Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом в якому просить стягнути в солідарному порядку з ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС» та [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 3611 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 20 квітня 2016 року у квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності, в чергове відбулось затоплення, в результаті чого їй було спричинено матеріальну шкоду. Звернення з заявою про вжиття відповідних заходів для усунення такого до балансоутримувача ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС», результатів не дали. Вважає, що регулярні затоплення її квартири свідчать про можливу несправність інженерних мереж будинку, обовязок утримання в належному стані яких покладено на ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС» та з вини [PERSON], оскільки також і у звязку з неналежним утриманням нею своєї квартири та внутріквартирних мереж в її квартиру регулярно протікає вода та заливає стелю та стіни. Що це вказує на те, що відповідач [PERSON] неналежно слідкує за станом свого житла, не вживає достатніх заходів направлених на усунення збитків завданих внаслідок неналежного утримання свого житлового фонду, в тому числі, можливо не повідомляє балансоутримувача про наявні пошкодження внутрішньої будинкової мережі, які в свою чергу можливо і приводять до затопленні її квартири. Що у звязку з затопленням завданий матеріальний збиток її житловому приміщенню становить 3611 грн., відповідно до експертного висновку. Також просить стягнути матеріальну шкоду, мотивуючи тим, що регулярні затоплення квартири завдають їй моральних страждань, які виражаються постійними нервовими стресами та напруженнями, вона змушена витрачати свій час та звертатись з проханнями до відповідачів про вжиття хоча б мінімальних заходів для припинення затоплення її квартири, більше того наявні пошкодження створюють дискомфорт для її повноцінного життя, оскільки ні вона, ні члени її сімї не можуть використовувати квартиру повноцінно, зокрема наявні пошкодження ставлять її у незручне становище перед гостями, друзями. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що 20 березня 2016 року відбулось перше затоплення. Коли піднялись з сусідом [PERSON] у квартиру № 6 і він перекрив систему, вода припинила текти, і домовились, що він усуне причину затоплення. Проте через місяць знову їх затопило у ванній та дитячій кімнаті. Викликали представника ПП «»ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС», який просто подивився і пішов, а через два дні вона написала заяву про затоплення. Проте жодної реакції не було. Представники позивача доводи позовної заяви підтримали та просили її задовольнити. Представник відповідача ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС» просив в позові відмовити, вважає позовні вимоги до них безпідставними, оскільки приватне підприємство не є балансоутримувачем даного будинку. Згідно акту прийому-передачі забудовник передав будинок з усіма мережами загального користування на обслуговування з листопада 2015 року. Ні квартира № 3, ні квартира № 6 угоди з ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС» не укладали. Огляд щодо причин затоплення в квартирі № 6 проводили спонтанно, коли відкрили двері якісь люди, проте висновків ніяких не зробили, бо явних ознак витоку води не було. Потім було складено попередження про надання доступу до квартирних розгалужень води, опалення, каналізації в ванній кімнаті позаду унітазу для проведення обстеження, оскільки є скарги про затоплення. Після цього [PERSON] на зв'язок так і не виходив, доступу до квартири не було надано, а тому склали акт не вказавши причини. Витік мав разовий характер. Ствердив, що вони несуть відповідальність за мережі загального користування, а за квартирні власники квартири. Надають послуги з обслуговування будинку у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та виставляли рахунки за надання послуг, в тому числі і [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила в позові відмовити та пояснила, що на момент затоплення в квартирі № 6 проживали родичі відповідачки. Після затоплення позивачка зайшла в квартиру № 6, було знято унітаз, проте жодних причин затоплення не виявлено. Після цього позивачка більше не приходила. Син [PERSON] хотів компенсувати завдану шкоду, проте [PERSON] відмовилась. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд враховує наступне. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У відповідності до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Як розяснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З наведеного вбачається, що обовязок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.\~\~ Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому зясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає зясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] проживає в [INFO]. Квартира № 6, що розташована поверхом вище відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна на праві власності належить [PERSON] (а.с. 36). Будинок в якому проживають сторони перебуває на балансі ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС». Періодично відбувались періодичне затоплення квартири позивачки. 