Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 06 травня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір між працівником та фізичною особою. За умовами даного договору працівник [PERSON] зобов'язався виконувати роботи пов'язані з перевезенням вантажів ватажним автомобілем. Заробітна плата склала мінімальний розмір визначений законодавством. Трудовий договір зареєстровано у Тячівському центрі зайнятості за №07130900384. Трудовий договір було розірвано за згодою сторін 24 квітня 2015 року про що у п. 18 зроблено відповідний запис. Протягом всього періоду позивач справно отримував заробітну плату. Однак при звільненні з роботи позивачу не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Загальна сума заборгованості Відповідача перед позивачем станом на 22 квітня 2015 р. складає 5724,50 грн. що підтверджується довідкою ФОП [PERSON] Проте такі обставини не є підставою для невиплати/затримки у виплаті заробітної плати чи компенсації за невикористану відпустку при звільнені. Відповідно до ч. 1 статті 115 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися регулярно в робочі дні в терміни, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частими доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходам відповідно до зазначеного закону слід розуміти, в тому числі, заробітну плату (грошове забезпечення). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 нього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково. то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Окрім заподіяної матеріальної шкоди діями відповідача йому заподіяна моральна шкода розмір він оцінює в сумі 2000 грн. Моральна шкода полягає у тому, що він як працівник протягом 6 років роботи свідомо виконував покладені на нього трудовим договором обов'язки, до дисциплінарної відповідальності не притягався. Проте невиплата йому грошового забезпечення пов'язаного з оздоровленням яке повинно було бути виплаченим ще у 2014 році вплинуло на його морально-психологічний стан, через що погіршилось його здоров'я. Відсутність відпускних у 2014 році позбавила його належної відпустки пов'язаної з оздоровленням на морі чи санаторії. Відповідно до ст. 23 та 116 ЦК України, Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 55 Конституції України Конституційні права та свободи захищаються судом. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі йото порушення, невизнання або оспорювання. Позивач в судове засідання не з'явився, згідно надісланої до суду заяви, просить суд справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, згідно надісланої до суду заяви просить суд, справу слухати у його відсутності. Проти позовних вимог в частині компенсації за невикористану відпустку при звільненні не заперечує. Питання моральної шкоди залишає на розсуд суду. У зв'язку з неявкою сторін, на підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено, що 06.05.2009 року між [PERSON] та [PERSON], укладено трудовий договір, який зареєстровано 13.05.2009 року за №07130900384 Тячівським РУЗ. Згідно договору [PERSON] зобов'язався виконувати роботи пов'язані з перевезенням вантажів, а [PERSON] зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі мінімальної заробітної плати, та визначено тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання згідно законодавства. 23 квітня 2015 року трудовий договір розірвано сторонами за власним бажанням згідно ст.38 КЗпПУ. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню Приймаючи до уваги наведене суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість з виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні в сумі 5724,50 грн., 2000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати в сумі 365,40 грн.

Outcome: approved