Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком. Свої вимоги мотивує наступним. Даний будинок належить їй на праві власності. В даному будинку зареєстрований син його дружини від попереднього шлюбу - відповідач по справі, який не проживає за місцем реєстрації понад п`ятнадцять років. Оскільки відповідачі добровільно не знявся з реєстрації в даному житлі, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання також не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності суду не подав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Позивачу належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , що стверджується реєстраційним посвідченням. Згідно довідки, акту та витягу з будинкової книги, відповідач [PERSON] зареєстрований в належному позивачу житловому будинку, однак не проживає там протягом п`ятнадцяти років. Положеннями статтей 156 ЖК України та 405 ЦК України регламентовано збереження права користування житлом лише за членами сім`ї власника цього життла. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, членами сім`ї є подружжя, їх діти, та батьки. Членами сім`ї власника також може бути визнано інших, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. В той же час, відповідач не є членом сім`ї позивача та створює йому перешкоди в користуванні таким. З огляду на зазначене, цивільне законодавство не передбачає права користування житлом за особами, які хоча правомірно вселилися у житло власника, але на час розгляду справи не є членами її сім`ї та не проживають у належному позивачці будинку. Тому, власник має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності. Враховуючи положення ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дана норма визначає право власника, в тому числі житлового будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який він вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд дійшов до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач не має жодних підстав збереження за ним права користуватися належним позивачу житловим будинком, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved