Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу. Мотивувала свої вимоги тим, що шлюб між ними був зареєстрований 14 лютого 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 1995 року лютого місяця 04 числа зроблено запис № 105. Від шлюбу народилися [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки у шлюбі не склались. Починаючи з грудня 2015 року не ведеться спільне господарство, мають окремий бюджет, шлюб носить формальний характер, проживають за різними адресами. Позивач в судовому засіданні просив суд ухвалити рішення, яким шлюб укладений між ним та відповідачем розірвати та категорично заперечує проти надання строку на примирення. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вважає, що немає підстав для розірвання шлюбу, оскільки розлучатися він не хоче. Крім того зазначив, що розірвання шлюбу може стати перешкодою у спілкуванні з дітьми. В той же час зазначив, що протягом останніх двох років спільно не проживають із позивачем. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 лютого 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 1995 року лютого місяця 04 числа зроблено запис № 105. Від шлюбу народилися [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують шлюбних стосунків починаючи з грудня 2015 року, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, втратили почуття любові. Позивач наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на неможливість збереження сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При ухваленні рішення, судом враховується, що сторонам не має необхідності надавати строк для примирення, оскільки впродовж двох років сторонами спору не вчинено будь-яких дій направлених на збереження шлюбу і така обставина є судом достовірно встановленою. Також судом враховується, що позивач втратив інтерес до відповідача та не має наміру вчиняти будь-які дії направлені на збереження сім'ї з останнім. Позивач в категоричній формі наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на неможливість збереження сім'ї. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду переконливих доказів, які б свідчили про намір зберегти шлюб, що також враховується судом при прийнятті рішення по суті у сукупності з іншими встановленими пор справі обставинами. За таких обставин, відповідно до ст. 111-112 СК України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, вважає за доцільне не надавати сторонам строк для примирення і на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved