Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача суму 66 778,96 гривень заборгованості з заробітної плати та 19 485,07 гривень компенсації втрати частини заробітної плати. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився з невідомої для суду причини, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, ч.1 ст. 224 ЦК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та в зв'язку з неявкою представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. З 01.11.2011 року [PERSON] була прийнята на посаду головного бухгалтера в КП «Мирне» МСР МР ЗО /а.с. 14 зворот/. Відповідно до рішення виконавчого комітету Мирненської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області від 27.05.2013 року [PERSON] була призначена виконуючою керівника КП «Мирне» Мирненської селищної ради з 01 червня 2013 року /а.с. 15/. Судом встановлено, що одночасно з повноваженнями виконуючого керівника [PERSON] виконувала повноваження головного бухгалтера. 22.08.2014 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до КП «Мирне» про видачу трудової книжки, на що їй було надіслано поштою завірену трудову книжку, в якій відсутній запис про призначення її на посаду т.в.о. директора. 27 жовтня 2014 року [PERSON] була видана трудова книжка із внесеним записом про звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗУпП у зв'язку зі скороченням штатів, із посиланням на наказ № 37 від 20.10.2014 року. У відповідності зі ст.47 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язані в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і зробити з ним розрахунок у терміни, визначені ст.116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості по заробітній платі складає 66 778,96 гривень, а компенсація втрати частини заробітної плати складає 19 485,07 гривень /а.с. 6-13/. Суд приймає до уваги вказаний розрахунок заборгованості як належний доказ, оскільки позивачка працювала головним бухгалтером, нараховувала заробітну плату у відповідності до чинного законодавства, а тому сумніватися у правильності вказаного розрахунку у суду не має підстав. Крім того, відповідач ухилявся від надання іншого розрахунку заборгованості, а також від надання до суду довідки про середній заробіток [PERSON] Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач зобов'язаний виплатити позивачу 66 778,96 гривень заборгованості з заробітної плати та 19 485,07 гривень компенсації втрати частини заробітної плати.

Outcome: approved