомісячно нарахованої суми, не зазначено, які саме послуги були надані, вартість кожної послуги, підстави для проведення перерахунку, за який вид послуги проведено перерахунок, в якому розмірі. Надані позивачем договори, укладені ТОВ «Жилсервіс» з АК «Харківобленерго» та з ТОВ «Вертикаль- М-98» на виконання робіт з експлуатації, технічного обслуговування та ремонту ліфтів; дані про оплату послуг іншими співвласниками будинку, табелі обліку робочого часу працівників ТОВ «Жилсервіс» не є належними доказами у даній справі, оскільки не доводять обставин, які відносяться до предмету доказування у даній справі, а саме об`єм наданих відповідачу послуг та їх вартість, підстави перерахунку. Отже, позивач не надав доказів як надання відповідачу повного обсягу житлово-комунальних послуг, за що нарахована оплата, так і неповного, за що оплата знижена. В той же час відповідач заперечує надання йому житлово-комунальних послуг, посилаючись на неможливість використання квартири за її призначенням з вини забудовника, та невиконання судового рішення щодо усунення будівельних недоліків. За таких обставин позивач повинен довести дійсний обсяг наданих відповідачу послуг. Відповідно до ст. 417 ЦПК України в казівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Верховний суд дав вказівку суду при новому розгляді даної справи належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у справі, об`єктивно встановити обставини справи та реальні й підтверджені обсяги надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом неодноразово було роз`яснено представнику позивача вказані положення щодо обов`язку надавати докази на підтвердження своїх вимог, з урахуванням постанови Верховного Суду у даній справі, однак позивач таких доказів суду не надав. За змістом ст. 89 ЦІПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, відсутні підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed