Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь 132400 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 липня 2017 року він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 780 доларів США строком до 05 вересня 2017 року. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів позивачу до 05 вересня 2017 року. Вказує, що факт передачі грошей сторони оформили розпискою. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач звертався з позовною заявою до суду та рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року у справі №204/1470/19 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з відповідача 20000 грн основного боргу, 2084,82 грн інфляційних втрат, 669,04 грн суми трьох відсотків річних та 16280 грн пені за період з 06 вересня 2017 року по 17 жовтня 2018 року. Позивач зауважує, що на сьогоднішній день вказане рішення суду не виконано. Зазначає, що сторони у розписці передбачили додаткову відповідальність відповідача за неналежне виконання чи невиконання ним свого обов`язку у вигляді сплати 2% від суми боргу за кожен день прострочки, а тому за прострочення повернення суми боргу з відповідача на користь позивача слід стягнути 132400 грн пені за період з 01 серпня 2019 року по 26 червня 2020 року. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, матеріали цивільної справи №204/1470/19, встановив наступні фактичні обставини. 24 липня 2017 року позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн., що підтверджується письмовою розпискою, згідно якої відповідач зобов`язався повернути позивачу 780 доларів США, що еквівалентно 20 000 грн. боргу у строк до 05 вересня 2017 року. (а.с.19). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року у цивільній справі №204/1470/19 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 24 липня 2017 року у розмірі 20 000 грн., 3 % річних 669 грн. 04 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 2 084 грн. 82 коп., пеню у розмірі 16 280 грн. та судові витрати по справі у розмірі 390 грн. 33 коп., а всього 39 424 грн. 19 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. На час розгляду справи в суді борговий документ (відповідна розписка), знаходиться в матеріалах цивільної справи №204/1470/19. З розписки від 24 липня 2017 року вбачається, що у разі несвоєчасного повернення (неповного або не у строк) до 05 вересня 2017 року суми позики, відповідач зобов`язався сплатити позивачу пеню у розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочення. Вирішуючи заявлені позовні вимоги судом враховується наступне. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 наведено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, з моменту ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики або після спливу визначеного договором строку стягнення заборгованості за пенею на підставі договірного зобов`язання є неприпустимим. Після пред`явлення позичальником позову чи спливу визначеного договором строку дія договірного зобов`язання припиняється, а право на повернення сум позики в особи виникає на підставі рішення суду. При цьому, наявність судового рішення про стягнення боргу не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК сум у разі прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, враховуючи, що станом на час пред`явлення позовної заяви до суду строк виконання договірного зобов`язання вже закінчився (до 05 вересня 2017 року), рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року у цивільній справі №204/1470/19 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми за договором позики від 24 липня 2017 року вже були вирішені, у тому числі й стягнуто пеню, підстави для стягнення з відповідача пені за період з 01 серпня 2019 року по 26 червня 2020 року за договором позики від 24 липня 2017 року відсутні. З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Оскільки, у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed