Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок, який розташований за [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON], яка була власником зазначеного будинку та господарських будівель, вільно користувалась та проживала у ньому однак, як власник житлового будинку, свідоцтва про права власності на нього отримати не встигла. Після смерті матері, йому, як спадкоємцю за заповітом, державним нотаріусом Теофіпольського нотаріального округу у видачі свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу. Просить позов задовольнити, визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно в суд не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач вчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, у суд не з'явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін . Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) а спадкування здійснюється за заповітом або законом і до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно ч. 2 ст. 1236 ЦК заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини, а, відповідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» N 1952-IV від 01.07.2004 р., державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні встановлено, що згідно заповіту від 27 лютого 2008 року позивач є спадкоємцем [PERSON], яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). Згідно Технічного паспорту в [ADDRESS] в 1963 році побудовано будинок за № 64. Згідно погосподарської книги, в господарстві по [ADDRESS] на день смерті проживала [PERSON] з сином [PERSON] 1957 року народження. Згідно довідки державного нотаріуса Теофіпольської державної нотаріальної контори № 149/02-14 від 16 лютого 2016 року в провадженні даної контори знаходиться спадкова справа № 316/2009 після смерті [PERSON], спадкоємцем якої за заповітом є [PERSON], інших спадкоємців немає. Згідно довідки цієї ж контори № 150/02-14 від 16 лютого 2016 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцеві [PERSON], належало право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], тому враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої за заповітом, позов необхідно задовольнити. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved