Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач заявив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 13 грудня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] було укладено кредитний договір №001-01023-131212. Відповідно до умов кредитного договору банком позичальнику було відкрито рахунок для погашення заборгованості [NUMBER] у національній валюті - гривні. Відповідач станом на 12.04.2014 року не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за договором і має прострочену заборгованість, яка складає 2035,63 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту - 1802,60 грн., заборгованості за відсотками - 0,03 грн., заборгованості за комісіями - 233 грн. Позивач просить стягнути з позичальника [PERSON] заборгованість по кредитному договору у сумі 2035,63 гривень та судовий збір у сумі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений у порядку, встановленому ст.74 ЦПК України - судовими повістками, направленими рекомендованими повідомленнями за місцем його реєстрації (реєстр вихідної кореспонденції по Ямпільському районному суду за 04.07.2014 року та за 11.07.2014 року), заперечень суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. У зв'язку з чим у відповідності зі ст.224 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду, позивач не заперечує проти такого розгляду. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - договору №001-01023-131212 від 13 грудня 2012 року встановлено, що між сторонами у простій письмовій формі укладено договір №001-01023-131212 від 13 грудня 2012 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Відповідно до умов кредитного договору відповідачеві [PERSON] було відкрито рахунок для погашення заборгованості, відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування та комісію, однак, як слідує із розрахунків по договору, не виконав своїх зобов'язань та допустив заборгованість станом на 12 квітня 2014 року у сумі 2035 гривень 63 копійки. Дослідивши усі докази в їх сукупності та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов'язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит та проценти за користування кредитом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити процент. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов'язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 2035 гривень 63 копійки. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, а саме - платіжним дорученням №40389595 від 08 травня 2014 року, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 243 гривні 60 копійок. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст.526, 527, 530, 533, 610, 611, 612, 623, 625, 631, 1048-1050, 1051, 1052, 1054, 1055, 1056, 1056-1 ЦК України.

Outcome: approved