Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на те, що між ПАТ «Укрсоцбанк»та [PERSON] 23 листопада 2012 року був укладений договір кредиту № 021АІ10121123001 на купівлю транспортних засобів, за умовами якого [PERSON] отримала ціловий кредит для придбання автомобіля в сумі 186 374 грн. 00 коп. зі сплатою 21,2% (відсотків) річних за користування кредитом на перший рік користування кедитом, а на кожний наступний річний період процентна ставка за кредитом встановлюється в порядку, визначеному п. 2.7 договору (п.1.1. Договору), з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - 22 листопада 2017 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк»та [PERSON] 23 листопада 2012 року укладено договір поруки № 021АІ10121123001 - ПОР, за умовами якого [PERSON] зобов`язувався солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 30 серпня 2017 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 332 891 грн. 26 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом - 142 886 грн. 78 коп., заборгованість по відсоткам - 103 737 грн. 41 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 31 390 грн. 86 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 24 924 грн. 09 коп., інфляційні втрати за кредитом - 16 676 грн. 76 коп., інфляційні втрати за відсотками - 13 275 грн. 36 коп. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - [PERSON] , про визнання поруки припиненою, посилаючись на положення частини 4 статті 559 ЦК України. Мотивуючи тим, що позичальник кредитних коштів [PERSON] не виконує свої зобов`язання перед банком з 30 січня 2014 року, а саме: припинила сплучувати чергові платежі та порушила графік їх погашення, про що він як поручитель не був інформований банком, а матеріали справи містять лист банку від 14 вересня 2017 року про інформування його як поручителя та [PERSON] як позичальника про існування заборгованості. Вважає, що ПАТ «Укрсоцбанк» не повідомило його протягом шести місяців із дня настання строку виконання основного зобов`язання, що передбачено частиною четвертою статті 559 ЦК України, та роз`яснено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Вважає, що порушення строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України, є підставою для припинення таких зобов`язань, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач за первісним позовом не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та його умов. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , діючий на підставі довіреності від 10 січня 2017 року, позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, вважаючи зобов`язання щодо поручителя [PERSON] припиненими згідно частини 4 статті 559 ЦК України, у той же час зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на положення частини 4 статті 559 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явивилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом - ПАТ «Укрсоцбанк»та відповідача/третьої особи [PERSON] Ю.С., на підставі доказів, наявних у матеріалах справи та за погодження сторін. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням письмого відзиву ПАТ «Укрсоцбанк»на зустрічний позов, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а вимоги за зустрічним позовом - задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов`язальних правовідносинах. Так, між ПАТ «Укрсоцбанк»та [PERSON] 23 листопада 2012 року був укладений договір кредиту № 021АІ10121123001 на купівлю транспортних засобів, за умовами якого [PERSON] отримала ціловий кредит для придбання транспортного засобу в сумі 186 374 грн. 00 коп. зі сплатою 21,2% (відсотків) річних за користування кредитом на перший рік користування кедитом, а на кожний наступний річний період процентна ставка за кредитом встановлюється в порядку, визначеному п. 2.7 договору (п.1.1. Договору), з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - 22 листопада 2017 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с. 5-9, 10, 13, 15). В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк»та [PERSON] 23 листопада 2012 року укладено договір поруки № 021АІ10121123001 - ПОР, за умовами якого [PERSON] зобов`язувався солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі (а.с. 11-12, 14). Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника (а.с. 16-22), проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який як позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк. Відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимогами Кредитного договору (а.с.16-22). Позивачем на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання, сума боргу залишилась незмінною. Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідач порушив свої зобов`язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. У разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 30 серпня 2017 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 332 891 грн. 26 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом - 142 886 грн. 78 коп., заборгованість по відсоткам - 103 737 грн. 41 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 31 390 грн. 86 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 24 924 грн. 09 коп., інфляційні втрати за кредитом - 16 676 грн. 76 коп., інфляційні втрати за відсотками - 13 275 грн. 36 коп. (а.с. 16-22). Проведений розрахунок заборгованості підтверджує наявність існування заборгованості відповідача [PERSON] перед банком (а.