Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом вказуючи, що він є власником квартири [ADDRESS] , яку купив 22 березня 2016 року у [PERSON] За вказаною адресою зареєстрований колишній власник квартири [PERSON] , без поважних причин відповідач у зазначеній квартирі не проживає з березня 2016 року , виникають проблеми зі сплатою надмірно комунальних послуг, які нараховуються за нього , чим порушуються його права , тому він змушений звернутися до суду. Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивач до суду надіслав заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик на офіційному веб-сайті Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Відповідно до ст. 319 ч.1, ч.2, ч.3 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. -2- Пунктом 34 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникли між власником та попереднім власником житла , і правовідносини, які виникли між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попередніми власника житла. Так власник жила має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом , що є наслідок припинення право власності на житлове приміщення ( п.3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) і зняття останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 346 ч.1 п.3 ЦК України право власності припиняється у разі припинення право власності на майно , яке за законом не може належати цій особі. В судовому засіданні встановлено, що 22.03.2016 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Після прийняття у власність квартири покупцем, продавець залишив квартиру та не проживає в ній з березня 2016 року , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.03.2016 року, актом від 18.04.2018 року, інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач надав докази та довів, що відповідач, як попередній власник житла втратив право користування квартирою [ADDRESS] з березня 2016 року. За таких обставин суд з урахуванням диспозитивності та змагальності сторін приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved