Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та стягнення витрат по оплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 70 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.04.2014 року. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 112 410,78 доларів США, що за курсом 22,89 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.04.2015 року складає 2 573 082 гривень 66 копійки. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач та відповідач 12.04.2007 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач надав в заставу автомобіль Volvo. Договором передбачено, що у випадку порушення заставодавцем зобовязань за кредитним договором або за договором застави, заставодавець зобовязаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. Відповідач умови договору не виконує, предмет застави в заклад банку не передав. Положеннями кредитно-заставного договору передбачено право заставодержателя у випадку невиконання боржником зобовязань за цим договором задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет застави. Представник позивача в судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 11 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] [PERSON] встановлено, що 11.04.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 70 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% на рік з кінцевим терміном повернення 10.04.2014 року. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №103К від 11.04.2007 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 28.04.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями в сумі 112 410,78 доларів США, що за курсом 22,89 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.04.2015 року складає 2 573 082 гривень 66 копійки, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 33 111,80 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 40 598,20 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань договором 33 337,48 доларів США, штрафи:10,92 доларів США фіксована частина та 5 352,37 доларів США процентна складова. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання кредитних зобовязань за кредитним договором № 103К від 11 квітня 2007 року позичальник згідно договору передав в заставу банку: автомобіль марки Volvo FH 12 випуску 1998 року, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль марки VAN HOOL, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль марки DAF 95XF 430, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], які належать на праві власності відповідачу (а.с.18-19). Договором передбачено, що у випадку порушення заставодавцем зобовязань за кредитним договором або за договором застави, заставодавець зобовязаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. Відповідач умови договору не виконує, предмет застави в заклад банку не передав. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави, він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу». Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене та положення ст. 20 Закону України «Про заставу» позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. Статтею 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Позивач у своїх позовних вимогах просить звернути стягнення на предмет застави шляхом надання позивачу права на продаж предмета застави з правом зняття з реєстраційного обліку в органах ДАІ України. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на рухоме майно, не суперечить закону і найбільш повно враховує інтереси відповідача, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет застави. Належним чином співставивши досліджені обставини та визначивши співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості майна, перевіривши, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано зазначені зобовязальні відносини щодо права позивача на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави, суд вважає встановленим порушення права позивача на виконання договірних зобовязань, у звязку з чим для відновлення зазначеного права позивача слід позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 550-552, 589, 590, п. 3 ч. 2 ст. 592, 610-112, 625, 629, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу»,

Outcome: approved