Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 18 липня 1997 року в Первомайській філії Південної Товарної Біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, пров. Бородіна, 2 між відповідачами - продавцями [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - покупцем. Згідно договору позивач заплатив 7783 грн., а відповідачі отримали гроші та передали [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами і останній почав користуватись ним. В даний час він бажає оформити право власності на самовільні споруди побудовані на присадибній ділянці, на якій розташований спірний житловий будинок з будівлями та спорудами, і в органах архітектури, він дізнався, що договір купівлі-продажу № 1246 від 18 липня 1997 року, укладений у третьої особи недійсний, так як згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути укладений тільки в нотаріальній конторі. У ст. 5 чинного ЦК України та ст. 3 ЦК України в редакції 1963 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так як спірні відносини виникли в липні 1997 року тому відповідно для їх врегулювання необхідно застосовувати ЦК України в редакції 1963 року. За ст. 153 та главою 20 ЦК України в редакції 1963 року та главою 54 підрозділу 1 розділу III книги 5 чинного ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всім істотним умовах. Істотними для договорів купівлі-продажу будинку є умови, що стосуються їх предмету та ціни, а форма, якої він за законом потребує, повинна бути нотаріальна. Недотримання такої форми, відповідно ч. 1 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, тягне за собою недійсність такого договору. Проте, відповідно ч. 2 ст. 47 ЦК України в названій редакції, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала згоду, визнати її дійсною за Змови, що одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального її оформлення (це ж правило збережено і в ч. 2 ст. 220 чинного ЦК України). На даний час, через недотримання при укладенні договору належної за законом форми, позивач позбавлений можливості у повній мірі використовувати права власника житлового будинку за адресою: м. Первомайськ Миколаївська область пров. Бородіна, 2. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Крім того, для оформлення права власності на самовільні споруди, [PERSON] необхідно оформити право власності на земельну ділянку передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, пров. Бородіна, 2. Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Аналогічні положення містять норми ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України. З державного акту на право приватної власності на землю, а саме на 0,234 га, виданого 1994 року [PERSON], вбачається, що цільовим призначенням спірної земельної ділянки обслуговування спірного жилого будинку. За таких обставин при переході права власності на будинок разом з ним перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2). Згідно з п. 1 ст. 18 Пленуму, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачі у судове засіданні не зявилися, надали суду заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення. Представник Первомайська філія Південної Товарної Біржі у судове засідання не зявився, надіслав листа з проханням слухати справу без його присутності, з позовом згоден, рішення залишив на розгляд суду. Представник Управління Держземагенства Первомайського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні був встановлений факт укладення між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] договору купівлі-продажу нерухомого майна жилого будинку по пров. Бородіна, 2 в м. Первомайськ, Миколаївської області, який 18.07.1997 року за № 1246 був посвідчений Первомайською філією Південної товарної біржі. Згідно цього договору [PERSON] передав відповідачам по справі [PERSON] Та [PERSON] гроші в рахунок повного розрахунку за будинок, а останні в свою чергу отримали гроші та передали позивачу даний будинок в управління та користування, звільнивши його. Таким чином сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору неможливе через те, що право власності на будинок зареєстроване в Первомайському МБТІ за позивачем. З державного акту на право приватної власності на землю, земельна ділянка розміром 0,0234 га, надана для обслуговування жилого будинку значиться за [PERSON]. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ст. 120 Земельного кодексу України, а також ст. 377 ЦК України - до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в розмірах встановлених договором. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, так як між сторонами відбулося фактичне повне виконання умов цього договору, що згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України дає підстави для визнання угоди дійсною, а також на підставі ст.ст. 316, 328 ЦК України визнання за позивачем права власності на будинок та земельну ділянку.

Outcome: approved