Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Злагода» про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди. Мотивував свої вимоги тим, що він був пасажиром потягу сполученням Маріуполь-Київ. 10 листопада 2012 року о 09 год. 11 хв. він прибув на зазначеному потязі до міста Києва і у вестибюлі вокзалу Київ-Пасажирський в той же день о 09 год. 30 хв. отримав травму голови, внаслідок падіння, про що працівниками вокзалу станції Київ-Пасажирський 10 листопада 2012 року о 10 годині було складено акт про нещасний випадок, що стався на залізниці із застрахованим пасажиром. Внаслідок отриманої травми позивач втратив працездатність на 102 дні, а згодом 19 лютого 2013 року за результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено третю групу інвалідності. Позивач зазначає, що він отримав травму маючи статус пасажира і перебував на вокзалі, а тому відповідно до Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 року за № 959 та Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.2006 року за № 1196 - таке є страховим випадком. Страховиком його поїздки був відповідач - ПАТ «Страхова компанія «Злагода», яка на його звернення про виплату страхового відшкодування, листом від 31.01.2013 року за Вих. № 27/13 відмовило йому у виплаті страхового відшкодування. Позивач вважає, що така відмова є безпідставною і незаконною, а тому він і звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь страхову виплату у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 20808 гривень, страхову виплату у зв'язку із встановленням інвалідності третьої групи у розмірі 51000 гривень, пеню за несвоєчасну виплату страхової суми у розмірі 36830 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Просив суд ухвалити рішення, яким відмовити вз задоволенні позовних вимог повністю. При цьому зазначив, що ПАТ «Страхова компанія «Злагода» здійснює особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті відповідно до Постанови під час поїздки, дія якого не поширюється на страхування пасажирів при перебуванні їх на вокзалах та станціях. Заслухавши сторони, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що позивач 10 листопада 2012 року на підставі квитка серії ХШ № 816498 був пасажиром потягу сполученням Маріуполь-Київ. 10 листопада 2012 року о 09 год. 11 хв. він прибув на зазначеному потязі до міста Києва і у вестибюлі вокзалу Київ-Пасажирський в той же день о 09 год. 30 хв. отримав травму голови, внаслідок падіння, про що працівниками вокзалу станції Київ-Пасажирський 10 листопада 2012 року о 10 годині було складено акт про нещасний випадок, що стався на залізниці із застрахованим пасажиром. З матеріалів акту вбачається, що [PERSON] 10.11.2012 року о 09 год. 30 хв. отримав травму у вестибюлі Південного вокзалу за обставин: «не звернув увагу на підлогу упав та отримав травму голови». Внаслідок отриманої травми позивач втратив працездатність на 102 дні, а згодом 19 лютого 2013 року за результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено третю групу інвалідності. 31 січня 2013 року ПАТ «Страхова компанія «Злагода» наділало на адресу позивач лист за Вих. № 27/13, яким відмовило останньому у виплаті страхового відшкодування. 13 лютого 2013 року ПАТ «Страхова компанія «Злагода» надіслало на адресу [PERSON] лист за Вих. № 41/13, яким відмовило останньому в перегляді рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування по випадку, який мав місце на станції вокзалу Київ-Пасажирський 10 листопада 2012 року о 09 годині 30 хвилин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про страхування», для здійснення обов'язкового страхування Кабінет Міністрів України, якщо інше не визначено законом, встановлює порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови ліцензування обов'язкового страхування, розміри страхових сум та максимальні розміри страхових тарифів або методику актуариних розрахунків. Відповідно до ст. ч. 1 999 Цивільного кодексу України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи(обов'язкове страхування). Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», кожному застрахованому перевізник що виступає агентом страховика видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. Відповідно до п. 1.7 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», пасажир це фізична особа, яка перевозиться залізничним транспортом на підставі проїзного документа, у тому числі електронного, або є членом організованої групи осіб, яка проїздить на підставі групового проїзного документа. Такі особи вважаються пасажирами з моменту прибуття на вокзал для здійснення поїздки(чи пересадки на інший поїзд) до моменту завершення поїздки. Відповідно до Наказу Міністерства статистики України від 27.05.1996 року за № 150 «Про затвердження інструкції про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутах», поїздка - це перебування пасажира у дорожньому транспортному засобі для пересування з одного місця в інше. Аналізуючи обставини справи у сукупному аналізі з вищенаведеними правовими нормами, суд дійшов категоричного висновку, що подія, яка трапилась із позивачем - [PERSON] 10 листопада 2012 року у вестибюлі Південного вокзалу о 09 годині 30 хвилин, відбулась після завершення позивачем поїздки і відповідно у зазначений час і вказаному місці [PERSON] не рахується пасажиром, а тому дія страхового полісу ПАТ «СК «Злагода», що міститься на зворотному боці квитка серії ХШ № 816498 на сполучення Маріуполь-Київ не розповсюджується на зазначену подію. Сам по собі факт перебування [PERSON] у вестибюлі вокзалу через 19 хвилин після прибуття потягу сполученням Маріуполь-Київ і відповідно отримання травми після завершення поїздки, час якої достовірно встановлено судом(09 година 11 хвилин) не може розглядатися в розрізі того, що на вказаний час [PERSON] був застрахованим пасажиром. Суд вважає, що в конкретному випадку моментом завершення поїздки необхідно визначити час після моменту залишення позивачем вагону потягу, який прибув на відповідний перон. На погляд суду, факт залишення вагону потягу сполученням Маріуполь-Київ позивачем після його прибуття і виходу з вагона потягу є фактом завершення поїздки, а саме по собі перебування після завершення такої на території вокзалу не може розглядатися, як перебування пасажира на вокзалі у зв'язку із здійсненням ним поїздки в силу буквального тлумачення пункту 2 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 року за № 959 та Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.2006 року за № 1196. Виходячи з буквального тлумачення зазначеного Положення, Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.2006 року за № 1196 і з врахуванням відсутності чіткого визначення терміну «завершення поїздки», суд за вищенаведених мотивів вважає помилковим і невірним вважати подію, яка мала місце з [PERSON] за встановлених судом обставин, як страховий випадок що трапився з останнім на момент дії зобов'язань ПАТ «СК «Злагода», що виникли на підставі придбання позивачем квитка на проїзд потягом сполученням Маріуполь-Київ. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Твердження позивача в обґрунтування позовних вимог, що дії ПАТ «СК «Злагода» у виді відмови йому у виплаті страхового відшкодування, судом не беруться до уваги, оскільки такі суперечать матеріалам справи та не доведені будь-якими належними та допустимими доказами і на погляд суду викладені позивачем у формі припущень. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Твердження позивача в обґрунтування позову, крім його пояснень, не підтверджені жодними доказами, не знайшли свого підтвердження в ході слухання справи, спростовуються матеріалами такої, а тому не беруться судом до уваги і такі обставини встановлені в судовому засіданні не дають суду жодних правових підстав для задоволення позовних вимог. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову повністю. Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed