Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Ю26.001.71873 від 15.11.2010 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 5865 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5500 % за кожен день користування кредитом з кінцевим терміном повернення 15.11.2011 року та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 10.09.2013 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 30 143 грн. 03 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнав частково. Заперечив проти стягнення неустойки та віндикаційних витрат. Просив суд зменшити суму неустойки до 0 грн. у зв'язку із важким матеріальним становищем Стосовно вимог про стягнення віндикаційних витрат, то суду зазначив що ні договором ні законом таких відшкодувань не передбачено. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором з позичальника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 15 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариством «Плюс Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № Ю26.001.71873 (а.с.7), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредитні ресурси в розмірі 5865 гривень та зобов'язавсь повернути кредит протягом 12 місяців. Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору плата за користування кредитними коштами становить 10% річних від залишкової суми кредиту. Пунктом 2.1 встановлено, що відповідач зобов'язаний повертати кредит разом з процентними платежами в 12 щомісячних внесках до 15 дня/числа кожного місяця, при цьому перші 11 внески у рівній сумі 665,19 грн., а останній внесок 664,04 гривень. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував умови, передбачені цим договором. На підтвердження цього надано довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором № Ю26.001.71873 від 15 листопада 2010 року та розрахунок заборгованості (а.с.5). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Станом на 10 вересня 2013 року, згідно довідки про стан заборгованості та розрахунку заборгованості за кредитним договором № Ю26.001.71873 від 15 листопада 2010 року, заборгованість відповідача за кредитними зобов'язаннями становить 30 143 грн. 03 коп., з яких прострочений борг - 5397 грн. 58 коп., прострочені проценти - 5943 грн. 48 коп., строкові проценти - 38 грн. 45 коп., пеня - 18 703 грн. 52 коп., віндикаційні витрати - 60 грн. Позивач надав суду розрахунок віндикаційних витрат, однак жодного належного доказу їх понесення суду не представив. А тому, враховуючи, що наявність таких витрат заперечується відповідачем, суд приходить до переконання що 60 грн. віндикаційних витрат не підлягають відшкодуванню. Вирішуючи клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз'яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідач в своїх поясненнях посилається на важкий матеріальний стан, суд вважає такі обставини істотними. Крім того, основна заборгованість відповідача становить 5 397 грн. 58 коп., в той час як пеню нараховано в розмірі 18 703 грн. 52 коп., що є несправедливо, враховуючи те, що відповідач на даний час безробітний та немає доходів, вказаний факт підтверджується копією трудової книжки. Згідно положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист порушеного права шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну вимогу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 11 379 гривень 51 коп., яку складає: прострочений борг - 5397 грн. 58 коп., прострочені проценти - 5943 грн. 48 коп., строкові проценти - 38 грн. 45 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому сплачені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню зі сторони відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 16, 20, 526, 527, 551, 610, 611, 612, 1054, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 74, 88, ЦПК України,

Outcome: partial