Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивачем 24.07.2015 року на адресу суду подано відповідну позовну заяву, в якій визначено вимоги про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру за адресою: м.Харків, вул. 2-ї Пятирічки, 24, кв. 29, придбану на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2009 року, засвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий номер 4100. В обгрунтування позову зазначено, що з відповідачем він перебував у шлюбі, в період якого в 2009 році, ним, за особисті кошти, була придбана спірна квартира. Договір купівлі-продажу був оформлений на його ім'я. Але у звязку з тим, що квартира придбана у період шлюбу, він не має можливості реалізувати свої права щодо неї у повному обсязі без згоди відповідача, та змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, наполягали на його задоволенні. Додатково позивач та його представник пояснили, що кошти за які придбана квартира були отримані внаслідок відшкодування моральної шкоди за рішенням суду. Відповідач будь-яких коштів на придбання даної квартири не надавала. Також позивач посилався на те, що він перебував в місцях позбавлення волі, після звільнення, в 2007 році познайомився із відповідачкою, на момент знайомства позивач проживав в своїй квартирі в м.Харкові, а відповідач в 1 кімнатній квартирі в смт.Липці. Спірну квартиру він придбав виключно для себе та за свої особисті кошти. З відповідачкою розлучився, зараз проживає в квартирі із іншою жінкою, речей відповідача в квартирі немає. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, подала суду письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи, суду пояснила, що сторони перебували в шлюбі 8 років, саме для родини була придбана квартира та в період шлюбу, позивач визнав право спільної сумісної власності подружжя на вказану квартиру, оскільки дружина надавала згоду на придбання квартири у нотаріуса, про це зазначено в договорі. Вважала, що надані позивачем докази про рух коштів на рахунках в банку не можуть свідчити про те, що саме він за ці кошти придбав спірну квартиру, оскільки розрахунок не був безготівковий. Не заперечувала, що позивач дійсно отримав відповідне відшкодування та це його особисті кошти, але відповідач також мала певні суми та приймала участь у придбанні квартири. Так, посилалась на те, що від продажу квартири в 2004 році в м.Хакрові, відповідач придбала іншу квартиру, різницю в сумі 6000 доларів, зберігала у неї, а в червні, липні 2009 року забрала. Також, 22.12.2009 року відповідач продала квартиру в смт. Липці за 120.000 гривень, кошти витратила на придбану квартиру. Позивач вже 2 роки не допускає відповідача в квартиру, утримує там всі її речі, в тому числі й паспорт, 13.01.2016 року вона отримала новий паспорт. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі, що був зареєстрований 22.12.2006 року. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2015 року шлюб між сторонами був розірваний/а.с.8/. 13.10.20109 року [PERSON] на своє імя було придбано квартиру за адресою: м.Харків, вул. 2-ї Пятирічки, 24, кв. 29, за 240.000,00 грн., що складає еквівалент 30.000,00 дол. США, згідно договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 4100 /а.с.4-5/. Згідно до технічного паспорту виготовленого станом на 21.07.2009 року квартира є 2-х кімнатною, загальною площею 36,8 кв.м. /а.с.6-7/. В договорі купівлі-продажу зазначено, що квартира набута у спільну сумісну власність подружжя, про що витребувана відповідна згода дружини відповідача у справі. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 45851037 від 19.10.2015 року квартира за адресою: м.Харків, вул. 2-ї Пятирічки, 24, кв. 29 належить на праві приватної власності [PERSON], відомості в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо зазначеного обєкта нерухомого майна відсутні /а.с.50-51/. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:\~1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).\~ \~У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може\~\~вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2641цс15). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. В судовому засіданні сторонам неодноразово було розяснено вимоги ст.60 ЦПК України та сторони не обмежувались у поданні суду доказів, клопотань про забезпечення доказів до суду не заявлялось. В ході розгляду справи сторона позивача наполягала на тому, що квартира була придбана за особисті кошти позивача. На підтвердження зазначених обставин судом було досліджено письмові докази. Рішенням місцевого суду Червонозаводського району м.Харкова від 19.06.2008 року позовні вимоги позивача [PERSON] були задоволені частково та відшкодовано йому за рахунок коштів державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 1.000.000,00 грн. /а.с.9-11/. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.08.2008 року та Ухвалою Верховного суду України від 05.02.2009 року вищезазначене рішення залишено без змін, та 07 квітня 2009 року Червонозаводським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист по справі. /а.с.12-14, 22/. З постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.08.2009 року вбачається, що рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19.06.2008 року виконано фактично у повному обсязі, згідно із виконавчим документом, та грошові кошти перераховані стягувачу, згідно до платіжного доручення від 27.07.2009 року № 6651 /а.с.21/. З виписки з рахунку в національній валюті від 12.05.2010 року вбачається, що на рахунок №61355 на імя позивача, що був відкритий 27.04.2009 року, було зараховано 990.000 гривень, 11.08.2009 року було знято 10.000 гривень, а 13.08.2009 року залишок 980.000 гривень на підставі заяви про видачу готівки №49. На підставі договору №4 від 13.08.2009 року укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та позивачем, на його імя було відкрито депозитний рахунок №4 у валюті долар США /а.с.123/. Відповідно до копії квитанції №1 від 13.08.2009 року на ім'я позивача у Ощадбанку 0058/0283 було зараховано на відкритий рахунок №4 - 50.000 доларів США /а.с.122/. Тобто, на момент придбання квартири 13.10.2009 року позивач мав у розпорядженні грошові кошти отримані від відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 50.000 доларів на відповідному рахунку в банківській установі. Факт того, що зазначені кошти є особистою власністю позивача сторона відповідача не заперечувала. Відповідач декілька разів змінювала прізвище у зв'язку із вступом в шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження відповідач мала прізвище «Бусигіна» (а.с.117), потім прізвище було змінено 01.10.1999 року на «Сіроус», 17.09.2004 року на «Шаповалова» та 22.12.2006 року на «Олійник» (а.с.118-120). Представником відповідача надано суду копію договору дарування від 12.09.2003 року (а.с.72) згідно до якого відповідач [PERSON] отримала у дар від [PERSON] (матері відповідача) квартиру, що розташована за адресою м.Харків вулиця Уборевича, 24/79. Зазначена квартира була продана [PERSON] 25.06.2004 року за суму 98.072 гривні, про що свідчить надана копія довідки. З письмових заперечень відповідача вбачається, що дана квартира була нею продана та придбана квартира меньшою вартістю, а різниця в 6000 доларів зберігалась та була витрачена на покупку спірної квартири. Доказів, що отримані кошти від продажу в 2004 році зазначеної квартири зберігались у представника відповідача та були отримані відповідачем нібито з метою використання для придбання квартири в червні, липні 2009 року, суду надано не було. З наданої представником відповідача копії договору купівлі-продажу від 22.12.2009 року вбачається, що відповідач [PERSON] (раніше Шаповалова) С.Ю. продала квартиру в с.Липці за 120.000 гривень /а.с.95/. Суд вважає, що наданий доказ не може свідчити про участь відповідача у витратах на придбання спірної квартири, оскільки договір був укладений зі спливом 2 місяців після придбання позивачем спірної квартири, а тому отримані кошти не могли бути використані для її оплати. З копії висновку ДІМ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 06.06.2015 року вбачається, що [PERSON] зверталась із заявою про вжиття мір до пошуку паспорту на її ім'я, перевірка була припинена, оскільки встановити свідків, очевидців обставин зникнення документів, а також їх місцезнаходження не виявилось можливим, обєктивних даних про викрадення документів в ході розгляду не виявилось можливим, окрім того сама [PERSON] під час перевірки її заяви зазначила, що претензій ні до кого не має, факт крадіжки виключає /а.с.71/. З копії висновку ДІМ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 23.07.2015 року, з копії висновку ДІМ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 15.10.2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] зверталась до правоохоронних органів з приводу прийняття заходів до позивача, оскільки він не пускає її додому, перевірка припинена, оскільки фактів грубого порушення громадського порядку не було виявлено (а.с.69, 70). Тобто, доводи представника відповідача щодо неправомірних дій з боку позивача, в тому числі щодо утримання паспорту відповідача, не знайшли свого підтвердження. З пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що позивач заробляв на будівництві, а відповідач була приватним підприємцем, але сторони будь-яких доказів про отримані доходи в 2009 році суду не надавали. Відповідно до виписки № 4 з рахунку позивача [PERSON] 08.10.2009 року ним у філії 10020/0283 ВАТ «Ощадбанк» було отримано 36000,00 дол. США/а.с.23/. Вартість квартири, що була придбана 13.10.2009 року, тобто через 5 днів з дня зняття коштів з рахунку позивачем, в еквіваленті складає 30.000 доларів США. З урахуванням всіх досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що стороною відповідача не надано суду доказів участі відповідача в придбанні спірної квартири, в той же час у суду не виникає сумнівів щодо придбання квартири позивачем за особисті кошти, що були отримані в порядку відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки про це свідчать дані банківської установи та період часу з моменту зняття коштів 08.10.2009 року в сумі 36.000 доларів США та оплатою придбаної квартири 13.10.2009 року в сумі 30.000 доларів США. Тобто, суд вважає, що спірна квартира є особистою приватною власністю позивача, а посилання сторони відповідача на те, що дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності є безпідставним.

Outcome: approved