Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом «Універсал Банк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягти з відповідача [PERSON], заборгованість за кредитним договором в сумі 430569 гривень. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним, обґрунтовуючи позов недійсністю правочину (ст.ст. 203,230, 233 ЦК України) та тяжким фінансовим становищем (т.1 а.с. 111). У відкритому судовому засіданні представник позивача по первісному та відповідача за зустрічним позовом [PERSON], який діє на підставі довіреності від 25 листопада 2013 року № 276/2013, просить задовольнити позовні вимоги банка з підстав викладених у позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог (т.2 а.с. 126-127, 128-130) пояснив суду, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, просить задовольнити позов банку в повному обсязі. У відкрите судове засідання позивач по первісному та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з'явився, його інтереси в суді представляла [PERSON], яка діє на підстав довіреності від 15 червня 2013 року, просить задовольнити зустрічний позов надавши до суду заяву про збільшення позовних вимог (т.3 а.с. 39-42), заяву про застосування строку позовної давності щодо підвищених відсотків (т.3 а.с. 37-38) та заперечення по первісному позову (т.3 а.с. 43-46). При цьому, учасники процесу в більшості висловлювали свої суб'єктивні міркування та припущення з приводу розгляду вище зазначеної цивільної справи, а також розповідали про обставини, які ніякого правового значення по даній цивільній справі взагалі не мають. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до переконання, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в зустрічному позові слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до світлокопії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії АО1 № 479981 від 08.07.2009 року, публічно акціонерне товариство «Універсал Банк» має статус юридичної особи. Відповідно до п. 1.1. Статуту ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». 12 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № ВL9243. Відповідно до п. 1.2 вказаного Договору ПАТ «Універсал Банк» встановив [PERSON] ліміт кредитної лінії в межах суми 100000 гривень на строк 12 місяців, з терміном повернення всієї суми кредиту не пізніше 31 серпня 2009 року. На виконання вказаного договору, ПАТ «Універсал Банк» надав [PERSON] кредит, шляхом перерахунку коштів в сумі 100000 гривень на особовий рахунок позичальника, що підтверджується копією виписки особового рахунку (т.1 а.с. 14). Даний факт не заперечується представниками сторін по даній справі. У відповідності до умов п. 1.2.3 кредитного договору, [PERSON] не пізніше 31 серпня 2009 року зобов'язався повернути всю суму кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії та інших грошових зобов'язань встановлених цим договором. Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору за користування кредитними коштами, наданими в межах ліміту кредитної лінії та строку кредитування, визначених цим договором, встановлена процентна ставка в розмірі 31,95 % річних. Відповідно до п. 1.5.2 договору, за користування кредитними коштами понад строк кредитування та /або терміни погашення, встановлені цим договором, процентна ставка встановлюється в розмірі 66 % річних (далі - підвищена процентна ставка). Стосовно позовних вимог позивача за первісним позовом щодо стягнення заборгованості по кредитному договору. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовґязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячі із змісту вимог ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобовґязаний виконати свій обовґязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до змісту ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до змісту вимог ч. ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час судового розгляду судом встановлено, що у порушення зазначених норм ЦК України та умов договору відповідач за первісним позовом зобов'язання належним чином не виконував, про що свідчать пояснення представників сторін та досліджені матеріали цивільної справи в їх сукупності. Представником позивача надані до суду розрахунки заборгованості за кредитним договором № № ВL9243 (т.2 а.с. 211-212) та роз'яснення до розрахунку (т.2 а.с. 204-210), за яким [PERSON] має наступну заборгованість: по сумі кредиту 92665 гривень 82 копійки, по відсоткам 129288 гривень 76 копійок, по підвищеним відсоткам 208615 гривень 12 копійок. Припущення представника відповідача за первісним позовом [PERSON], що розрахунки заборгованості за кредитним договором № ВL9243 складені з арифметичними помилками з порушенням чинного законодавства, суд відноситься критично, оскільки ніяких об'єктивних доказів (іншого альтернативного розрахунку) представник відповідача з цього приводу суду не надала. При цьому, суд виходить також з того, що посадові особи банку, які здійснювали розрахунок, підписували та надавали його до суду, в силу своєї компетентності та службових обов'язків несуть відповідальність за видані ними документи, а доказів про оскарження їх рішень, або їх недійсність на момент розгляду справи, представником відповідача суду не надано, як і не встановлено в ході судового засідання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, судом роз'яснено сторонам їх права та обов'язки, передбачені ст.ст. 60, 143-145 ЦПК України щодо проведення судової експертизи, на вирішення якої можливо поставити ті запитання, що потребують спеціальних знань і мають значення для встановлення фактів, на які посилаються сторони. