Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача в якому просить: зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , за адресою - [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що сторони є одними із співвласників спірної квартири та зареєстровані в ній. Відповідач народився за межами України, ніколи не проживав, не користувався житловим приміщенням за зазначеною вище адресою та не сплачує за житлово-комунальні послуги, не отримував паспорт громадянина України. Реєстрація місця проживання відповідача позбавляє позивачку можливості отримання житлової субсидії. Відповідач надає свою згоду на зняття з реєстрації, у зв`язку із чим видав довіреність на ім`я [PERSON] та уповноважив останню на вчинення необхідної дії. Однак, центром надання адміністративних послуг у знятті з реєстрації місця проживання відповідача було відмовлено через ненадання усіх необхідних документів, зокрема паспорта громадянина України. Реєстрація відповідача створює надмірні витрати для позивача за житлово-комунальні послуги. У відповідності до ст. ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, просить позов задовольнити. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 12.11.2019 та повторно 21.02.2020 представником відповідача подано до суду заяви від відповідача про визнання позову. 24 жовтня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання. 22 листопада 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. 26.12.2019 та 05.03.2020 року ухвалою суду, яка внесена до протоколів судових засідань, у відповідності до ч. 5 ст. 206 ЦПК України суд не прийняв визнання позову відповідачем, адже таке суперечить вимог цивільного законодавства. У судовому засіданні позивачкою позов підтримано повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заяві по суті. У судовому засіданні представник відповідача підтримав позов та просить такий задовольнити, адже відповідач визнав позов повністю. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджено копією свідоцтва про право власності /арк. спр. 18/. Сторони та [PERSON] зареєстровані у зазначеній квартирі. [PERSON] [INFO] зареєстрований у спірні квартирі з 05 травня 2006 року. Дані обставини підтверджено довідкою ЛКП «Хуторівка» від 1.11.2018 № 64/6 / арк. спр. 21/. Відповідно до актів комунальних підприємств відповідач не проживає у спірній квартирі з 2001 року / арк. спр. 24-31/. Відповідач проживає за адресою - [ADDRESS] , що підтверджено довідками житлового кооперативу від 09.11.2015 та від 06.05.2016, 07.11.2016 / арк. спр. 34-39/. У зв`язку із не проживанням відповідача у спірній квартирі позивачка 31.07.2019 звернулась до органу реєстрації Сихівської РА ЛМР із заявою про зняття його з реєстрації, однак їй було відмовлено через не надання необхідних документів у відповідності до п. 11 Постанови КМУ № 207, п. 26 Постанови КМУ № 207 / арк. спр. 40/. Таким чином, з метою захисту свого порушеного права позивачка звернулась до суду із даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відтак, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд відмічає, що позивачем заявлено позовну вимогу про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, однак обраний вид захисту порушеного права не є способом захисту його порушеного цивільного права у відповідності до ст. 16 ЦК України, адже [PERSON] є співвласниками квартири та не може бути обмежений у здійснення свого права власності незалежно від того проживає він у квартирі, чи ні; будь-яких доказів, що відповідач позбавлений права власності на частку у спірній квартирі не подано. Щодо аргументів позивачки про відсутність у відповідача паспорта громадянина України, а відтак відсутні підстави для зняття з реєстрації у позасудовому порядку, суд оцінює критично, адже наявність такого документа не є беззаперечною підставо для зняття особи з місця реєстрації за судовим рішенням. Щодо доводів позивача про необхідність зняття з реєстрації відповідач у зв`язку із понесенням збільшених витрат за житлово-комунальні послуги, суд не бере до уваги, адже тягар утримання майна лежить на власникові (співвласниках), а тому позивачка має право поновити своє порушене право у відповідності до ст. ст. 322, 360 ЦК України. Враховуючи наведене вище суд прийшов висновку, що у позові необхідно відмовити за безпідставністю, адже відсутні правові підстави для зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] . У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у розмірі 1762,00 грн, сплачений позивачем при поданні позову до суду, покласти на останнього.

Outcome: dismissed