Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про визнання за ним права власності на житловий будинок (А) загальною площею 96,1 м.кв., житловою площею 69,3 м.кв., літню кухню (Б) площею 26,2 м.кв., гараж (В) площею 21,7 м.кв., сарай (Г) площею 42,2 м.кв., що знаходяться на вул. Центральна, 44 в с. Денисів Козівського району Тернопільської області. В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що 16.07.2002 року помер його батько [PERSON], а 17.08.2016 року мати [PERSON]. На момент смерті кожного з батьків, він проживав разом із ними та вважає себе таким, що прийняв спадщину після смерті батька, так як вступив у фактичне управління спадковим майном. Вказує, що звернувшись до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, йому було відмовлено у вчинення відповідної нотаріальної дії, у звязку з тим, що на момент звернення позивача відсутній такий обєкт приватної власності як колгоспний двір і розяснено право на звернення у звязку з цим до суду. Крім того, позивач зазначив, що його доньки та дружина, які також були членами колгоспного двору, до якого належав будинок, який є предметом позову, не заперечували проти визнання за ним права власності на весь будинок. На підставі вказаного, просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 13.08.2017 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено попереднє судове засідання. 04.06.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення і просив здійснювати розгляд справи у відсутності його представника. 07.11.2018 року ухвалою суду відкладено підготовче засідання у цій справі у звязку із неявкою усіх учасників справи. 13.02.2019 року від позивача надійшло клопотання про відмову від частини позовних вимог. Зокрема [PERSON] відмовився від визнання за ним права власності на частки його дружини та дітей у будинку, який є предметом позову, що становить 3/6 частини такого. При цьому, у вказаному клопотанні позивач просив визнати за ним право власності на 1/6 згаданого вище будинку в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON]; 1/6 цього будинку в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] та 1/6 цього ж будинку, яка б повинна була належати йому. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 13.02.2019 року постановлено прийняти відмову [PERSON] від частини позовних вимог та в цій частині закрито провадження у справі. Відповідно до ч.1 ст.198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими\~главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Оскільки сторони, які були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи в підготовче засідання не зявились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 44, с. Денисів, Козівського району Тернопільської області належав колгоспному двору, що складався з двох членів, головою якого була [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 02.01.1990 року (а.с.11). Згідно з відомостями виписки з погосподарської книги від 31.01.2017 року №01-52-3/10 станом на 15.04.1991 року членами вказаного вище колгоспного двору були: [PERSON] (голова), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука) та [PERSON] (онука) (а.с.13). Вказані відомості підтверджуються також і довідкою [PERSON] РБТІ від 28.02.2017 року №19 (а.с.9) та копією довідки Денисівської сільської ради Козівського району Тернопільської області від 20.02.2017 року №01-77-3/10 (а.с.12). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-ИД №081570 від 17.07.2002 року [PERSON] помер 16.07.2002 року (а.с.3). Крім того, 17.08.2016 року померла і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №205561 від 19.08.2016 року (а.с.6). Із копії свідоцтва про народження серії ІІ-УР №968015 вбачається, що [PERSON] народився 27.04.1961 року, батьками якого були [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). [PERSON], який помер 16.07.2002 року, постійно проживав та був зареєстрований у будинку за адресою: вул. Центральна, 44, с. Денисів, Козівського району Тернопільської області. На день його смерті у будинку за вказаною адресою також проживали і були зареєстровані: його дружина [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], внучки [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). [PERSON] після смерті свого батька [PERSON], який помер 16.07.2002 року, вступив в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Денисівської сільської ради Козівського району Тернопільської області від 01.02.2017 року №01-59-3/10 (а.с.4). На момент смерті [PERSON] у згаданому будинку, окрім померлої, проживали та були зареєстровані: її син [PERSON], невістка [PERSON] та внучка [PERSON] (а.с.7). Крім того, як вбачається із копії заповіту [PERSON], складеного 18.08.2006 року, остання на випадок своєї смерті заповіла усе належне їй майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалось [PERSON] (а.с.8). Після смерті [PERSON], 19.10.2017 року за заявою її сина [PERSON] державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №113/2017 щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями у с. Денисів, Козівського району Тернопільської області на вул. Центральна, 44. Проте, постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у вчинені такої нотаріальної дії, у звязку з тим, що зазначений будинок відноситься до колгоспного двору, який не передбачений чинним законодавством як обєкт приватної власності (а.с.46). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент смерті [PERSON]П.) серед іншого було встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління спадковим майном. Згідно\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями\~ст.1218\~ЦК України\~до\~складу спадщини\~входять всі\~права та\~обов'язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинялися\~в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи, що [PERSON] помер 16.07.2002 року і після його смерті [PERSON] фактично вступив в управління його часткою у будинку №44 з надвірними будівлями і спорудами на вул. Центральній у с. Денисів Козівського району Тернопільської області, а також те, що [PERSON] заповіла усе належне їй майно (в тому числі і частку в будинку №44 з надвірними будівлями і спорудами на вул. Центральній у с. Денисів Козівського району Тернопільської області) [PERSON], виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.392 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності на 3/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд на вул. Центральній, 44 у с. Денисів, Козівського району Тернопільської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved