Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з вказаною позовною вимогою в обґрунтування якої вказав, що він працює з 2002 року у відособленій філії ВП «Осники» ПАТ «Петроімпекс». 18.03.2021 на підставі наказу № 5-к від 18.03.2021 він був звільнений з роботи за власним бажанням. За період з лютого 2019 року по день звільнення 18.03.2021 філія ПрАТ «Петроімпекс» виробниче підприємство «Осники» не проводила виплату заробітної плати. У відповідності до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків відособленою філією ПАТ «Петроімпекс» виробничим підприємством «Осники» зараховано позивачу заробітну плату у першому кварталі 2019 році - 20220,00 грн., виплачено 20120,00 грн., у другому кварталі 2019 нарахована 20104,83 грн., виплачено 13580,00 грн., у третьому кварталі нараховано - 19618,08 грн., виплачено - 6840,00 грн., у четвертому кварталі нараховано - 21120,00 грн., виплачено - 0,00 грн., першому кварталі 2020 року у розмірі 20307,69 грн., виплачено 0,00 грн., у другому кварталі 2020 нарахована 21106,32 грн., виплачено 0,00 грн., у третьому кварталі 2020 нарахована 22020,00 грн., виплачено - 6424,83 грн. Сума заборгованості з виплати заробітної плати з другого кварталу 2019 по третій квартал 2020 становить 97432,09 грн. Згідно відомостей про застраховану особу за листопад, грудень 2020 відомості відсутні, оскільки за інформацією пенсійного фонду відповідач припинив подавати звітність. Звернення до роботодавця із заявами про видачу довідки про нараховані, але не виплачені суми заробітної плати постійно ігнорувались. Проте бухгалтером підприємства видано довідку позивачу про заробітну плату до кінця 2020 року, де вказано, що за листопад та грудень 2020 йому нарахована заробітна плата у розмірі 14680,00 грн. Відомості про нарахування заробітної плати у 2021 році відсутні, оплата праці, за відомостями бухгалтерії здійснювалась у розмірі мінімальної заробітної плати та становить 15483,87 грн., тобто з лютого 2019 р. по березень 2021 року сума становить 134935,96 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки станом на 20 квітня 2021 року, що становить 7384,56 грн. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2021 провадження у справі постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву з проханням розгляд справи проводити в його відсутності, позовні вимоги підтримав, будь-яких заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку не зазначив. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило, відзиву на позов не надав. Третя особа відособлена філія Приватного акціонерного товариства «Петроімпекс» виробниче підприємство «Осники» в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, будь-яких заяв чи пояснень не надходило. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому у відсутність заперечень позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Судовий розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно трудової книги серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] [INFO] , призначено 13.08.2002 року на посаду розпилювальника каменю АТ «Петроімпекс», наказ № 79-к від 13.08.2002 р., а 18.03.2021 звільнено за власним бажанням наказ № 5-к від 18.03.2021. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] вбачається, що позивач працював у відособленій філії ПрАТ «Петроімпекс» виробниче підприємство «Осники». Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, вбачається, що [PERSON] нарахована заробітна плата у першому кварталі 2019 році - 20220,00 грн., виплачено 20120,00 грн., у другому кварталі 2019 нарахована 20104,83 грн., виплачено 13580,00 грн., у третьому кварталі нарахована - 19618,08 грн., виплачено - 6840,00 грн., у четвертому кварталі нарахована - 21120,00 грн., виплачено - 0,00 грн., першому кварталі 2020 року у розмірі 20307,69 грн., виплачено 0,00 грн., у другому кварталі 2020 нарахована 21106,32 грн., виплачено 0,00 грн., у третьому кварталі 2020 нарахована 22020,00 грн., виплачено - 6424,83 грн., тобто заборгованість за вказаний період становить 97 432,09 грн. Оскільки відповідач не заперечив проти доводів позову про наявність заборгованості перед [PERSON] за період роботи з лютого 2019 до березня 2021 року, відзив до суду не направив, проти позову не заперечив, суд приймає такі твердження позивача, про обставини викладені у позові, визнає факт наявності заборгованості перед [PERSON] в розмірі 134935,96 грн. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення міститься і в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Аналіз змісту частини другої статті 233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Вказана правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 134/1781/16-ц, яку суд враховує при ухваленні рішення. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначці в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При обрахуванні розміру стягуваних коштів суд керується наданим відповідачем розрахунком середньоденної заробітної плати на підставі відомостей бази даних Пенсійного Фонду про розмір заробітної плати, кількості робочих днів за спірний період, розміром нарахованої, але не виплаченої зарплати, та враховує, що відповідачем не надано спростувань вказаних розрахунків позивача. Відповідно до роз`яснень листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» 29.07.2019 № 1133/0/206-19, розміру заробітної плати позивача, розміру середнього заробітку за весь час затримки при розрахунку, який підлягає стягненню на підставі ст.117 КЗпП України станом на день ухвалення рішення суд вираховує наступним чином: кількість робочих днів затримки розрахунку складає 24 робочі дні, середня зарплата за один робочий день за час роботи позивача складає: 12000 (зарплата за січень-лютий 2021) / 39 (кількість робочих днів) = 307,69 грн. Таким чином сума компенсації за несвоєчасний розрахунок складає: 24* 307,69 коп. = 7384 грн. 56 коп. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 908,00 гривень, від сплати яких був звільнений позивач при зверненні до суду та на користь позивача 908.00 грн. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України, передбачено, що, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення в судовому порядку заборгованості по заробітній платі в розмірі 134935,96 грн. та 7384,56 грн. - середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 908,00 грн. судового збору, від сплати яких був звільнений позивач при зверненні до суду та 908,00 грн. на користь позивача

Outcome: approved