Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 20 лютого 2007 року, який був зареєстрований в Пісківській сільською радою Горохівського району Волинської області, актовий запис №02. В шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, на протязі останніх років сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них мають діаметрально протилежні погляди на життя, сім`ю. Відповідач вихованням дитини не займається належним чином. Оскільки їх шлюб існує тільки формально, позивач просить його розірвати, дитину, сина - [PERSON] , [INFO] залишити з нею. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву в якій просить справу проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них на підставі постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану, відповідно до статей 106 та 107 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 лютого 2007 року, зареєстрованому в Пісківській сільській раді Горохівського району Волинської області, актовий запис №02, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . В шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Судом встановлено, що відносини в сім`ї ускладнились, вони не розуміють одне одного, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, шлюб існує лише формально. Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю» встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. А згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач, [PERSON] в позовній заяві зазначає, що відповідач, [PERSON] , вихованням сина [PERSON] , займається, але не належним чином. З огляду на це, виходячи із інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи її вік, суд вважає за доцільне залишити дитину після розірвання шлюбу на проживанні у позивача, проти чого не заперечує відповідач. На підставі ст.ст.10, 12, 13, 19, 160, 161, ст.ст.247, 258, 259 ЦПК України, ст.ст.110, 112 СК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю», суд, -

Outcome: approved