Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач зазначив, що 03 вересня 2012 року він влаштувався на роботу до ПАТ «Рефма» на посаду менеджера з поставок у відділ матеріально-технічного забезпечення, звідки був звільнений 26 вересня 2016 року, згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Відповідні дані підтверджуються копією трудової книжки, яка знаходиться в матеріалах справи. В день звільнення 26.09.2016 року, йому не була виплачена заробітна плата, яка складає згідно довідки ПАТ «Рефма» від 18.10.2016 року про заборгованість по заробітній платі в нарахованому вигляді складає 12096,52 грн. (без урахування ЄСВ, податку з доходів фізичних осіб та військового збору). Після його неодноразових звернень до керівництва ПАТ «Рефма» з проханням розрахуватися з ним, вказана вище сума заборгованості по заробітній платі йому по цей час так і не повернута, у звязку з чим він був змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 5785,56 грн. та витрати на оплату судового збору. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, зазначає, що вірним є розрахунок заборгованості наданий представником відповідача, на задоволенні позову наполягає. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає частково, зазначає, що підприємство визнає заборгованість з виплати нарахованої позивачу заробітної плати, але заборгованість виникла через складний матеріальний стан підприємства, на рахунки підприємства було накладено арешт, тобто не з вини підприємства. Зазначає, що наданий позивачем розрахунок суми середньоденного заробітку не відповідає дійсності, оскільки у позивача у липні 2016 року було 18 робочих днів, а не 12, як він вказує. Крім того, у сумі заробітної плати за серпень 2016 року нараховано суму коштів за тарифну відпустку у розмірі 584,78 грн., ця сума відповідно до Порядку №100 при розрахунку середньоденної заробітної плати не враховується. Таким чином, за вказаний позивачем період компенсація за затримку розрахунку становитиме 2571,36 грн., а на день прийняття рішення - 12.12.2016, відповідно 5785,56 грн. Також, представник відповідача вважає, що в резолютивній частині рішення повинно бути обов'язково визначено зобов'язання відповідача нарахувати, утримати та перерахувати до відповідних бюджетів суми податків за зборів у розмірах, передбачених законодавством, оскільки на час розгляду справи позивач вже не має трудових відносин з підприємством, тому підприємство у разі самостійного та\\або примусового його виконання повинно буде виконати вимоги Податкового кодексу України\~у частині нарахування, утримання та сплати визначених законом сум податків на користь державного бюджету. Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Згідно копії трудової книжки, позивач 03.09.2012 р. прийнятий на роботу на посаду менеджера з поставок у відділ матеріально-технічного забезпечення; згідно запису №20 в трудовій книжці, наказом №18 від 26.09.2016 звільнений за власним бажанням відповідно ст.38 КЗпП України /а.с.6/. В матеріалах справи мається довідка про заборгованість по заробітній платі від 18.10.2016., згідно якої заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 12096,52 грн. /а.с.7/ Сам факт затримки та несвоєчасної виплати заробітної плати позивачу представником відповідача не оспорюється. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Визначаючи суми, які належать до виплати позивачу суд виходить с наступного: Відповідно довідки по заробітній платі та інших доходах від 08.12.2016 середньоденна заробітна плат позивача складає 107,14 грн. 06 коп. /а.с.33/. Суд вважає цей розрахунок правильним, оскільки наданий позивачем розрахунок суми середньоденного заробітку не відповідає дійсності, так як у позивача у липні 2016 року було 18 робочих днів, а не 12. Крім того, у сумі заробітної плати за серпень 2016 року нараховано суму коштів за тарифну відпустку у розмірі 584,78 грн., ця сума відповідно до Порядку №100 при розрахунку середньоденної заробітної плати не враховується. Таким чином, за вказаний позивачем період середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати становитиме 2571,36 грн., а на день прийняття рішення - 12.12.2016, відповідно 5785,56 грн. (середньоденний заробіток 107,14 грн.*54 днів) Позивач підтримує позовні вимоги у розмірі 5785,56 грн. Ця сума не оскаржується представником відповідача та підтверджується розрахунками, а тому підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно дост. 360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. п.20 Постановою Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці №13 від 24 грудня 1999р. встановлено, що середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку на підставі ст.117 КЗпП України стягується по день винесення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в тому його вини. Сама по собі відсутність грошей у роботодавця не виключає його відповідальність. При стягненні сум за затримку розрахунку вимоги ст.34 Закону України „Про оплату праці стягнення компенсаційних сум не застосовуються, оскільки в ній чітко визначена сфера її застосування, згідно якої компенсація визначається з сум нарахованої заробітної плати, тобто з фактично заробленої працівником у конкретному місяці. Таким чином, позов слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 5785,56 грн., а також судові витрати по справі розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved