Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, визнання кадастрового плану нікчемним, зобов'язання усунути перешкоди, стягнення матеріальної шкоди, виправлення технічної помилки в технічній документації, визнання недійсним державного акту. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.; визнати кадастровий план №1221486200:01:126:0188 нікчемним, недійсним та таким, що не відповідає дійсності; визнати за [PERSON] право на отримання кадастрового номера належної йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДН №041205 земельною ділянкою площею 0,066 га в садівничому товаристві «Дніпрове» Новоолександрівської сільської ради, без погодження меж із суміжним власником - [PERSON]; зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належної [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 041205 земельною ділянкою площею 0,066 га в садівничому товаристві «Дніпрове» Новоолександрівської сільської ради, шляхом демонтування залізобетонної огорожі, самовільно встановленої з південної сторони на відстані 0,30 м. від межі по всій довжині, для подальшої реалізації права позивача на отримання кадастрового номера; стягнути з [PERSON] на мою користь матеріальну шкоду у розмірі 2 000 грн.; виправити технічну помилку в координатах поворотних точок земельної ділянки шляхом виготовлення нової технічної документації; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.0890 га, кадастровий номер 1221486200:01:126:0188, що належить [PERSON]. Відповідачка та її представник у судовому засіданні просили суд у задоволенні позову відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю. Представник Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області у судовому засіданні просив суд винести рішення згідно до діючого законодавства. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дн №041205 виданого 14 грудня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради №8/246 від 29 січня 1998 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5556, являється власником земельної ділянки площею 0,066 га на території с.т. «Дніпрове» Новоолександрівської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва. Відповідно до Договору дарування від 27 липня 2010 року [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку площею 0,089 гектарів, в межах згідно з планом, що розташована на території ст «Дніпрове» Новоолександрівської сільської ради. Земельну ділянку [PERSON] прийняла у дар уже з кадастровим номером 1221486200:01:126:0188, про що зазначено у договорі дарування. Зазначена земельна ділянка належала [PERSON] (батьку відповідачки) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ДП ДН № 0426659, виданого 12.04.2000 року Новоолександрівською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів від 29.01.1998т року за № 8/245, реєстровий номер 6239. Кадастровий номер, [PERSON] отримував до укладення договору дарування земельної ділянки, так як без кадастрового номеру земельної ділянки, договір дарування здійснити було неможливо. Отримавши у дар земельну ділянку, [PERSON] у відповідності до закону переоформила її вже на своє ім'я, отримавши 01 серпня 2011 року новий Державний акт на право власності на земельну ділянку з відповідним кадастровим номером. Таким чином земельна ділянка, яку [PERSON] отримала у дар, була приватизована ще у 2000 році, і кадастровий номер було присвоєно, ще до того, як був укладений договір дарування. Як пояснила відповідачка у судовому засіданні, дані факти були відомі позивачу, так як приватизація його земельної ділянки площею 0,066 гектарів, теж здійснювалася в 2000 році. Приватизація земельних ділянок здійснювалася позивачем і попереднім власником належної відповідачці земельної ділянки у 2000 році. Відповідно, готувалася технічна документація, яка вимагала узгодження меж ділянок. На той час спору, щодо розміру земельних ділянок між позивачем і попереднім власником належної відподачці земельної ділянки не виникало. Також не виникло спору і в 2010 році, коли попередній власник земельної ділянки, [PERSON], отримував кадастровий номер. На думку відповідачки, позивач звернувся з даним позовом до суду тільки у травні 2014 року, пропустивши встановлений законом строк позовної давності. Якщо земельна ділянка була приватизована, але кадастровий номер не присвоєно і відомості про неї не внесені до Державного реєстру земель, то відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників. При цьому, згідно з цим же пунктом, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Таким чином, всі посилання на нормативні акти та на правові підстави, викладені позивачем у позовній заяві, не мають під собою юридичних наслідків для задоволення позову. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст. 61 ЦПК України). Судом встановлено, що до листопада 2013 року паркан, який розділяє ділянки позивачки та відповідача та є межею, нікому не заважав і розмір земельних ділянок не визначених в державних актах на право власності на землю, не оскаржувався. Земельні ділянки як позивача так і відповідача приватизовані ([PERSON] 0,0890 га в 2000 році, ще іншим власником, і [PERSON] площею 0,66 га, у грудні 1999 року) що підтверджується державними актами на землю, однак акти узгодження меж земельних ділянок [PERSON] та колишнього власника [PERSON] були підписані в один день 25 червня 1998 року. Ще до приватизації земельних ділянок, відповідно до меж земельних ділянок, був встановлений паркан між земельними ділянками позивача і відповідача. В 2010 році відповідачка зі згоди позивача замінила старий паркан на новий, який було встановлено на тому ж місці де був і старий паркан. Свої дії щодо неправомірного руйнування паркану [PERSON] пояснює тим, що він не може отримати кадастровий номер на його земельну ділянку, і що межі земельних ділянок не вірні. На підтвердження накладення розмірів земельних ділянок одна на одну позивач надав суду документ - «Абрис земельних ділянок» з розмитою печаткою невідомої фірми з кресленням земельних ділянок позивачки та відповідача, де начебто зображено невідповідність розмірів земельних ділянок. Однак зазначений доказ суд не може прийняти як належний доказ накладення земельних ділянок, оскільки в зазначену разі повинно бути складено відповідний акт представниками державного органу який здійснює нагляд за використанням земель. Крім того, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року встановлено, що опорна стінка-паркан була встановлена за рахунок власника ділянки [ADDRESS] - [PERSON] в 2010 році за присутності і згоди власника ділянки [ADDRESS] [PERSON] Також, зазначеним рішенням суду було стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 34440 грн., солідарно (що складається відповідно до умов та об'єму робіт. Як пояснює відповідачка - опорна стіна ( фундаментний блок), на якому міститься огорожа між земельною ділянкою сторін, був встановлений попереднім власником у 1988 році, через зсув грунту з земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку позивача, ще до того, як позивач став членом садівничого товариства. Щодо вимог позивача про визнання за ним права на отримання кадастрового номеру на свою приватизовану земельну ділянку площею 0,066 га без погодження меж із сумісним власником [PERSON], однак відповідно чинного законодавства, згоди [PERSON] на отримання [PERSON] кадастрового номеру на його ж приватизовану ділянку площею 0,066 га, не потрібно. Більше того, судом встановлено, що відповідачка жодним чином не може перешкодити позивачу у здійсненні зазначеного права на отримання кадастрового номеру. Так, позивачем не надано суду належних доказів та правових підстав на підтвердження своїх позовних вимог у частині визнання нікчемним та недійсним, та таким, що не відповідає дійсності, кадастрового плану, виправлення технічної помилки в координатах поворотних точок земельної ділянки шляхом виготовлення нової технічної документації, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0.0890 га, кадастровий номер 1221486200:01:126:0188, що належить [PERSON], а тому суд відмовляє у задоволенні позову. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві, у суду не має підстав для задоволення позову і у частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Outcome: dismissed