22 квітня 2016 року [PERSON] зверталась до ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС» з заявою про прийняття заходів на рахунок затоплення сусідом з квартири № 6 (а.с. 33). Представнику власника [PERSON] було виписано попередження № 84 від 22 квітня 2016 року, яким вимагалось надати доступ до квартирних розгалужень води, опалення, каналізації у квартирі [ADDRESS], у ванній кімнаті позаду унітазу для проведення обстеження так як вони затоплюють квартиру № 3, яке ним отримано 25 квітня 2016 року (а.с. 35). Відповідно до акту комісії ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС» від 22 квітня 2016 року при обстеженні квартири № 3 в житловій кімнаті на стіні, що примикає до санвузла, мокра пляма затоплення, причину затоплення встановити немає можливості , так як до квартири № 6, яка знаходиться над квартирою № 3 на час перевірки немає доступу (а.с. 34). Що підтверджує, що факт залиття квартири мав місце. Звіт № 16/02/06 визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику квартири загальною площею 113,5 м.кв., внаслідок залиття, що знаходиться за адресою [ADDRESS] від 14 червня 2016 року підтверджує, що вартість матеріального збитку завданого власнику квартири складає 3611 грн. (а.с. 4-31). Таким чином, суд вважає доведеним факт залиття квартири [ADDRESS], де проживає позивачка [PERSON], внаслідок чого останній було спричинено матеріальні збитки в розмірі 3611 грн., а їх розрахунок нічим не спростовано. В свою чергу відповідачами не спростована відсутність їхньої вини в залитті зазначеної квартири, а навпаки підтверджено, що залиття відбулось через протікання водо-каналізаційного стояка, який розміщений у ванній кімнаті квартири відповідача [PERSON] Вказане протікання вчасно не було виявлено відповідачами, незважаючи на неодноразові звернення позивача, в тому числі через відсутність доступу до квартири № 6. Щодо винуватості ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС» в затопленні квартири позивачки, то відповідно до ч. 3 ст. 177 ЖК України, якщо необхідність у проведенні внутріквартирного поточного ремонту викликане пошкодженням частин будинку, інженерного обладнання або звязане з капітальним ремонтом будинку чи його конструктивних частин, цей ремонт провадиться наймодавцем (житлово-будівельним кооперативом) або за його рахунок. Водо-каналізаційний стояк відноситься до інженерного обладнання будинку і обслуговується виключно організацією на балансі, якої перебуває будинок, за що останніми утримується відповідна плата. Судом частково взяті до уваги посилання представника ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС» про те, що вони не можуть самовільно потрапляти в помешкання жильців і перевіряти інженерне обладнання, а тільки за відповідними заявами мешканців. Як пояснив сам представник ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС», обслуговуюча організація здійснює обслуговування інженерного обладнання загального користування, яке розташоване, в тому числі, і в підвальних приміщеннях, а тому при належному і вчасному огляді каналізаційних стояків в підвалах беззаперечно було б встановлено таке протікання. Будинок в якому проживають сторони перебуває на балансі ПП «ЖЕО-ЖИТЛО-СЕРВІС», ними виставляються рахунки на проведення оплати за користування мережами, в тому числі і власникам квартир № 3та 6, а тому балансоутримувач зобовязаний належно виконувати свої обовязки, передбачені Житловим кодексом та іншими нормативно-правовими актами. За вказаних обставин суд вважає, що наявний причинно-наслідковий звязок між залиттям належної позивачу квартири № 3 та неналежним виконанням відповідачами своїх зобовязань, а тому заподіяна внаслідок цього шкоду слід стягнути з відповідачів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний звязок між ними, а відповідач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача (відповідача), причинний звязок між шкодою і протиправним діянням відповідача. В даному випадку моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у звязку з пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦПК України). Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідачів, їхню поведінку на протязі всього часу звертання до них з проханням усунути протікання, тривалість порушення прав позивача, глибину її душевних та психічних страждань повязаних з пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих звязків, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.. Враховуючи зазначене вище, розяснення дані в п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, суд вважає, що достатнім, розумним і справедливим буде розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн. За вказаних обставин суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає до часткового задоволення та стягнення відповідачів в солідарному порядку в користь позивачки 3611 грн. заподіяної їй матеріальної шкоди та 500 грн. відшкодування моральної шкоди, в решті позову відмовити. Судові витрати по справі вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 386, 1166, 1167 ЦК України, ст. 177 ЖКУкраїни, вказаних ПостановПленуму Верховного Суду України,

Outcome: partial