Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з [PERSON] 10653,15 грн. та судовий збір. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.04.2015 року між сторонами виникло цивільне-правове зобовязання на підставі якого відповідачу (позичальнику) було передано у власність дизельне паливо в обсязі 435 л. Відповідно до умов зобовязання, позичальник зобовязувався повернути дизельне паливо частинами: першу частину 220 л. до 01.07.2015 року, другу частину 215 л. до 01.10.2015 року. Однак відповідач даного зобовязання не виконав. З моменту, коли зобов'язання повинно було бути виконане та станом на момент пред'явлення вимоги пройшло бульше 2 років. Інтерес позикодавця в отриманні актуального на жовтень 2015 року дизельного палива втрачений. Тому він відмовився від прийнття згаданого зобов'язання та запропорував відповідачу відшкодувати збитки - вартість дизельного палива станом на 10.05.2017 року в розмірі 10653,15 грн. Однак відповідач не відшкодував збитки, а тому просить стягнути їх в судовом порядку. Ухвалою суду від 11.08.2017 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та дав пояснення аналогічні мотивам звернення до суду. Просив позовні вимоги задовольнити та не заперечив щодо заочного вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. З письмової згоди представника позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оглянувши наданий в судовому засідання оригінал розписки, суд приходить до переконання, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення з наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як вбачається із змісту наданої стороною позивача розписки від 02.04.2015 року, [PERSON] отримав від [PERSON] паспорт. Жодних даних про отримання [PERSON] саме дизельного палива вказана розписка не містить. В такій вказується про зобовязання повернути 220 л. до 1 липня 2015 року, однак не зазначено, яку саме речовину зобовязується повернути [PERSON] Не зрозумілим є і зміст розписки, де зазначено «другу частину до 1 жовтня 2015 р. 215 л. диз палива», з якого не вбачається жодного обовязку відповідача щодо визначеного обсягу дизельного палива. Таким чином, стороною позивача не надано жодного безспірного доказу в підтвердження твердження щодо наявності у відповідача зобовязань перед позивачем. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки не доведено порушення прав позивача. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed