Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивачем 11.06.2020 року подано до суду позовну заяву про стягнення аліментів, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в сумі 4000 гривень щомісячно, починаючи з дати подання даного позову до зміни матеріального та сімейного стану сторін. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є особою похилого віку, їй 84 роки, вона не працює, отримує пенсію в сумі 2563 гривні, інших джерел доходу не має. Її матеріальне становище є досить нужденним. Її син, відповідач у справі, матеріальної допомоги їй не надає, з її квартири за адресою [ADDRESS] , її вигнав, про долю свого майна їй нічого не відомо, вона змушена жити у сторонніх людей. Відповідач працює, має власне майно, має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Відповідачем подано відзив на позов, в якому він просив в задоволенні позову відмовити, посилався на те, що у нього та матері дуже складні напружені стосунки, він є інвалідом 2 групи, внаслідок аварії на ЧАЕС, але мати ніякої участі в його житті після отримання захворювання після аварії, не приймала, ані психологічної ані матеріальної допомоги не надавала. Фактично мати з`явилась у його житті, коли він прийняв рішення про розлучення із першою дружиною, при цьому мати підтримувала не його у спорах, а колишню дружину, писала на нього заяви в поліцію, налаштовувала людей проти нього, раділа, коли він після судових справ залишився на вулиці без житла та без автомобіля. Вважав, що мати його ненавидить, тому це все спростовує посилання позивача про те, що він є негідним сином, що не утримує свою престарілу матусю. Також, зазначав, що по-перше, позивачем не доведено наявність у неї потреби в матеріальній допомозі. Доказів про отримання нею доходу виключно у вигляді пенсії, саме в розмірі 2563 грн, не надано. Також, не обґрунтована жодним чином визначена сума аліментів в 4000 грн, а саме на які потреби необхідна ця су а, які щомісячні витрати несе позивачка. По-друге, він має інформацію про те, що позивачка мешкає в приватному будинку своєї онуки, його доньки від першого шлюбу, яка фактично в будинку не проживає, а більше частину часу проводить за кордоном, тому бабуся мешкає в заможному будинку та забезпечена всім необхідним. Тобто, жодним чином не доведена позивачем її потреба в отриманні матеріальної допомоги, розміру такої допомоги та її доходів. Окрім цього, зазначав, що він є інвалідом 2 групи, інвалідність ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, він є непрацездатною особою, не працює, останній раз працював з 2009 по 2010 рік, його єдиний дохід пенсія, розмір якої складає 8988 гривень, за цей рахунок він отримує родину, але цих коштів не вистачає, він витрачає кошти на лікування дружини, яка в 2012 році після операції отримала хронічне захворювання гепатит С, протягом 2018-2019 років вона пройшла безліч обстежень, придбавали купу ліків, працювати дружина не може. Протягом 2018-2020 року за призначеннями лікарів ними було придбано ліків на суму 89450 гривень, проведено обстежень загалом на 40030 гривень, оскільки його доходів не вистачало, ними було відчужено все майно, яке тільки можна було продати. Окрім цих витрат, є потреби в харчуванні, сплаті комунальних послуг, придбання мінімального набору засобів гігієни, догляду тощо. Враховуючи наведені обставини, просив в задоволенні позову відмовити. Позивачем подано відповідь на відзив та зазначено, що на підтвердженні її доходу надається довідка про розмір пенсії, доказів того, що вона проживає у онуки та перебуває на її утриманні, не відповідає дійсності, окрім того, онуки не зобов`язані доглядати та піклуватись про бабусь та дідусів. Окрім того, відповідач позбавив її житла, про що розглядається справа у Орджонікідзевському районному суді м.Харкова. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, посилалась на те, що відповідач, як її син, зобов`язаний її утримувати, вона є пенсіонеркою, отримує лише пенсію, її син має транспортні засоби, квартири, а вона змушена проживати у сторонніх людей, оскільки він її вигнав з квартири. Також, зазначала, що окрім довідки про розмір пенсії інші докази надати вона не має можливості. Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» від 23.07.2009 року в квартирі по [ADDRESS] , проживає без реєстрації [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2009 року, також зареєстрована [INFO] мати [PERSON] . Позивач перебуває на обліку в Індустріальному об`єднаному управлінні ПФУ м.Харкова та отримує пенсію за віком, розмір пенсії в серпні 2020 року склав 2740,72 гривні. Відповідач у справі з 05.06.2004 року перебуває у шлюбі із [PERSON] , 1974 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Відповідач є інвалідом 2 групи, має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією пенсійного посвідчення, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1987 році. За даними ГУ ПФУ в Харківській області розмір пенсії відповідача у липні 2020 року становить 8988 гривень. Відповідно до наданої копії трудової книжки відповідача останній запис датований 30.09.2010 року про звільнення за власним бажанням з посади інженера КП «Архітектурне бюро Дергачівського району». На підтвердження витрат відповідача надано копії квитанцій щодо сплати комунальних послуг, витрат на придбання медпрепаратів та отримання мед послуг. З наданих суду копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою [ADDRESS] [PERSON] за період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року, в середньому становить 2479 гривень щомісячно. За даними наданих копії досліджень, витягів з медичної картки хворого, вбачається, що [PERSON] хворіє останні 7 років, проходила дослідження 27.08.2018, 03.10.2018, 01.07.2019, 02.07.2019, 05.07.2019, 10.07.2019, 22.08.2019, 03.09.2019, 05.09.2019, 10.09.2019 , 22.10.2019, 01.04.2020, 08.04.2020, 15.04.2020, 22.04.2020, 06.05.2020, 16.05.2020, 05.06.2020 року, в період з 24.01.2017 року по 10.02.2017 року перебувала на стаціонарному обстеженні , з 04.09.2018 року по 24.09.2018 року перебувала на амбулаторному лікуванні. За час проходження обстежень та лікування відповідач посилається на те, що було витрачено на оплату досліджень 40030 гривень, на придбання медикаментів 89450 гривень, а всього 129480 гривень, що фактично щомісячно складає за період останніх двох місяців по 10790 гривень. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Сторонами не було надано суду копії свідоцтва про народження, що підтверджувало б родинний зв`язок між позивачем та відповідачем, але при цьому, позивач посилалась, що відповідач є її сином, а відповідач, у своєму відзиві не заперечував, що позивач є його біологічною матір`ю. Тобто, сторони у справі є матір`ю та сином. Правовідносини між ними врегульовані главою 17 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.1,2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданої позивачем копії довідки про розмір її пенсії вбачається, що її дохід на місяць складає 2740,72 гривні. Тобто, позивач у справі є непрацездатною, є пенсіонеркою за віком. Розмір її пенсії є мінімальним. Що стосується потреби в матеріальному забезпеченні, суд зазначає наступне. Позивач отримує пенсію, зазначає, що це є єдиним видом її доходу, іншого доходу вона не має. Доказів витрат, які вона несе протягом місяця, суду не було доведено, також не наведено обґрунтування потреби в аліментах саме в розмірі 4000 гривень. Відповідач у справі є інвалідом 2 групи, не працює, отримує пенсію. Доводи відповідача про його непрацездатність та значні потреби в витратах на харчування, лікування, оплату комунальних послуг, його самого та його дружини, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому, суд враховує, що надані суду довідки про потребу в лікуванні та витрат на утримання квартири видані на ім`я [PERSON] , дружини відповідача, будь-яких доказів перебування її на утриманні відповідача, її непрацездатності, суду не надано. Також, суду не було надано доказів ухилення позивача від утримання відповідача. Окрім пенсії, яка майже в 2,5 рази перевищує пенсію позивача, відповідач має у власності квартиру. Питання щодо проживання в квартирі позивача наразі є спірним. Тому, суд вважає, що позивач має право на утримання від відповідача. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає визначенню до стягнення, суд враховує, що позивачем при подачі позову було додано лише довідку про розмір її пенсії та довідку з місця реєстрації, інших доказів суду не надавалось, клопотань про витребування доказів також. Судом неодноразово роз`яснювалось право позивачу звертати із клопотаннями до суду про витребування доказів, у разі потреби. Посилання позивача лише на те, що вона є матір`ю відповідача та розмір її пенсії свідчить про потребу в матеріальному забезпеченні, не можуть бути прийняті судом, як доказ у визначенні розміру аліментів саме в сумі 4000 гривень. З урахуванням розміру пенсії, що отримує позивач, розміру пенсії що отримує відповідач, наявність у відповідача у праві власності квартири, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів до стягнення в сумі 1000 гривень. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач при подачі позову звільнення від сплати судового збору, відповідач має пільги щодо сплати судового збору, як інвалід 2 групи, суд вважає, що витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Outcome: partial