Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з в суд з позовом до Подільського відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції про зняття арешту з майна, накладеного на підставі постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ б/н від 23.03.2010 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в липні 2015 року мав намір продати нерухоме майно, а саме: [ADDRESS], але під час підготовки документів до продажу з'ясувалось, що на все майно, що належить позивачу на праві власності накладено заборону відчуження на підставі постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ б/н від 23.03.2010 року. Просить суд зняти арешт з майна, що йому належить, оскільки за наявності заборони відчуження майна, не має змоги в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, причин неявки суду не сповістив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, причин неявки суду не сповістив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно на належне йому нерухоме майно накладено заборону відчуження згідно постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ б/н від 23.03.2010 року. Підстави для накладення обтяження на даний час відсутні, матеріали виконавчого провадження знищено. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що накладеним арештом на нерухоме майно, що належить позивачу - [PERSON] порушуються права позивача як власника, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial