Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та визнати право власності на вказану квартиру. Посилається на те, що 20 липня 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір-зобов'язання, відповідно до якого [PERSON] зобов'язувалася зібрати всі необхідні документи та оформити нотаріально договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на [PERSON], а позивач, в свою чергу,зобов'язувався до підписання даного договору оплатити повністю вартість квартири і передати кошти готівкою в сумі 130000 гривень. Стверджує, що ним було оплачено вищевказані кошти в присутності свідків. Просить позов задовольнити. Представник позивача в судових засіданнях позов підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. В судове засідання 05.02.2014 року позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що представник перебуває на лікарняному, а він за межами Львова. Суд відхилив дане клопотання, оскільки останнє не підтверджене належними доказами. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідач у судове засідання з'явився, подав заперечення на позовну заяву, просить в задоволення позовних вимог відмовити повністю за безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.Згідно зі ст.ст.10-11 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що 20 липня 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір-зобов'язання, відповідно до якого [PERSON] зобов'язувалася зібрати всі необхідні документи та оформити нотаріально договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на [PERSON] до 01.01.2012 року, а позивач, в свою чергу,зобов'язувався до підписання даного договору оплатити повністю вартість квартири і передати кошти готівкою в сумі 130000 гривень. Отже, за своєю суттю вищевказаний договір є попереднім договором, в якому сторони зобов'язалися протягом певного строку, а саме до 01.01.2012 року укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Докази укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] протягом встановленого попереднім договором строку (до 01.01.2012 року) в матеріалах справи відсутні. У відповідності до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Обґрунтовуючи правові підстави заявленого позову, позивач [PERSON] просив визнати договір купівлі-продажуквартири [ADDRESS] дійсним та визнати право власності на вказану квартиру. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 30 січня 2013 року №6-162цс12 зазначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації Належною формою договору купівлі-продажу квартири є нотаріальне посвідчення та державна реєстрація, що відповідає положенням ст. ст. 209, 210 ЦК України, а тому не може бути визаний дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України. При відсутності підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, відсутні підстави для задоволення іншої позовної вимоги [PERSON], а саме визнання права власності на квартиру [ADDRESS] оскільки вони безпосередньо пов'язані з договором купівлі-продажу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку у задоволенні позовнихвимог відмовити повністю за безпідставністю. Судові витрати залишити за позивачем у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed