Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року у якому просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 116740.25 доларів США, що за курсом НБУ становить 2542602 грн. 78 коп. та з [PERSON] 1000 грн., а також судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.09.2007 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір №НЕU0АЕ0000125, згідно якого останньому було надано кредит у сумі 20800.18 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.09.2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року було укладено договір поруки №02/ДЗ від 15.08.2014 року за яким [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповідати за порушення умов договору [PERSON] в межах суми 1000 грн. Позивач зазначив, що [PERSON] в порушення умов договору припинив своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобов`язання за договором. У зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань по кредитному договору, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту, яка станом на 16.04.2015 року становить 116786.17 дол. США та складається з: 21894.57 дол. США - заборгованість за кредитом; 25012.15 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1397.76 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 68481.69 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. У своєму відзиві на позовну заяву від 20.02.2018 року, представник відповідача - [PERSON] . просила суд в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити. В обґрунтування своїх доводів вказувала, що у червні 2013 року позивачем було подано позов до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості за кредитним договором №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року з [PERSON] та його поручителя. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2013 року №202/27427/13-ц з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року у розмірі 69939.63 дол. США, з яких, зокрема 21894.57 дол. США - заборгованість за кредитом, 1397.78 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом та ін.. Вказує, що оскільки даний позов виник з тих правовідносин, відносно яких Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 07.11.2013 року ухвалено рішення №202/27427/13-ц, а діючим законодавством України не передбачено подвійне стягнення заборгованості за одним і тим же договором , тому дії позивача з приводу повторного звернення до суду мають ознаки зловживання процесуальними правами. З вказаних підстав просила суд в задоволенні позову відмовити. Позивачем - представником ПАТ КБ «Приват банк» 03 травня 2018 року на адресу Чаплинського районного суду Херсонської області направлено уточнену позовну заяву, у якій останній уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року за період з 15.06.2013 року по 06.04.2018 рік в загальному розмірі 76860.01 дол. США, що за курсом НБУ становить 2002971.86 грн. та яка складається із заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 7675.70 дол. США та заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог вказував, що 20.09.2007 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір №НЕU0АЕ0000125, згідно якого останньому було надано кредит у сумі 20800.18 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.09.2012 року. Оскільки відповідач в порушення умов договору не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, то позивач скористався своїм правом щодо примусового стягнення коштів та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2013 року №202/27427/13-ц з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року у розмірі 69939.63 дол. США. У свою чергу після ухвалення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 07.11.2013 року, відповідач грошові кошти на виконання рішення суду у повному обсязі не надав, внаслідок чого його заборгованість за період після постановлення рішення з 15.06.2013 року та по 06.04.2018 року становить 76860.01 дол. США та складається із заборгованості по відсотках та заборгованості по пені. Посилаючись на вимоги ст. 525, 526, 530 ЦК України просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у своєму відзиві на уточнену позовну заяву просила суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що наданий розрахунок підписано неповноважною особою, а позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки з даних правовідносин відповідним судом постановлено рішення, яке набрало чинності та позовні вимоги про стягнення заборгованості за період після ухвалення рішення судом суперечить постанові Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин». Крім того подала заява про застосування до вимог позивача наслідків пропущення строку позовної давності. У своїй відповіді на відзив, представник ПАТ КБ «Приватбанк» , посилаючись на обставини вказані в уточненій позовній заяві просив суд позов задовольнити та стягнути з [PERSON] заборгованість за період з 15.06.2013 року по 06.04.2018 року яка складається із заборгованості по відсоткам та пені. Щодо заяви про застування наслідків пропуску позовної давності вказував, що умовами договору сторони погодили, що договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити з підстав вказаних в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Волкова Л.Г. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав вказаних нею у відзиві на позовну заяву. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши подані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №НЕU0АЕ0000125, згідно якого останньому було надано кредит у сумі 20800.18 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.09.2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року було укладено договір поруки №02/ДЗ від 15.08.2014 року за яким [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповідати за порушення умов договору [PERSON] в межах суми 1000 грн. [PERSON] в порушення умов договору припинив своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобов`язання за договором. У зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань по кредитному договору, банк в травні 2015 року звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року у якому просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 116740.25 доларів США, що за курсом НБУ становить 2542602 грн. 78 коп. та складається з: 21894.57 дол. США - заборгованість за кредитом; 25012.15 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1397.76 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 68481.69 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та з [PERSON] 1000 грн., а також судові витрати. Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12.06.2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 2542602 грн. 78 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1000 грн. Вирішено питання прос удові витрати. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06.10.2017 року заяву представника [PERSON] - [PERSON] про перегляд заочного рішення від 12.06.2015 року задоволено. Заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12.06.2015 року скасовано. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.10.2017 року клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про передачу справи за підсудністю задоволено, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Чаплинського районного суду Херсонської області. Відповідно до заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2013 року №202/27427/13-ц по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцентбанк», [PERSON] про стягнення заборгованості, за порушення умов кредитного договору №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 559031 грн. 18 коп. Відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2018 року, за наслідками перегляду справи після скасування заочного рішення від 07.11.2013 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцентбанк», [PERSON] про стягнення заборгованості - залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача. Як вбачається з уточненої позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк», позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року за період з 15.06.2013 року по 06.04.2018 рік в загальному розмірі 76860.01 дол. США, що за курсом НБУ становить 2002971.86 грн. та яка складається із заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 7675.70 дол. США та заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Обґрунтовуючи свої уточнені позовні вимоги, представник позивача вказував, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2013 року №202/27427/13-ц з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №НЕU0АЕ0000125 від 20.09.2007 року у розмірі 69939.63 дол. США. Однак після ухвалення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 07.11.2013 року, відповідач грошові кошти на виконання рішення суду у повному обсязі не надав, внаслідок чого його заборгованість за період після постановлення рішення з 15.06.2013 року та по 06.04.2018 року становить 76860.01 дол. США та складається із заборгованості по відсотках та заборгованості по пені. Тому з урахуванням вимог ст. 525, 526, 530 ЦК України вважав, що наявні підстави для задоволення позову. Проте суд не може погодитися з доводами позивача з огляду на таке. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ч.1 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 598 ч.1, 599 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ч.1 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно з частиною першою ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено судом, строк дії кредитного договору укладеного між банком та [PERSON] сплив 20 вересня 2012 року. Звертаючись з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами та пеню, що були розраховані за період з 15 червня 2013 року по 06 квітня 2018 року, тобто поза межами строку дії кредитного договору. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та пені після жовтня 20.09.2012 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18 відповідно до якої, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги Банка про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам та пені за період з 15.06.2013 року по 06.04.2018 року у розмірі 76860.01 доларів США за користування кредитним коштами та несвоєчасне виконання зобов`язань, які заявлені Банком з підстав ст. ст. 526, 527, 530 та 1054 ЦК України, задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим суд відмовляє Банку у позові до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.09.2007 року № НЕU0АЕ0000125. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України). Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю. У свою чергу в ході розгляду справи представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до даних правовідносин. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно роз`ясненням, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» № 14 від 18.12.2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Зважаючи на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню через їх недоведеність, відсутні правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем позовної давності. На підставі ст.ст. 4, 5, 12, 13, 89, 141, 197, 259, 263-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: dismissed