Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування та пені за порушення строків виплати страхового відшкодування в загальному розмірі 53737 грн. 33 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.09.2014 року на перехресті вул.Липинського-Промислова в м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та його автомобілем [NUMBER], яким на той час керував [PERSON] Внаслідок зазначеної пригоди його автомобіль отримав значні технічні пошкодження. Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 07.10.2014 року було визнано [PERSON] Оскільки цивільно-правова відповідальність винного водія на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу від 26.08.2014 року № АІ/3451499, тому він звернувся 21.10.2014 року до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, з цього часу страховиком жодного рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося, про існування такого його до відома не було поставлено, лише 13.05.2015 року в порушення 90 денного строку визначеного ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було виплачено 16026,90 гривень страхового відшкодування. При цьому, жодних мотивів чому саме зазначена сума страхового відшкодування підлягала виплаті йому, відповідачем не було надано. В той же час вказав, що на його замовлення судовим експертом [PERSON] було проведено експертне дослідження, за результатами якого було визначено вартість відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля у розмірі 66387,54 гривень. За таких обставин, враховуючи максимальну суму страхової виплати в сумі 50 000 гривень, а також уже виплачену йому суму страхового відшкодування, вважає, що має право на стягнення належної йому суми страхового відшкодування в сумі 33973,10 гривень. Крім цього вказав, що відповідач маючи згідно вимог Закону перед ним грошове зобовязання по виплаті страхового відшкодування, таке протягом тривалого часу безпідставно не виконує, а тому він має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій пені за період прострочки грошового зобовязання в розмірі 16026,90 грн. з 29.01.2015 року по 13 05.015 року, що становить 2498 грн. 44 коп., а також за період прострочення грошового зобовязання в розмірі 33973,10 грн. за період з 20.01.2015 року по 14.01.2016 року в сумі 17265 грн. 79 коп. А тому просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги з аналогічних підстав. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив повторно, про час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, якими визнав позовні вимоги частково. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Згідно з поданими письмовими запереченнями, відповідач вважає, що дійсно внаслідок настання страхового випадку позивач має право на отримання страхового відшкодування за рахунок відповідача. В той же час вказав, що ними було проведено огляд автомобіля 24.09.2014 року за результатами якого складено акт огляду, яким зафіксовано наявні пошкодження автомобіля. В подальшому, аварійним комісаром у відповідності до Методик товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів було проведено оцінку та складено ремонтну калькуляцію, згідно якої матеріальний збиток склав 24835,31 гривень. Таким чином, відповідач визнає, що позивач має право на отримання страхового відшкодування в зазначеному розмірі. Одночасно вказав, що дійсно ними було складено страховий акт згідно якого здійсненого розрахунок страхового відшкодування на суму 16026,90 гривень, а тому переконаний, що на користь позивача підлягає стягненню лише 8808,41 гривень. Крім цього заперечує щодо застосування до них штрафних санкцій передбачених ст.625 ЦК України з метою уникнення подвійної відповідальності страховика та у звязку із тим, що на правовідносини, що виникають з підстав завдання шкоди, дія ст.625 не поширюється. А тому просить позовні вимоги задоволити частково. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що 18.09.2014 року на перехресті вул.Липинського-Промислова в м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER], що належить на праві власності позивачу [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], в ході якої автомобілю позивача було заподіяно значних технічних пошкоджень. Згідно з постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 07.10.2014 року (а.с.6), винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] При цьому, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] забезпеченого транспортного засобу автомобіля [NUMBER], була застрахована ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу № АІ/3451499 від 26.08.2014 року (а.с.99), в тому числі у виді виплати страхового відшкодування в межах страхової суми 50 000 гривень за шкоду заподіяну майну потерпілого при нульовій франшизі. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як встановлено судом, після настання дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «Мітсубісі», що зазнав технічних пошкоджень, [PERSON] 13.10.2014 року подав у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повідомлення потерпілого про настання страхового випадку (а.с.95-96). В подальшому, у відповідності до вимог та в порядку передбаченому ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач [PERSON] звернувся до Страховика із заявою від 21.10.2014 року (а.с.94) про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 18.09.2014 року. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 26.11.2014 року № 5123 (а.с.8-28), вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER], станом на 19.05.2014 року в цінах на 05.05.2015 року становить 66387,54 гривень. У своїх запереченнях відповідач не визнав розмір вказаного позивачем страхового відшкодування, вважає, що такий правильно має визначатися за їхньою оцінкою, здійсненою аварійним комісаром, за наслідками огляду автомобіля, а тому з врахуванням того, що такий визначений у розмірі 24835,31 гривень, за мінусом виплаченої суми 16026,90 гривень, вважає, що позивачу підлягає виплаті лише 8808,41 гривень. Дійсно, з аналізу положень п.33.3 ст.33 та п.34.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає обовязок відповідача, як страховика, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а у позивача, як власника пошкодженого майна, протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Крім цього, п.34.4 Закону передбачено право позивача на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. При цьому, п.36.1 Закону визначено, що страховик,

Outcome: approved