Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до ДВС відділу примусового виконання рішення, третя особа: ЧФ ЗАТ «Український мобільний зв'язок» про зняття арешту з ? частини квартири [ADDRESS], мотивуючи свою заяву тим, що в лютому 2008 року їм було отримано вимогу державного виконавця про явку до державної виконавчої служби, де йому повідомили, що у нього існує борг в сумі 1885,17 грн. перед ЧФ ЗАТ «Український мобільний зв'язок». 3 березня 2008 року ЧФ ЗАТ «Український мобільний зв'язок» листом повідомила ДВС відділу примусового виконання рішення, про повернення виконавчого листа. В вересні 2014 року позивач дізнався що на ? частини квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві власності був накладений арешт. З метою зняття арешту ш з належної йому частини звернувся до відділу ДВС, але 29 вересня 2014 року він отримав відмову, та йому було рекомендовано звернутися до суду. Просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до початку судового засідання заяву, в якій позов підтримав та просив справу слухати у його відсутність. Представник ДВС примусового виконання рішення. в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заперечення, в яких при вирішення справи поклався на думку суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 27 березня 1998 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що в лютому 2008 року позивачем було отримано вимогу державного виконавця про явку до державної виконавчої служби, де йому повідомили, що існує борг в сумі 1885,17 грн. перед ЧФ ЗАТ «Український мобільний зв'язок». 3 березня 2008 року ЧФ ЗАТ «Український мобільний зв'язок» листом повідомила ДВС підрозділ примусового виконання рішень про повернення виконавчого листа. Як вбачається з витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22 вересня 2014 року, постановою Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 25 липня 2007 року на ? частину квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] накладено арешт. Як вбачається з листа відділу примусового виконання рішень управління ДВС від 29 вересня 2014 року, згідно журналів обліку виконавчих документів переданих державним виконавцям відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень встановлено, що вказане виконавче провадження було завершено в 2008 році. Завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом 3-х років, після чого знищуються. Станом на 29 вересня 2014 року у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області відсутнє виконавче провадження, під час виконання якого, було накладено арешт на квартиру. На підставі викладеного питання про зняття арешту з квартири може бути вирішено тільки в судовому порядку, шляхом пред'явлення позову про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Наявність арешту належного [PERSON]. нерухомого майна є перешкодою для здійснення власником права розпорядження майном, що стало підставою для звернення до суду за захистом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. А тому, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, а саме: зняти арешт з 1/4 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: approved