Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів, просить визнати дії працівників Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру стосовно поставлення його на облік без його згоди протиправними і зобов`язати медичний заклад припинити вести такий облік; скасувати направлення на МСЕК №1; скасувати акт огляду №1608 МСЕК №1; зобов`язати Львівську обласну МСЕК загального профілю направити позивача у лікарсько-профілактичний заклад для уточнення діагнозу. Свої вимоги мотивує тим, що на даний момент знаходиться на обліку з приводу психоневрологічного розладу в Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», однак вважає це безпідставним. 12.08.2019 подавав заяву головному лікарю Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру [PERSON] з проханнями зробити комісійний лікарський висновок про відсутність потреби в наданні амбулаторної психіатричної допомоги та припинити консультативний чи диспансерний нагляд, а також направити амбулаторну карту до архіву, проте цього не було зроблено. Позивач є інвалідом третьої групи та відповідно до Положення Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від З грудня 2009 р. №1317 може навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Вважає, що Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер не має відволікати його від трудової діяльності веденням обліку щодо нього, який він оспорює, а поставлений позивачу діагноз вважає невірним, тому просить доручити обласній МСЕК направити його у лікарсько-профілактичний заклад для уточнення діагнозу. Ухвалою від 13.01.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 12.02.2020. Крім цього, залучено до участі у справі законних представників позивача - [PERSON] та [PERSON] . 04.02.2020 від відповідача КЗ ЛОР «ЛОЦ МСЕ» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки рішення Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1 про визнання позивача особою з інвалідністю ІІІ групи є законним та винесеним відповідно до чинного законодавства. Так, вперше [PERSON] проходив медико-соціальну експертизу на Міжрайонній спеціалізованій психіатричній МСЕК №1 24.07-28.07.2014. Рішенням комісії його визнано особою з інвалідністю III групи терміном на один рік. Підставою для проведення медико-соціальної експертизи було направлення на МСЕК КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 23.07.2014 та Виписки з лікувально-профілактичних закладів. З 2015 по 2019 роки III група інвалідності [PERSON] продовжувалась. Дата чергового переогляду - 10.07.2020 року. Відповідно до п.3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою. Відомості щодо результатів експертного огляду [PERSON] внесені до Акта огляду МСЕК від 30.08.2019 року №1608. Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. В підготовчому засіданні 12.02.2020 задоволено клопотання представника відповідача КНП ЛОР ЛОКПНД про долучення відзиву, у якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки вважає такі необґрунтованими. Так, КНП ЛОР ЛОКПНД є закладом з надання психіатричної допомоги, основним напрямом діяльності якого є забезпечення раннього виявлення хворих серед населення м. Львова та охоплення їх активним диспансерним спостереженням. Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 22 січня 2007 року №20 «Про затвердження Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги», в основу організації амбулаторної психіатричної допомоги особам, які страждають на психічні розлади, закладено диспансерний метод надання медичної допомоги. Залежно від характеру та перебігу психічних розладів, а також наявності усвідомленої згоди особи, яка страждає на психічні розлади, або її законного представника на отримання амбулаторної психіатричної допомоги диспансеризація здійснюється у вигляді диспансерного та консультативного нагляду. Диспансерному нагляду підлягають особи, які страждають на психічні розлади та у зв`язку з формою та характером перебігу наявного розладу потребують систематичного спостереження за їх психічним станом лікарем-психіатром (або іншими фахівцями психіатричного закладу) для здійснення відповідних своєчасних профілактичних, діагностичних, лікувальних та реабілітаційних заходів. Група пацієнтів диспансерного нагляду, зокрема, формується з осіб, які страждають на психічні розлади та які на власне прохання чи прохання їх законного представника або за власною усвідомленою згодою чи згодою їх законного представника звернулися за наданням психіатричної допомоги. [PERSON] у травні 2015 року звернувся за наданням психіатричної допомоги у КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» за власною усвідомленою згодою, що підтверджується заповненою формою первинної облікової документації №003-6/о «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення», яка заповнюється пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров`я, чим дає згоду на проведення йому діагностики та лікування, у разі необхідності на оперативне втручання та знеболення. Це здійснюється у присутності лікуючого лікаря закладу охорони здоров`я. Згода пацієнта на запропоноване лікування та діагностику (форма № 003-6/о) засвідчується підписами лікуючого лікаря та пацієнта. Підписана 06.05.2015 [PERSON] інформована добровільна згода передбачає згоду із запропонованим планом обстеження та лікування, а також згоду на внесення до локальної інформаційної госпітальної системи, яка ведеться КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», персональних даних. 17.02.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач вважає безпідставними посилання відповідача на наказ Міністерства охорони здоров`я України від 22 січня 2007 року №20, оскільки такий втратив чинність згідно з наказом від 13.05.2019 №1063. Підписана позивачем Інформована добровільна згода відповідно до ст.230-232 ЦК України визнається недійсним правочином, якщо такий вчинений із застосуванням обману, фізичного чи психологічного тиску та вкрай невигідних умов. З урахуванням наведеного, оскільки відповідачі не ідуть на примирення, просить не брати до уваги відзиви, а позовні вимоги [PERSON] - задовольнити. 05.03.2020 від позивача надійшла заява про забезпечення позову. В підготовчому засіданні 10.03.2020 ухвалою суду постановлено клопотання [PERSON] про забезпечення позову повернути [PERSON] , вирішено клопотання про залучення до участі у справі третю особу, підготовче засідання відкладено на 08.04.2020, однак таке не відбулося. 21.04.2020 [PERSON] звернувся до суду із заявою про відвід судді Головатого Р.Я. від розгляду справи, вирішення якого ухвалою від 21.04.2020 постановлено передати судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України. Ухвалою судді Леньо С.І. від 23.04.2020 в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Головатого Р.Я. відмовлено. Ухвалою підготовчого засідання від 19.05.2020 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 18.06.2020, однак у зв`язку з запровадженням на території України карантину судові засідання 18.06.2020 та 14.07.2020 відкладено на 14.07.2020 та 12.08.2020 відповідно. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзиви, просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що на черговий переогляд 10.07.2020 не з`явився. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, разом з тим скерували заяви про розгляд справи без їх участі. Законні представники позивача [PERSON] та [PERSON] на розгляд справи жодного разу не з`явилися, причин неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання дії працівників Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру стосовно поставлення його на облік без його згоди протиправними і зобов`язати медичний заклад припинити вести такий облік, позивач всупереч вищевказаним вимогам ЦПК України жодних доказів на підтвердження протиправності дій відповідача суду не представив. В той же час, як вбачається з пояснень представника відповідача КНП ЛОР ЛОКПНД, наданих у підготовчому засіданні та відзиві на позовну заяву [PERSON] у травні 2015 року звернувся за наданням психіатричної допомоги у КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» за власною усвідомленою згодою, що підтверджується заповненою формою первинної облікової документації №003-6/о «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення», яка заповнюється пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров`я, чим дає згоду на проведення йому діагностики та лікування, у разі необхідності на оперативне втручання та знеболення. Це здійснюється у присутності лікуючого лікаря закладу охорони здоров`я. Згода пацієнта на запропоноване лікування та діагностику (форма № 003-6/о) засвідчується підписами лікуючого лікаря та пацієнта. Підписана 06.05.2015 [PERSON] інформована добровільна згода передбачає згоду із запропонованим планом обстеження та лікування, а також згоду на внесення до локальної інформаційної госпітальної системи, яка ведеться КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», персональних даних. Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 22 січня 2007 року №20 «Про затвердження Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги», в основу організації амбулаторної психіатричної допомоги особам, які страждають на психічні розлади, закладено диспансерний метод надання медичної допомоги. Залежно від характеру та перебігу психічних розладів, а також наявності усвідомленої згоди особи, яка страждає на психічні розлади, або її законного представника на отримання амбулаторної психіатричної допомоги диспансеризація здійснюється у вигляді диспансерного та консультативного нагляду. Диспансерному нагляду підлягають особи, які страждають на психічні розлади та у зв`язку з формою та характером перебігу наявного розладу потребують систематичного спостереження за їх психічним станом лікарем-психіатром (або іншими фахівцями психіатричного закладу) для здійснення відповідних своєчасних профілактичних, діагностичних, лікувальних та реабілітаційних заходів. Група пацієнтів диспансерного нагляду, зокрема, формується з осіб, які страждають на психічні розлади та які на власне прохання чи прохання їх законного представника або за власною усвідомленою згодою чи згодою їх законного представника звернулися за наданням психіатричної допомоги. При цьому, не зважаючи на те, як вірно зазначив [PERSON] , що наказ Міністерства охорони здоров`я України від 22 січня 2007 року №20 втратив чинність згідно з наказом від 13.05.2019 №1063, разом з тим такий був чинним на момент підписання позивачем згоди на лікування, а тому відсутні підстави стверджувати, що дії відповідача з надання психіатричної допомоги були неправомірними, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. В той же час відповідно до ст.25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право, зокрема на: відмову від надання психіатричної допомоги, за винятком випадків її надання в примусовому порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Разом з тим, звертаючись до суду із вимогами скасувати направлення на МСЕК №1; скасувати акт огляду №1608 МСЕК №1 та зобов`язати Львівську обласну МСЕК загального профілю направити позивача у лікарсько-профілактичний заклад для уточнення діагнозу, позивачем не доведено, що направлення на МСЕК №1 і акт огляду №1608 МСЕК №1 порушує права, свободи чи законні інтереси позивача, а направлення позивача у лікарсько-профілактичний заклад для уточнення діагнозу є ефективним способом захисту таких. Як вбачається з матеріалів справи на підставі акта огляду МСЕК №1608 [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності загального захворювання, що підтверджується копією довідки №319144 від 30.08.2019. Дата чергового переогляду 10.07.2020. Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні позивач він на такий переогляд не з`явився. Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення Про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317. Так, відповідно до п.12, 13, 24, 25 вказаного положення кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання; центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій, перевіряє якість розроблених ними індивідуальних програм реабілітації, здійснює контроль за повнотою і якістю виконання програми; Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи. В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер. Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування направлення на МСЕК №1; скасування акту огляду №1608 МСЕК №1; зобов`язання Львівську обласну МСЕК загального профілю направити позивача у лікарсько-профілактичний заклад для уточнення діагнозу також відсутні.

Outcome: dismissed