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON], в ході судового розгляду заявила клопотання про призначення економічної (фінансово-кредитної) експертизи (т.2 а.с. 230-231), судом 06.03.2014 року дана судова експертиза була призначена (т.2 а.с. 221-22). Але сторони (позивач та відповідач) не виконали умови проведення даної судової експертизи, зокрема відповідач [PERSON] не оплатив проведення експертизи, а позивач банк не надав до експертів необхідні документи (т.2 а.с. 246-248). Таке ставлення сторін до проведення зазначеної експертизи, на думку суду унеможливлює їх посилання на ті обставини для з'ясування яких необхідно спеціальні знання, в зв'язку з чим пропонувалося проведення даної експертизи. На думку суду відповідно до змісту вимог ст. 145 ЦПК України призначення вище зазначеної судової експертизи не є обов'язковим для суду по даній цивільній справі, оскільки обставини для встановлення яких призначення судових експертиз є обов'язковим, відсутні. Відповідно до розрахунку за кредитним договором № ВL9243 ПАТ «Універсал Банк» нарахував боржнику [PERSON], за використання коштів понад строк кредитування підвищені відсотки в розмірі 208615 гривень 12 копійок. Як пояснив під час судового засідання представник позивача «Універсал Банк» підвищені відсотки нараховані відповідачу за порушення його зобов'язань перед банком, право нараховувати підвищені відсотки у банку було з 02.11.2009 року. Виходячи із вимог положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Таким чином на думку суду дані підвищені відсотки є нічим іншим, як штрафними санкціями (пенею) за порушення боржником зобов'язань. За правилом п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня окремо. Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що відповідачем [PERSON] дійсно було допущено порушення своїх зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, оскільки щомісячні платежі не були ним сплачені, проте, позов поданий до суду після спливу спеціального строку позовної давності, так як з позовом представник позивача звернувся 22.02.2012 року, а нарахування підвищених відсотків (пені) проводилося з 02.11.2009 року, то період і сума нарахована позивачем знаходяться поза строком спеціальної позовної давності. Враховуючи вимогу представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову в частині стягнення підвищених відсотків, повністю, в зв'язку зі спливом строку позовної давності. При розгляді та винесенні рішення по даній цивільній справі суд, також керувався правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13. Так, відповідно до викладеної правової позиції в постанові ВСУ - аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка судом вказують на наявність законних підстав для часткового задоволення уточненого позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення з відповідача - [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 92665 гривень 82 копійки та відсоткам в сумі 129288 гривень 76 копійок, а щодо стягнення підвищених відсотків, відмовити повністю, в зв'язку зі спливом строку позовної давності. Стосовно зустрічного позову розірвання та визнання кредитного договору недійсним, з підстав укладення [PERSON], вище зазначеного договору під впливом обману, тяжких обставин викликаних ускладненнями у ведені бізнесу. Суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити в зв'язку з його безпідставністю та недоведеністю, оскільки [PERSON], був вільним у виборі установи банка, укладанні кредитного договору та визначенні умов, на час укладання кредитного договору взагалі не заперечував істотні умови та суму, яку отримав від банку в розмірі 100 000 гривень, якою в подальшому розпорядився на власний розсуд, без зазначення на які цілі взяв кошти і куди потратив. Пояснення представника [PERSON], про те що її довіритель отримав кредит в сумі 100000 гривень, а мав намір отримати кредит в розмірі 50000 гривень, і таким чином був обманутий банком взагалі є неспроможними. Так-як отримавши кредит у більшій сумі [PERSON] міг надлишкову суму не використовувати, а повернути банку, або заявити про таку обставину. Напроти він цього не зробив, а використав всі кошти, чим фактично погодився на умови і суму видану банком. Доказів на обґрунтування свого зустрічного позову, суду надано не було, як і не заявлено про неможливість їх подання з незалежних від нього причин. Конкретних пояснень по суті заявленого зустрічного позову представник позивача за зустрічним позовом в ході судового розгляду справи надано не було, в більшості висловлювалися припущення та суб'єктивні міркування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що [PERSON] не довів своїх зустрічних позовних вимог в частині розірвання та визнання кредитного договору недійсним, з підстав викладених в позові та зазначених його представником. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів не надав, що є його основним обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому, суд створив усі умови для змагальності процесу, роз'яснював сторонам їх права і обов'язки. З огляду на наведене вище суд вважає, що звернення [PERSON], до суду з зустрічним позовом, є неналежним засобом захисту своїх прав, а ґрунтується лише на бажанні останнього таким чином уникнути цивільно-правової відповідальності за вище зазначеним кредитним договором. Задовольняючи первісний позов часткового, і відмовляючи в задоволенні зустрічного позову повністю, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача ПАТ «Універсал Банк» необхідно стягти 2089 гривень 49 копійок (т.1 а.с. 1), судові витрати позивачу за зустрічним позовом не присуджуються.

Outcome: partial