с. 16-22), при цьому, вбачаючи ознаки припиненими зобов`язання поручителя [PERSON] за вказаним кредитиним договором згідно положення ч.4 ст. 559 ЦК України, суд вважає, що вказана заборгованість має бути стягнута саме з відповідача [PERSON] як позичальника. Задовольняючи частково первісний позов, суд виходить з того, що заборгованість за договором кредиту підлягає стягненню саме з [PERSON] , яка належним чином не виконувала умови договору щодо сплати кредиту та відсотків. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] , суд виходить із того, що зобов`язання за договором поруки припинилось на підставі частини 4 статті 559 ЦК України, виходячи із таких підтав. Так, між ПАТ «Укрсоцбанк»та [PERSON] 23 листопада 2012 року був укладений договір кредиту № 021АІ10121123001 на купівлю транспортних засобів, за умовами якого [PERSON] отримала ціловий кредит в сумі 186 374 грн. 00 коп. зі сплатою 21,2% (відсотків) річних за користування кредитом на перший рік користування кедитом, а на кожний наступний річний період процентна ставка за кредитом встановлюється в порядку, визначеному п. 2.7 договору (п.1.1. Договору), з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - 22 листопада 2017 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк»та [PERSON] 23 листопада 2012 року укладено договір поруки № 021АІ10121123001 - ПОР, за умовами якого [PERSON] зобов`язувався солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі. Про те, що позичальник [PERSON] не виконує свої зобов`язання за кредитним договором з 30 січня 2014 року, а саме: припинила сплучувати чергові платежі та порушила графік їх погашення, [PERSON] як поручитель не був інформований банком, а матеріали справи містять лист банку від 14 вересня 2017 року про інформування його як поручителя та [PERSON] як позичальника про існування заборгованості (а.с. 15 «а»). Так, листом від 14 вересня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» письмово повідомив [PERSON] про вимогу погашення заборгованості за цим кредитним договором, тобто застосував право на повернення кредиту достроково. Однак протягом 30 календарних діб боржник [PERSON] цю вимогу не виконала, відповідно до підпункту 3.2.3.1 договору кредиту прострочену заборгованість не погасила, на що відповідач повинен був застосувати пункт 3.2.3 договору щодо дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків. Проте така вимога не була адресована йому, а зверення до суду відбулось 21 вересня 2017 року, що є порушенням договору поруки пункту 3.3, оскільки у пункті 3.3.1 зазначено, що кредитор повинен протягом п`яти робочих днів від дати невиконання позичальником своїх зобов`язань повідомити про це поручителя. А тому відповідач втратив можливість вимагати від поручителя виконання своїх зобов`язань щодо майнової відповідальності в разі невиконання позичальником зобов`язання з кредитного договору. Суд вважає, що ПАТ «Укрсоцбанк» не повідомило поручителя протягом шести місяців із дня настання строку виконання основного зобов`язання, що передбачено частиною четвертою статті 559 ЦК України, та роз`яснено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, що є порушенням строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України й підставою для припинення таких зобов`язань. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Згідно із частиною четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя. Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту. Так відповідно до пункту 4.4 договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.6, 3.3.7 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Тобто, кредитним договором передбачено за яких умов достроково настає строк повернення кредиту, і такими умовами є невиконання (неналежне виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.6, 3.3.7 договору, протягом більше ніж 90 календарних днів. Листом від 14 вересня 2017 року позивач повідомляв відповідача про існування простроченої заборгованості станом на 30 серпня 2017 року (а.с.15 «а»), при цьому порушення сплати кредитних платежів за умовами договору позивальником розпочалось з 30 січня 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 16-22), отже із 30 січня 2014 року почалось прострочення сплати позичальником платежів за договором. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником обов`язків за договором, на підставі пункту 4.4 через 90 днів після початку прострочки сплив строк користування кредитом, тобто 30 січня 2014 року. Отже, відповідно до умов договору змінився строк виконання зобов`язання у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору більше ніж 90 днів. Часткове погашення заборгованості позичальником після початку прострочки, не змінює підстав настання строку дострокового повернення кредиту, згідно з умовами договору. Банк звернувся з позовом до поручителя у вересні 2017 року, тобто поза межами шестимісячного строку чинності поруки, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом є частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені, а вимоги за зустрічним позовом обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Позивачем за первісним позовом при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 4 993 грн. 37 коп. (а.с.4), який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, позивачем за зустрічним позовом сплачений судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с.92), який підлягає стягненню з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 527, 530, 554, 559, 625, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: partial