Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач звернув до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області, Служба у справах дітей Машівської районної державної адміністрації Полтавської області, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 14 жовтня 2011 року між позивачкою та [PERSON] був укладений шлюб, про що складений актовий запис про укладення шлюбу № 11 у Супрунівській сільській раді Полтавського району. 12 лютого 2013 року шлюб був розірваний рішенням Полтавського районного суду Полтавської області. Від спільного життя сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Всі діти зареєстровані та проживають з позивачем. Діти навчаються в комунальному закладі «Полтавська спеціалізована школа - інтернат спортивного профілю І-ІІІ - ступенів Полтавської обласної ради» у другому та п`ятому класах відповідно. Відповідно до характеристики навчального закладу позивачки приділяю дуже багато увага та часу вихованню, навчанню та розвитку дітям, підтримує тісний зв`язок з педагогами закладу. Батько дитини не відвідував батьківські збори, не спілкувався з вчителями і не цікавився успіхами дитини. Окрім того, діти є розвинутими, добре вчаться у закладі, відвідують спортивні секції тхеквандо та футбол, а також відвідують Комунальний заклад «Полтавська дитячо-юнацька спортивна школа № 3 з плавання», яких позивач відводить і тричі на тиждень (понеділок, середа і п`ятниця на 16:00 год.) та приймають участь у позакласних заходах, що сприяє творчому, духовному та фізичному розвитку дитини. За рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28.11.2012 року відповідача зобов`язано сплачувати аліменти. Проте цей обов`язок ні добровільно, ні за рішенням суду відповідач не виконує. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів на даний час складає 174502.00 грн. Відповідач є злісним неплатником аліментів, позивач кілька разів зверталася з цього приводу до поліції з заявою про порушення кримінального провадження. 19.11.2018 року Державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області Пампурою М.Ю. при примусовому виконанні був накладений штраф у розмірі 45811,47 грн. Відповідач не цікавиться тим на які кошти виховуються діти, де вони навчаються, чим займаються, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Позивач змушена самостійно вирішувати усі матеріальні питання та питання виховання дітей без участі відповідача. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не цікавиться їх розвитком, успіхами, захопленнями, станом здоров`я та навчанням, не забезпечує таких базових речей, як: харчування, одяг, оздоровленням, медичного догляджу, лікування; не спілкується з дітьми та не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, грубо порушуючи таким чином вимоги ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». 20 червня 2011 року Київським районним судом м. Полтави відповідач був засуджений до двох років позбавлення волі за ч. 1 ст. 190; ч. 2 ст. 190; ч. 1 ст. 358; ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 358 КК України. 09 квітня 2012 року постановою Комсомольського міського суду Полтавської області відповідач був звільнений від покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2011 році». Син [PERSON] перебував в логопедичній групі Полтавського навчально-реабілітаційного центру Полтавської обласної ради з 25 жовтня 2012 року у зв`язку з затримкою мовлення, так як відповідач над ним знущався, одягав протигаз та виховував таким чином дитину, [PERSON] отримав психологічну та розвиткові травми. Дитина може це підтвердити на судовому засіданні. 27 серпня 2013 року за поданням державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ Дерябіної О.Г. були направлені матеріали справи про вирішення питання про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст.164 КК України. На сьогоднішній день матеріали по кримінальному провадженні № 12013180300001658 знаходяться в слідчого СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області. З огляду на викладені обставини позивачка вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та ін.; - не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; - не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; - не створюють умов для отримання дитиною виховання; - та взагалі не спілкується з дитиною, що призвело до того, що останній майже не знає свого генетичного батька. З огляду на викладене прохала позов задовільнити. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, жадних заперечень щодо позову , письмових пояснень , відзиву до суду не надав, викликався належним чином, про що є докази в матеріалах справи, зокрема поштові повідомлення та копії оголошень на сайті «Судова влада». Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні питання поклались на розсуд суду. Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Машівської районної державної адміністрації Полтавської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні питання поклались на розсуд суду та надали висновок що зважаючи на відсутність в службі всіх документів для прийняття рішення щодо позбавлення батьківських прав відповідача щодо своїх дітей вважають за недоцільне позбавлення останнього батьківських прав. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Судом встановлено, що 14 жовтня 2011 року між позивачкою та [PERSON] був укладений шлюб, про що складений актовий запис про укладення шлюбу № 11 у Супрунівській сільській раді Полтавського району. 12 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем шлюб розірваний рішенням Полтавського районного суду Полтавської області. Від спільного життя сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Всі діти зареєстровані та проживають з позивачем. Діти навчаються в комунальному закладі «Полтавська спеціалізована школа - інтернат спортивного профілю І-ІІІ - ступенів Полтавської обласної ради» у другому та п`ятому класах відповідно. Відповідно до характеристики навчального закладу позивачки приділяю дуже багато увага та часу вихованню, навчанню та розвитку дітям, підтримує тісний зв`язок з педагогами закладу. Батько дитини не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями і не цікавився успіхами дитини. Окрім того, діти є розвинутими, добре вчаться у закладі, відвідують спортивні секції тхеквандо та футбол, а також відвідують Комунальний заклад «Полтавська дитячо-юнацька спортивна школа № 3 з плавання», яких позивач відводить і тричі на тиждень (понеділок, середа і п`ятниця на 16:00 год.) та приймають участь у позакласних заходах, що сприяє творчому, духовному та фізичному розвитку дитини. За рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28.11.2012 року відповідача зобов`язано сплачувати аліменти. Проте цей обов`язок ні добровільно, ні за рішенням суду відповідач не виконує. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів на даний час складає 174502.00 грн. Відповідач є злісним неплатником аліментів, позивач кілька разів зверталася з цього приводу до поліції з заявою про порушення кримінального провадження. 19.11.2018 року Державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області Пампурою М.Ю. при примусовому виконанні був накладений штраф у розмірі 45811,47 грн. Відповідач не цікавиться тим на які кошти виховуються діти, де вони навчаються, чим займаються, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Позивач змушена самостійно вирішувати усі матеріальні питання та питання виховання дітей без участі відповідача. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не цікавиться їх розвитком, успіхами, захопленнями, станом здоров`я та навчанням, не забезпечує таких базових речей, як: харчування, одяг, оздоровленням, медичного догляджу, лікування; не спілкується з дітьми та не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, грубо порушуючи таким чином вимоги ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». 20 червня 2011 року Київським районним судом м. Полтави відповідач був засуджений до двох років позбавлення волі за ч. 1 ст. 190; ч. 2 ст. 190; ч. 1 ст. 358; ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 358 КК України. 09 квітня 2012 року постановою Комсомольського міського суду Полтавської області відповідач був звільнений від покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2011 році». Син [PERSON] перебував в логопедичній групі Полтавського навчально-реабілітаційного центру Полтавської обласної ради з 25 жовтня 2012 року у зв`язку з затримкою мовлення, так як відповідач над ним знущався, одягав протигаз та виховував таким чином дитину, [PERSON] отримав психологічну та розвиткові травми. Дитина може це підтвердити на судовому засіданні. 27 серпня 2013 року за поданням державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ Дерябіної О.Г. були направлені матеріали справи про вирішення питання про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст.164 КК України. На сьогоднішній день матеріали по кримінальному провадженні № 12013180300001658 знаходяться в слідчого СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області. Жодних звернень щодо перешкод у спілкуванні з дітьми до служби у справах дітей за місцем проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відповідач за весь великий проміжок часу не подавав. Допитані в судовому засіданні в якості свідків психолог інтернату [PERSON] та вихователь [PERSON] підтвердили той факт, що мати та бабусі [PERSON] та [PERSON] постійно проявлять турботу про дітей, цікавляться станом їх навчання та поведінки в інтернаті а відповідача вини ніколи не бачили і він ніяким чином не піклується про дітей, не цікавиться їх розвитком, успіхами, захопленнями, станом здоров`я та навчанням, з особистих розмов [PERSON] та [PERSON] їм відомо , що батько не спілкується з дітьми та вони його взагалі не пам`ятають. З огляду на викладене в судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та ін.; - не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; - не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; - не створюють умов для отримання дитиною виховання; - та взагалі не спілкується з дитиною, що призвело до того, що останній майже не знає свого генетичного батька. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п. 7 вище зазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п. 2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо він якщо вона, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Отже, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого доведено за обставин цієї справи; належними та допустимими доказами систематичного, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які є законною підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідач не висловив жодних заперечень проти поданого позову щодо позбавлення його батьківських прав. За обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав не заперечує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Також, при ухваленні даного рішення суд враховує висновок Органу опіки та піклування Машівської районної державної адміністрації Полтавської області № 01-24/1660 від 29.10.2020 року про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача у зв`язку з неможливістю повного, всебічного та об`єктивного з`ясування ставлення батька до дітей. Надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно самоусунувся від спілкування та виховання дитини, тривалий час, без поважних причин, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору ухвалою суду від 23.09.2020 року, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved