Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про спонукання до виконання мирової угоди обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 01.08.2014 року між ними було укладено та затверджено Мирову угоду, згідно якої відповідачі визнали, що їх заборгованість перед Кредитною спілкою «Альянс Україна», яка виникла внаслідок невиконання кредитних зобов`язань, скдладає 180435 грн. 20 коп. В рахунок погашення боргу по Мировій угоді відповідачі сплатили 48000 грн., останній платіж провели в липні 2017 року. Кредитна спілка «Альянс Україна» надсилала на адресу відповідачів по справі неодноразово письмові вимоги з вимогою про виконання умов Мироваї угоди по оплаті щомісячних платежів, однак відповідачі продовжують не виконувати свої зобов`язання, платежі не сплачують. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подали заяву, в якій просять про розгляд справи у їх відсутність, вимоги, викладені в позовній заяві підтримують в повному обсязі, просять їх задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час, день та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись завчасно і належним чином. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або, якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд справи, про що постановив ухвалу. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 09.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17.01.2019 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.08.2014 року між Кредитною спілкою «Альянс Україна» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено та затверджено мирову угоду по справі № 140/1628/14-ц (провадження №2/140561/14), що підтверджується копією ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 01.08.2014 року (а.с.5-7). Проте, всупереч вимогам п.п. 3,4,6 мирової угоди відповідачі свідомо та без поважних причин не виконали взяті на себе зобов`язання, грубо порушують її умови. На їхню адресу неодноразово надсилались вимоги із пропозицією погасити виниклу заборгованість та попереджено про підготовку матеріалів до суду про примусове стягнення боргу, що підтверджується копіями вимоги ( а.с. 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15). Сума боргу, яку відповідачі 01.08.2014 року в судовому засіданні при підписанні мирової угоди визнали складала 180435,20 гривень. З позовної заяви вбачається, що на виконання вказаної вище мирової угоди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] сплатили на користь Кредитної спілки «Альянс Україна» борг на загальну суму 48000 гривень. Отже, станом на день подачі позовної заяви до суду борг відповідачів складає 132435, 20 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За правилами статті 175 ЦПК України (в редакції на момент укладання мирової угоди) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. Згідно із статями 11, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами статей 509, 525, 526 ЦК України. Однак, такий правочин має і свої особливості, пов`язані з процедурою його укладення та затвердження, що також свідчить про необхідність дотримання процесуальних норм, які регулюють порядок затвердження мирової угоди судом. Згідно із статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язується вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматись від певної дії, а друга сторона має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦКУ - у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 543 ЦКУ, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст. 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В правовій позиції, висловленій в постанові Верховним Судом України від 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-274цс15, системний аналіз зазначених норм вказує, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову. Оскільки на підставі судового рішення (мирової угоди) між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року №6-1946 цс 15. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1986 гривень 52 копійки. На підставі ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 543, 554, 610, 612, 625 ЦК України та

Outcome: approved