Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 01.04.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 316, - квартиру № 11 у будинку № 40 на вулиці Кільцева в м.Львів-Винники, загальною площею 76,3 кв.м., що належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 18008669, виданого Державним реєстратором [PERSON] реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 19.02.2014 року, номер запису про право власності 4727355, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 296576846101, для погашення заборгованості за договором кредитної лінії від 31.03.2014 року № 11/14, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ПП «Ярек Плюс», у розмірі 583533,85 грн., при цьому визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну для продажу предмета іпотеки за договором іпотеки від 01.04.2014 року для його подальшої реалізації в загальній сумі 470134 грн. 15 коп. Крім цього, просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором кредитної лінії від 31.03.2014 року № 11/14, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ПП «Ярек Плюс», договором поруки від 31.03.2014 року у розмірі 583533,85 грн. Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору кредитної лінії від 31.03.2014 року № 11/14 між ПАТ «Кредобанк» та ПП «Ярек Плюс», Банк надав позичальнику кредит у формі відкриття кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості у розмірі 445 000 грн. на строк до 30.09.2015 року зі сплатою змінюваної процентної ставки на основі базової ставки у розмірі 21,2%. Однак позичальником взяті на себе кредитні зобовязання належним чином не виконувалися, у звязку з чим станом на 23.06.2015 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 583533,85 грн., що складається із неповернутої суми кредиту у розмірі 444999,65 грн., прострочених відсотків у розмірі 114800,03 грн., простроченої суми комісії за адміністрування кредиту у розмірі 9363,54 грн., пені по простроченій основній сумі кредиту у розмірі 9821,93 грн., пені по прострочених відсотках у розмірі 4216,3 грн. та пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту у розмірі 332,4 грн. Виконання кредитних зобовязань ПП «Ярек Плюс» за умовами договору кредитної лінії було забезпечено договором іпотеки від 01.04.2014 року, укладеним між банком та відповідачем [PERSON], шляхом передачі в іпотеку квартири № 11 у будинку № 40 на вулиці Кільцева в м.Львів-Винники, загальною площею 76,3 кв.м., що на праві власності належить іпотекодавцю; а також договором поруки від 31.03.2014 року, укладеного між Банком та відповідачем [PERSON], згідно якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед Банком за належне виконання Боржником взятих на себе зобовязань. У звязку з порушенням зобовязань забезпечених іпотекою та договором поруки, позивач надсилав відповідачам вимогу про усунення порушення основного зобовязання, проте такі не були виконані, на даний час заборгованість не погашена. А тому, просить позов задоволити. В судове засідання представник позивача не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Відповідачі у судове засідання не зявилися повторно, причин неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не подали. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому ч.9 ст.74 ЦПК України порядку через оголошення в пресі, оскільки за зареєстрованим місцем проживання судова кореспонденція поштовим відділенням поверталася на адресу суду у звязку із закінченням терміну зберігання. Крім цього, 23.09.2015 року відповідач [PERSON] подавала до суду заяву про відкладення судового розгляду, однак в подальші засідання не зявилася, явки свого представника не забезпечила. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідачів, постановивши заочне рішення. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє з таких підстав. Судом встановлено, що 31.03.2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ПП «Ярек Плюс» було укладено договір кредитної лінії № 11/14 (а.с.5-11), відповідно до умов якого Банком надано позичальнику кредит у формі відкриття кредитної лінії строком до 30.09.2015 року з максимальним лімітом кредитної заборгованості у розмірі 445 000 грн. та сплатою змінюваної процентної ставки, що встановлюється на перший період у розмірі 21,2% річних, а в подальших періодах, що змінюються кожні три повні календарні місяці, визначається Банком як базова ставка плюс Маржа 4,5%. Крім цього, п.2.4 договору передбачено сплату комісії за управління кредитною лінією у розмірі 667,50 грн. щомісячно (0,15% від максимального ліміту заборгованості). При цьому, умовами договору передбачено обовязок позичальника повертати кредит та сплачувати проценти, інші платежі за користування кредитом у розмірах та строки визначені п.5.1 договору. Крім цього, пунктом 2.11 договору кредитної лінії передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання зобовязань за умовами договору, ним сплачується пеня у розмірі 0,03% за кожен день прострочення від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки по кредитах у національній валюті України. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки у виді пені та штрафів (ст.549 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Однак, як встановлено в судовому засіданні позичальник взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконував не належним чином, кредит, проценти та комісію за умовами договору не погашав у розмірі та строки передбачені умовами договору кредитної лінії, у звязку із чим утворилася заборгованість, на яку позивачем було нараховано неустойку у виді пені. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.19-20), станом на 23.06.2015 року заборгованість ПП «Ярек Плюс» за кредитними зобовязаннями за договором кредитної лінії від 31.03.2014 року № 11/14 становила у розмірі 583533,85 гривень, що складається з : неповернутої суми кредиту у розмірі 444999,65 грн., прострочених відсотків у розмірі 114800,03 грн., простроченої суми комісії за адміністрування кредиту у розмірі 9363,54 грн., пені по простроченій основній сумі кредиту у розмірі 9821,93 грн., пені по прострочених відсотках у розмірі 4216,3 грн., пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту у розмірі 332,4 грн. У звязку із порушенням взятих на себе зобовязань за умовами договору, за позовом Банку до позичальника, рішенням господарського суду Львівської області від 22.07.2015 року (а.с.92-97) з ПП «Ярек Плюс» було стягнуто вказану заборгованість на користь ПАТ «Кредобанк». Водночас, судом встановлено, що в забезпечення виконання ПП «Ярек Плюс» взятих на себе зобовязань за умовами договору кредитної лінії від 31.03.2014 року № 11/14, між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 01.04.2014 року (а.с.12-15), відповідно до умов якого відповідач передала Банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру № 40 у будинку № 11 на вулиці Кільцева в м.Львів-Винники, загальною площею 76,3 кв.м., що належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 18008669, виданого Державним реєстратором [PERSON] реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 19.02.2014 року, номер запису про право власності 4727355, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 296576846101. При цьому сторонами визначено заставну вартість предмета іпотеки в розмірі 470134 грн. 15 коп. Ст.3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст.12 Закон України «Про іпотеку»). При цьому законодавець передбачив декілька способів звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах (ст.41 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Судом встановлено, що така вимога (а.с.22-23) позивачем, як іпотекодержателем надсилалася відповідачу [PERSON] 24.04.2015 року через поштове відділення за зареєстрованим місцем проживання відповідача цінним рекомендованим листом (а.с.23). Однак, відповідачем письмова вимога банку про усунення порушень внаслідок невиконаного основного зобовязання виконана не була, заборгованість за кредитним договором залишилась непогашена. У відповідності до п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем на свій розсуд підставно обрав спосіб захисту і ним законно заявлено вимогу до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки на даний час заборгованість за договором кредиту не погашено, вимоги, що надсилались позивачем залишені без належного реагування. У відповідності до положень ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є підставними, а тому слід позов задоволити, звернувши стягнення на заставне майно згідно договору іпотеки від 01.04.2014 року № 11/14 - квартиру № 40 в будинку № 11 на вулиці Кільцева в м.Львів-Винники, загальною площею 76,3 кв.м., що належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 18008669, виданого Державним реєстратором [PERSON] реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 19.02.2014 року, номер запису про право власності 4727355, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 296576846101, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну для продажу предмета іпотеки за договором іпотеки від 01.04.2014 року для його подальшої реалізації в загальній сумі 470134 грн. 15 коп. При цьому, суд вважає, що реалізації на прилюдних торгах підлягає саме квартира № 40 в будинку № 11 на вулиці Кільцева в м.Львів-Винники, а не квартира № 11 в будинку № 40 на вулиці Кільцева в м.Львів-Винники, як про це зазначає позивач у позовній заяві, оскільки судом безспірно встановлено, що саме вказане судом нерухоме майно є предметом іпотеки та належало відповідачу [PERSON] на моменту укладення договору іпотеки. Задовольняючи позов в цій частині, суд одночасно враховує правову позицію Верховного Суду України висловлену у постанові від 28 травня 2015 року, у справі № 6-57цс15, що підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України, відповідно до якої Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Крім цього, судом встановлено, що в забезпечення виконання ПП «Ярек Плюс» взятих на себе зобовязань за умовами договору кредитної лінії від 31.03.2014 року № 11/14, між ПАТ «Кредобанк» та іншим відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки від 31.03.2014 року (а.с.16), п.1.1 якого сторонами передбачено обовязок поручителя відповідати перед Банком за порушення зобовязання боржником у повному розмірі. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Пунктом 2.2 договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором кредитор письмово повідомляє поручителя про це із зазначенням суми заборгованості боржника, а п.2.3 договору передбачено обовязок поручителя сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобовязань за кредитним договором. Як встановлено в судовому засіданні, основний боржник за кредитним договором свої зобовязання не виконував належним чином, допустив заборгованість по сплаті кредиту, процентів та комісій, у звязку із чим позивачем надсилалася вимога від 12.12.2014 року (а.с.21), отримана відповідачем 25.12.2014 року, про погашення заборгованості перед банком в сумі 515002,881 грн. Однак, така письмова вимога банку відповідачем [PERSON] виконана не була, на даний час заборгованість за кредитним договором не погашена, становить в загальному розмірі 583533,85 грн. Таким чином, оскільки боржником за кредитним договором ПП «Ярек Плюс» неналежним чином виконувалися взяті на себе зобовязання по договору кредитної лінії № 11/14 від 31.03.2014 року, що спричинило утворення заборгованості в зазначеному розмірі, яка з первісного боржника стягнута на підставі рішення суду, а відтак, у поручителя за договором поруки від 31.03.2014 року виникло зобовязання по погашенні кредиту, як солідарного боржника із основним боржником. У звязку із цим в цій частині позовні вимоги слід також задоволити. Понесені позивачем судові витрати у справі, у відповідності до ст.88 ЦПК України, слід покласти у рівних частках на відповідачів.

Outcome: approved