Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач звенулась до суду з позовом до\~ [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник в ході судового засідання посилалися на те, що вона є власником домоволодіння №109 по вул.Повстання в м.Павлоград Дніпропетровської області. Власником суміжної земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння №107 по вул.Повстання в м.Павлоград Дніпропетровської області є відповідач , яка самовільно, без погодження з позивачем встановила огорожу, яка виходить за межі її землекористування і накладається на землекористування позивача. Враховуючи, що відповідач добровільно не бажає усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, позивач змушена звертатись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Представник відповідача - в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, однак обґрунтованих доводів на підставу своїх заперечень суду не навів, посилаючись виключно на той факт, що відповідач є власником земельної ділянки, яка є суміжною з земельною ділянкою позивача. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння №109 по вул.Повстання в м.Павлоград Дніпропетровської області, яке складається з земельної ділянки площею 0,1 га (державний акт про право власності на земельну ділянку виданий 24 березня 1998 року на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів №194 від 13.03.1998) та будинку з господарськими будівлями та спорудами , право власності на який зареєстровано 06.06.1969 року (реєстровий №6-102/756). [PERSON] є власником домоволодіння №107 по вул.Повстання в м.Павлоград Дніпропетровської області, яке складається з земельної ділянки площею 0,0668 га (державний акт про право власності на земельну ділянку виданий 14 серпня 2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідчений державним нотаріусом [PERSON] , реєстровий №1-3791 від 13.10.2006 року ) та 47/50 будинку з господарськими будівлями та спорудами , право власності на який зареєстровано 23.10.2006 року. Також судом встановлено, що відповідач обізнана про той факт, що нею самовільно без погодження з позивачем встановлено огорожу, яка виходить за межі її землекористування і накладається на землекористування позивача, що підтверджується листом на імя [PERSON] від 10.11.2016 року за підписом першого заступника Павлоградського міського голови №3733-зв. щодо узгоджувальної комісії з питань земельних спорів між сторонами. Також суд приймає до уваги, що відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність [PERSON], виготовленої в 2016 році, визначено просторові характеристики розташування земельної ділянки, встановлено її межі на місцевості , які збігаються із визначенням кадастрових меж земельної ділянки по вул. Повстання №109 в місті Павлограді. \~ У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9\~Конституції Україниє\~частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі «[PERSON] проти Італії»). Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). \~ Згідно зіст. 11\~ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної власності,творчої діяльності.Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян,інтересамсуспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.91Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобовязані, зокрема не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Згідно ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних діленого повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до яких їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок забов язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, забов язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Згідно зі ст. 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до положень норм статей 16, 370, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом зносу самовільної споруди за рахунок особи , яка збудувала та використовує цю споруду, у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.ст.57,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Таким чином , з огляду на принцип змагальності при доведенні суду своєї процесуальної позиції, враховуючи вимоги ст.ст. 58,59,60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки стороною відповідача не спростовано неправомірності своїх дій щодо встановлення огорожі по межі належної їй земельної ділянки та самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved