Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~позивач звернувся\~ в суд з позовом, у якому прохає ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у справі [PERSON] інфляційні нарахування на грошове зобовязання у розмірі 78875,62 грн. та 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання у розмірі 12636,10 коп., що всього становить 91511,72 грн., а також стягнути з відповідача [PERSON] інфляційні нарахування на грошове зобовязання у розмірі 42471,22 грн. та 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання у розмірі 6804,05 коп., що всього становить 49275 грн. \~\~ \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами: рішенням Ковельського міськрайонного суду від 13 травня 2011 року у цивільний справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди від злочину, позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну\~шкоду в розмірі 45789,69 грн., моральну\~шкоду в розмірі 34450 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 1560 грн., а також стягнути з [PERSON]\~на користь [PERSON] матеріальну\~шкоду в\~розмірі 24655,98\~грн.\~моральну\~шкоду в\~розмірі 18550\~грн.,судові\~витрати у\~справі,\~а саме\~витрати на\~правову допомогу\~в розмірі\~840\~грн.\~Вказане рішення\~набралозаконної\~сили та\~піддано виконанню.\~Після звернення\~рішення до\~виконання відповідним\~відділом виконавчої\~служби відкрито\~виконавче провадження,\~в ході\~якого здійснювались\~заходи спрямовані\~на встановлення\~джерел доходу\~боржників.\~Станом на\~07\~травня 2018\~року рішення\~не виконано. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~ Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим, то\~право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення.\~За таких обставин позивач прохає суд ухвалити рішення яким, стягнути з відповідача у справі [PERSON] інфляційні нарахування на грошове зобовязання у розмірі 78875,62 грн. та 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання у розмірі 12636,10 коп., що всього становить 91511,72 грн., а також стягнути відповідача з [PERSON] інфляційні нарахування на грошове зобовязання у розмірі 42471,22 грн. та 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання у розмірі 6804,05 коп., що всього становить 49275 грн., за період з 2013 року по березень 2018 року включно. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві і прохає його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала і заперечує проти його задоволення з тих підстав, що відповідач [PERSON] довгий час не міг виконати рішення суду, у звязку з скрутним матеріальним становищем. Однак, 05 травня 2018 року він в повному обсязі відшкодував матеріальну та моральну шкоду, визначену рішенням суду від 13 травня 2011 року. Вважає, що при поданні позову позивачем проведено розрахунок інфляційний втрат по та трьох відсотків річних поза межами строку позовної давності. За таких обставин прохає відмовити в задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач\~[PERSON], в силу вимог ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзиву не подав. \~ \~ \~ \~ \~\~ Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає\~частковому задоволенню. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 13 травня 2011 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди від злочину задоволено частково. Ухвалено, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну\~шкоду в розмірі 45789,69 грн., моральну\~шкоду в розмірі 34450 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 1560 грн., а також стягнути з [PERSON]\~на користь [PERSON] матеріальну\~шкоду в розмірі 24655,98 грн., моральну\~шкоду в розмірі 18550 грн.,судові витрати у справі, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 840 грн. В решті позову відмовлено. Постановами державного виконавця від 07.04.2016 року відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного рішення суду. Так, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі\~статті 625 ЦК України\~3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання грошового зобов'язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених вироком суду. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з частиною другою\~статті 509 ЦК України\~зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або не грошовим. \~\~\~\~\~\~\~За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією [PERSON] Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. [PERSON] Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідачі мають грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджено рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2011 року, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну\~шкоду в розмірі 45789,69 грн., моральну\~шкоду в розмірі 34450 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 1560 грн., а також стягнути з відповідача [PERSON]\~на користь позивача матеріальну\~шкоду в розмірі 24655,98 грн., моральну\~шкоду в розмірі 18550 грн., судові витрати у справі, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 840 грн. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов'язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до\~статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що позов подано до суду 04.06.2018 року, а відтак до стягнення підлягає сума коштів відповідно до проведеного розрахунку в межах трьохрічного терміну, тобто починаючи з 04.06.2015 року, оскільки за ч.4 ст.267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст..286 ЦК України). Проводячи\~розрахунок суми\~яка підлягає\~стягненню з\~відповідачів суд\~приймає до\~уваги трьохрічний\~термін,\~періоди розрахунку,\~кількість днів\~у періоді,\~помісячні індекси\~інфляції з\~червня 2015\~по червень\~2018\~року,\~та визначає\~до стягнення\~з відповідача\~[PERSON], в\~сумі 28267,38\~грн.\~та 3\~%\~річних від\~простроченої суми\~6806\~грн.,\~а з [PERSON]В.в сумі 15220,68\~грн.\~та 3\~%\~річних від\~простроченої суми\~3665\~грн., станом на 01 квітня 2018 року з врахуванням заявлених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь держави судові витрати у справі.

Outcome: partial