Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, покликаючись на те, що між КС «Християнська злагода» та відповідачем укладено договір про надання кредиту №14/08 від 30.01.2008 року, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 20 000 грн., що є еквівалентом 3 960,4 доларів США, строком на 12 місяців з 30.01.2008 року по 30.01.2009 року зі сплатою 48% річних. Проте, стверджує, що відповідач належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 08.01.2014 року становить 69 893, 70 грн. 09.04.2014 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 44 946,85 грн., яка включає в себе: 20 000 грн. заборгованість по кредиту; 24 946,85 грн. відсотки за користування кредитом. 09.04.2014 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь КС «Християнська злагода» заборгованість за кредитним договором № 14/08 від 30.01.2008 року в сумі 44946,85 грн. Окрім цього просить поновити строк позовної давності для звернення до суду, оскільки він був пропущений з поважних причин - в процесі розслідування кримінальної справи № 141-2596 слідчим управлінням ГУ МВС України у Львівській області у березні 2009 року були вилучені оригінали кредитних справ, в тому числі всі документи по договору про надання кредиту № 14/08 від 30.01.2008 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та уточнення до них підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з'явилися, подали заперечення проти позову в яких зазначили, що відповідач [PERSON] фактично кредиту в розмірі 20000,00 грн. не отримувала. Окрім цього, просить відмовити відповідачу у поновленні строку позовної давності для звернення до суду, оскільки вважає, що підстава пропуску строку позовної давності, на яку посилається позивач, не може бути поважною. Зазначає, що позивач має намір стягнути з відповідача суму коштів, яка значно перевищує реальну суму заборгованості перед позивачем. Крім того вказує, що в матеріалах справи відсутні докази надання кредитних коштів кредитною спілкою позичальнику, виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за даним кредитним договором, а також розміру заборгованості відповідача перед кредитною спілкою. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.01.2008 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір, згідно з яким позивач надав відповідачеві споживчий кредит в розмірі 20 000 гривень, що є еквівалентом 3 960,4 доларів США, строком на 12 місяців, з 30.01.2008 року по 30.01.2009 року із сплатою 48% річних. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зіст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Разом з тим, статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Крім того, у мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 надано роз'яснення про те, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцеві забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові №5 від 30.03.2011 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Аналогічні рекомендації надані у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року «Про окремі питання застосування строків позовної давності». В судовому засіданні встановлено, що строк дії кредитного договору від 30.01.2008 року, що є предметом позову та яким надано споживчий кредит відповідачеві, минув 30.01.2009 року. Позивач звернувся в суд з позовом про повернення споживчого кредиту 08.01.2014 року, тобто по спливу трьох років з моменту закінчення строку, на який споживчий кредит надано. Посилання представника позивача на вилучення працівниками органів внутрішніх справ оригіналів кредитних справ в ході розслідування кримінальної справи №141-2596, як на причину пропуску строку позовної давності, яку він вважає поважною, суд оцінює критично, оскільки у позивача була можливість згідно чинного кримінального процесуального законодавства ознайомитися з матеріалами кримінальної справи. Таким чином, оскільки позов про повернення споживчого кредиту подано зі спливом строків позовної давності, які застосовуються як до основної, так і до додаткової вимоги, представником позивача не доведено поважності його пропуску, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed