Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому будинком № 6 по вул.Чкалова в м. Перечин Закарпатської області, визнавши [PERSON] таким, що не має права користування ним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 14 липня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу [PERSON], він є власником будинку № 6 по вул. Чкалова в м.Перечин Закарпатської області, який купив у [PERSON] та відповідача [PERSON] Останній після продажу будинку у ньому не проживає, однак на даний час зареєстрований у такому. Оскільки вказане створює йому перешкоди у реалізації його прав як власника майна, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст.280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Встановлено, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу будинку від 14 липня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 567, належить житловий будинок № 6 по вул. Чкалова в м.Перечин Закарпатської області (а. с. 7). Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрований, однак фактично не проживає його колишній власник [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, які проживають в [INFO] та довідками Перечинської міської ради № 2290 від 25 вересня 2018 року і № 360 від 19 лютого 2019 року (а. с. 6, 7, 24). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як вбачається з п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Оскільки [PERSON] у будинку № 6 по вул. Чкалова в м. Перечин Закарпатської області фактично не проживає, користування таким на підставі договору найму ним не доведено, він не є членом сімї позивача, при цьому його реєстрація створює перешкоди [PERSON] як власнику вказаного майна у здійсненні права користування та розпорядження таким, тому суд приходить до висновку, що наявні достатні підстави для задоволення позову у повному обсязі. Також з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем судові витрати, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved