Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 105167,16 грн. та 2102,00 грн. судового збору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 11.01.2011 року відкрито картковий рахунок та встановлено початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн., відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору. Також покликається на те, що відповідач свої зобов`язання за умовами договору не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями відповідно до умов договору. В зв`язку з цим, станом на 27.05.2020 року, виникла заборгованість в сумі 105167,16 грн., що складається з: 5580,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1873,88 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 97712,42 грн. - пеня. У зв`язку із вказаними обставинами, вважає, що наявні всі обставини для стягнення зазначеної заборгованості в повному обсязі та, відповідно, судові витрати позивача, пов`язані із розглядом цієї справи. Ухвалою судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05.08.2020 року у цій справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак разом із позовної заявою подав клопотання, у якому просив, проводити розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. 31.08.2020 року відповідачка у судове засідання не з`явилась, поштовий конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відмовився», розгляд справи відкладено на 21.09.2020 року. 21.09.2020 року відповідачка повторно не з`явилась, поштовий конверт повторно повернувся до суду з відміткою «адресат відмовився». Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку із неявкою відповідачки, яка була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11.01.2011 року відповідачка [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. На підставі зазначеної заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок. У подальшому встановлено кредитний ліміт у розмірі 3400,00 грн.. 18.09.2014 року кредитний ліміт збільшено до 5000,00 грн.. Відповідно до п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а в разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди Банку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачка своїх зобов`язань за договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком заборгованості (а.с.15), станом на станом на 27.05.2020 року, виникла заборгованість в сумі 105167,16 грн., що складається з: 5580,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1873,88 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 97712,42 грн. - пеня. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У заяві позичальника від 11.01.2011 року не вказано розміру наданого кредиту, термін та його умови, в тому числі умови відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути з відповідача відсотки, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, посилаючись на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, викладених на сайті:www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, до позову долучений витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Водночас, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Судом встановлено, що надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору, не містять підпису відповідача, а відтак у суду відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений з Тарифами та Умовами та правилами надання банківських послуг. Частиною п`ятою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору, не є належним і достовірним доказом у справі. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справах N6-16цс15 від 11 березня 2015 року та N 6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року, зазначається, що Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо Умови не містять підпису позичальника. Крім того, відсутні належні та допустимі докази, які би підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. Аналогічну провову позицію висловив Верховний суд у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» № 342/180/17, провадження №14-131цс19 (постанова від 3 липня 2019 року) де зазначив, що «Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.». За вказаних обставин суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача пені та заборгованості за відсотками нарахованими за прострочений кредит в сумі 99586,30 грн.. Водночас, згідно позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що наявна заборгованість по тілу кредиту в сумі 5580,86 грн.. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачеві не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 5580,86 грн. заборгованості по тілу кредиту. Також, на підставі ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягають документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 111,40 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 5,30 %.

Outcome: partial