Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із понесеними витратами на лікування у розмірі 45014,69 гривень та заподіяною моральною шкодою у розмірі 2250,73 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 березня 2017 року на автодорозі Львів-Рогатин трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «MAN TGA», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Позивач отримав важкі тілесні ушкодження внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 10 серпня 2017 року у справі № 463/3991/17 провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП по зазначеному вище факту закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. У постанові суду зазначено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало те, що водій транспортного засобу марки «MAN TGA», р.н. [NUMBER] , здійснив раптовий, без попереднього подання відповідних знаків, різкий поворот, чим допустив порушення Правил дорожнього руху. У відповідності до вимог ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Перша», позивач звернувся до останньої із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, станом на момент звернення до суду страхові виплати відповідачем не здійснені. Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується шкода пов`язана із його лікуванням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також підлягає виплаті 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю в якості моральної шкоди. Враховуючи те, що відповідач не узгодив з потерпілою стороною розмір страхового відшкодування, не виплатив таке у встановлений законом строк і не надавав жодної відповіді стосовно розгляду страхової справи, позивач змушений звернутись до суду із вказаними позовними вимогами. Крім цього, просить при ухваленні рішення суду врахувати те, що він поніс витрати на правничу професійну допомогу у розмірі 7200,0 гривень, які підтверджуються відповідними розрахунками. Справа поступила до Личаківського районного суду м.Львова 18 квітня 2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 23 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 10 вересня 2019 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди - зупинено, до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі за № 450/1859/17 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яка перебуває у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області. Постановою Львівського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року з врахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року (а.с.143-146, 151-152), ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 10 вересня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Справа поступила на адресу суду після апеляційного розгляду 11 березня 2020 року. 05 червня 2019 року на адресу суду поступив відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог в повному обсязі із наступних підстав. Так, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , який керував забезпеченим транспортним засобом, була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Перша». Проте, на даний час відсутні підстави для виплати страхового відшкодування позивачу внаслідок настання страхового випадку, оскільки шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. На даний час відсутня постанова або вирок суду, якими б було встановлено винуватість особи, відповідальність якої застрахована відповідачем. Відповідно до п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Щодо досудового вирішення спору, то якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається у кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Станом на дату розгляду справи в суді, у Пустомитівському районному суді Львівської області триває розгляд кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України. Відтак, переривається строк щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до дати набрання законної сили у вказаній кримінальній справі. Крім цього, страховик вважає, що документально підтверджені витрати на лікування лише у сумі 20581,71 гривня. В той же час, на даний час відсутнє підтвердження вини [PERSON] у вчиненні ДТП за участі позивача, тому такі задоволенню не підлягають. Крім цього, із долученої до матеріалів справи довідки про доходи позивача неможливо встановити, чи має він право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності, оскільки ця довідка видана за період з березня 2017 року по серпень 2017 року, що включає період стаціонарного та амбулаторного лікування. З огляду на те, що страхова компанія вважає обґрунтованими витрати позивача на лікування у розмірі 20581,71 гривні, розмір моральної шкоди дорівнюватиме 1029,09 гривень. Однак, підстави для виплати таких відсутні на даний час. З врахуванням наведеного, так як строк на прийняття страховиком рішення щодо заяви позивача про здійснення страхової виплати ще не настав, а також відсутність зі сторони страховика порушення прав позивача, витрати на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню також. 18 червня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив. Так, відповідач не заперечує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, учасником якої був водій [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПАТ «СК «Перша», а також останні визнають, що позивач отримав травми в результаті ДТП. Зазначає, що позиція відповідача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування без встановлення вини є невірною, оскільки шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини, крім випадків, коли така завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Враховуючи вимоги ЦК України, відсутність вини позивача у вчиненні зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідальним за шкоду завдану здоров`ю позивача є ПАТ «СК «Перша», яка застрахувала цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «MAN TGA 26.430», р.н. [NUMBER] [PERSON] . Наявність чи відсутність вироку суду щодо дій останнього жодним чином не впливає на настання його цивільно-правової відповідальності і здійснення відшкодування завданої шкоди здоров`ю позивача. Крім цього, право потерпілої особи на відшкодування завданої злочином чи іншою протиправною дією шкоди виникає з моменту її завдання. Так, страховик уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відповідач помилково не бере до уваги витрати на лікування, зокрема якими підтверджується оплату набору імплантів для остеосинтезу, в той же час, коли позивачем представлено чеки та квитанції про придбання таких. Зазначив, що всупереч вимогам п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про страховий випадок не звернувся із запитами для отримання відомостей необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. ПАТ «СК «Перша» зобов`язана була звернутись до закладу охорони здоров`я про надання відомостей щодо діагнозу потерпілого та витребування необхідної інформації для здійснення виплати страхового відшкодування. 25 червня 2019 року представник ПАТ «СК «Перша» подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначає, що позивач помилково застосовує до вирішення вказаного спору норму, передбачену ст.1187 ЦК України, в той час, коли слід застосувати саме вимоги ст.1188 ЦК України. Покликається на те, що суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам. У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Посилання позивача про необхідність відшкодування витрат на лікування, а також необхідних додаткових витрат в незалежності від наявності вини в діях позивача являються необґрунтованими. Вважають, що заява позивача про порушення зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є помилковою та необґрунтованою, не відповідає вимогам чинного законодавства та породжує порушення прав та законних інтересів страховика. Звертають увагу, що страховик при провадженні діяльності щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перш за все керується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, позивач не виконав вимоги зазначеного закону в частині надання страховику для огляду та копіювання наявні у нього документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди. Вважають, що позивач не надав усіх документів, що стосуються страхового випадку та не обґрунтував належним чином поважність невиконання покладених на нього зобов`язань. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений. При цьому, 01 жовтня 2020 року подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. При цьому, на адресу суду подав відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, де висловив позицію щодо заявлених позовних вимог. Крім цього, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 29 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Перша» - Алєксєєва В.В. про проведення судового засідання у формі дистанційного судового провадження шляхом проведення судового засідання в режимі відеоконференції в системі інтернет-ресурсу «EASYCON», оскільки таке подано з порушенням вимог ст.212 ЦПК України. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти розгляду справи у його відсутності та відповідач повторно не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомлений, тому розгляд справи проведено без участі сторін. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 01.10.2020 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.7), [PERSON] повідомив ПАТ «СК «Перша» про настання дорожньо-транспортної пригоди», яка мала місце 03 березня 2017 року о 08 год. 00 хв. на автодорозі Львів-Рогатин поблизу с.Давидів Пустомитівського району Львівської області за участі автомобіля марки «MAN TGA», р.н. [NUMBER] та автомобіля марки «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження. Так, постановою Личаківського районного суду м.Львова від 10 червня 2017 року (а.с.8), закрито провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП [PERSON] , у зв`язку із відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення. Судом встановлено, що відповідно до полісу № АК/4715489 від 02.09.2016 року (а.с.61), у ПАТ «СК «Перша» була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які керують забезпеченим транспортним засобом р.н. [NUMBER] , марка та модель «MAN TGA 03», тип: С2 - вантажні автомобілі вантажопідйомністю понад 2т. Слід зазначити, що страховим випадком згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Разом з цим, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТТ та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Як вбачається із заяви на виплату страхового відшкодування від 01 грудня 2017 року (а.с.6), позивач [PERSON] 01.12.2017 року звернувся у ПАТ «СК «Перша» про виплату страхового відшкодування у розмірі 45014,69 гривень, яке складається з відшкодування понесених витрат на лікування; відшкодування пов`язане із тимчасовою втратою працездатності; відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою. Судом встановлено, що у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 12017140270000382 від 04.03.2017 року (справа № 450/1859/17) про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, що підтверджується долученими до справи документами, зокрема, ухвалою про застосування заходу забезпечення кримінального провадження та листом-відповіддю заступника начальника СУ ГУ Національної поліції у Львівській області Кумечко А.О. (а.с.9, 63-64). Відповідно до зазначеного вище листа-відповіді заступника начальника СУ ГУ Національної поліції у Львівській області Кумечка А.О., до Пустомитівського районного суду Львівської області скеровано обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме за фактом розслідування дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.03.2017 року у с.Давидів Пустомитівського району Львівської області під час якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Відсутність вини та закриття кримінального провадження відносно водія забезпеченого страховиком транспортного засобу не звільняє страховика від відповідальності відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). За таких обставин, враховуючи, що відповідальність водія забезпеченого автомобіля застрахована у ПАТ «СК «Перша», саме відповідач несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. В порушення вимог ст.81 ЦПК України, жодних доказів, які б підтверджували завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло би бути підставою для звільнення особи від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, стороною відповідача не надано. Щодо покликань представника відповідача на положення ст.1188 ЦК України, як на підставу для відмови у позові слід зазначити наступне. Відповідач, стверджує, що при вирішенні даного спору слід застосовувати положення вимог ст.1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, що кореспондується із змістом абз.3 п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). Однак, суд не погоджується із даним твердженням відповідача, так як у зазначеній вище постанові Пленуму значиться, що лише у випадку завдання шкоди обома особами, які керували джерелами підвищеної небезпеки, такі зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). Судом встановлено, що постановою Личаківського районного суду м.Львова від 10 серпня 2017 року у справі № 463/3991/17 провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП по зазначеному вище факту закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, відтак, позивачем шкода не завдавалась і відсутня взаємодія джерел підвищеної небезпеки, яка породжує відповідальність обох водіїв на відшкодування шкоди у порядку, передбаченому ст.1188 ЦК України. Тому до спірних правовідносин слід застосовувати саме вимоги ст.1187 ЦК України. Відповідно до ст.24.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Як вбачається із представленої суду медичної документації, зокрема, квитанцій від 20.03.2017 року та 21.03.2017 року (а.с.19), позивачем здійснено оплату вартості імплантатів для остеосинтезу у розмірі 12200,0 гривень та 6050,0 гривень, що разом становить 18250,0 гривень відповідно до накладних ФОП [PERSON] (а.с.20, 21). Відповідно до товарного чеку від 20 березня 2017 року (а.с.22), [PERSON] оплатив зазначену суму у розмірі 18250,0 гривень. Судом встановлено, що враховуючи листки непрацездатності [PERSON] (а.с.12-17) та довідку про доходи, видану позивачу ФОП [PERSON] , останній має право на відшкодування витрат пов`язаних із тимчасовою втратою ним працездатності. Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, загальний розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 45014,69 гривень. Окрім зазначених вище доказів, вказані обставини підтверджуються фіскальними та товарними чеками на придбані медикаменти та засоби медичного призначення, товари та оплачені послуги (а.с.22-25). Враховуючи принцип змагальності судового процесу, суд відкидає доводи представника відповідача щодо необґрунтованості загальної суми витрат, які позивач поніс на лікування внаслідок травм отриманих у дорожньо-транспортній пригоді, так як відповідачем не спростовано доводи позивача належними доказами. Так, відповідно до висновку лікарсько-страхової експертизи № 242/19 від 23 травня 2019 року начальника відділу врегулювання збитків з особистого страхування Управління врегулювання збитків Самаріни Н.Б. (а.с.65-67), проведено експертизу наданих документів потерпілим [PERSON] для відшкодування страхової виплати з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 березня 2017 року, розмір документально підтверджених витрат на лікування позивача становить 20581,71 гривня. Проте, даний експертний висновок судом не береться до уваги, оскільки такий не відповідає вимогам доказів, встановлених ЦПК України, зокрема які встановлені ст.102 ЦПК України. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тому виходячи із встановленого судом розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті позивачу, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2250,73 гривень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відтак, враховуючи вставлені судом конкретні обставини справи, інші аргументи відповідача в їх сукупності зводяться до неправильного розуміння ним вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Беручи до уваги наведене, оскільки позивач поніс витрати на лікування тілесних ушкоджень, завданих внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким правомірно керував водій, цивільно-правова відповідальності якого була застрахована відповідачем, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім цього, при ухваленні рішення суду, враховується те, що відповідач не довів наявність умислу потерпілого або непереборної сили, які б виключали передбачену законом відповідальність за заподіяну шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та позивачем доведено наявність понесених витрат на лікування у розмірі 45014,69 гривень. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд прийшов до висновку про часткову необґрунтованість розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, наданого позивачем на загальну суму 7200,0 гривень, з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.ч.4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Станом на 11 квітня 2019 року [PERSON] сплатив кошти у сумі 7200,0 гривень за отримані послуги професійної правничої допомоги, що підтверджується квитанцією № ПН1274 від 11 квітня 2019 року (а.с.41). Так, відповідно до детального розрахунку робіт (наданих послуг) АО «Гранд Груп Партнерс» (а.с.38) зазначено, що на виконання договору про надання правової допомоги позивачу [PERSON] від 04.02.2019 року, останньому було надано професійну правничу допомогу, що складалась із правового аналізу наявних доказів (документів) по справі (900,0 гривень - 1 година), опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та відповідачем, формування правової позиції про веденню справи та вибір стратегії, аналіз судової практики (1800,0 гривень - 2 години), а також написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками в суд, в т.ч. сторонам (4000,0 гривень - 4 години). Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Щодо витрат пов`язаних із ознайомленням із матеріалами справи та вивченням судової практики, суд звертає увагу на те, що суть спору не вимагає значного обсягу юридичної та технічної роботи, а також те, що нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось, а тому вказаний розмір судових витрат щодо ознайомлення та вивчення матеріалів справи не відповідає критерію реальності та розумності таких витрат з підстав наведених вище. Наданий позивачем розрахунок витрат на професійну правничу допомогу не може вважатись належним доказом розміру суми, яка заявлена до стягнення. Відтак, розмір витрат на професійну правничу допомогу, які належить стягнути з відповідача підлягає зменшенню та з відповідача на корить позивача слід стягнути 3000,0 гривень витрат на професійну правничу допомогу, що складається із 900,0 гривень правового аналізу доказів у справі, 900,0 гривень опрацювання законодавчої бази та 1200,0 гривень витрат на написання позовної заяви. Тому, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 3000,0 гривень витрат на професійну правничу допомогу, а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved