Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] , 10 вересня 2019 року об 15 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Audi A4» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним у крайній лівій смузі руху по вулиці Кн. Ольги у місті Львові в напрямку вулиці Наукової, при проїзді ділянки дороги навпроти будинку № 10, навпроти ринку «Провесень», при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, порушила вимоги чинних розділів ПДР України, які виразилися в тому, що вона, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявила неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагувала на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішоходного переходу, перед яким у сусідній правій смузі руху зупинився автомобіль, своєчасно не зменшила швидкість та не зупинилася, щоб переконатись, що на пішохідному переході немає пішоходів, натомість продовжила рух, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди - наїзду керованим нею автомобілем на неповнолітнього пішохода [PERSON] , яка в цей час переходила дорогу по пішохідному переході. Внаслідок наїзду, неповнолітня дитина [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня важкості у вигляді закритого двокісточкового перелому лівої гомілки. Вироком Франківського районного суду м. Львова від 24.07.2020р. відповідачку визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Зазначає, що неповнолітній [PERSON] спричинена матеріальна та моральна шкода, в обґрунтування розміру якого долучені відповідні документи. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. В подальшому, представником позивача подано уточнену позовну заяву, в якій останній просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 17 101 (сімнадцять тисяч сто одна) гривень 91 коп. та моральну шкоду в розмірі 98 510 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот десять) гривень 67 коп. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Зазначає, що згідно листа страхової компанії АТ «СК «АРКС», компанія виплатила потерпілій страхову суму відшкодування в розмірі 29 786 (двадцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят шість) гривень 56 коп. матеріальної шкоди та 1489 (одна тисяча чотириста вісімдесят дев`ять) гривень моральної шкоди. Зазначає, що надані позивачем та його представником медичні квитанції про придбання різного роду медикаментів не мають жодного відношення до справи, так як такі хворій не призначалися і витрачені на їх придбання грошові суми не можуть слугувати для їх відшкодування потерпілій. Погоджується на виплату моральної шкоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. За ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 24 липня 2020 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, без позбавленням права керувати транспортними засобами та стягнуто з [PERSON] в дохід держави витрати на залучення експерта в розмірі 7 222 грн. 00 коп. Вирок не оскаржувався та набрав законної сили. Вироком суду встановлено, що [PERSON] , 10 вересня 2019 року о 15:00 год., керуючи автомобілем марки «AUDI A4», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним у крайній лівій смузі руху вулиці Кн. Ольги у місті Львові в напрямку вулиці Наукової, при проїзді ділянки дороги навпроти будинку №10, навпроти ринку «Провесень», при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, порушила вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 року, а саме: п.п.1.5; 1.10 (в частині значень термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід»); 2.3 (підпункту «б» і «д») та 18.4, які виразилися в тому, що вона, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявила неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагувала на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у сусідній правій смузі руху зупинився автомобіль, своєчасно не зменшила швидкість та не зупинилася, щоби переконатись, що на пішохідному переході немає пішоходів, натомість продовжила рух, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди - наїзду керованим нею автомобілем на неповнолітнього пішохода [PERSON] , яка в цей час переходила дорогу - вулицю Кн. Ольги, справа на ліво, відносно напрямку руху автомобіля, в межах пішохідного переходу. Дії [PERSON] спричинили потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесне ушкодження, а саме закритий двокісточковий перелом лівої гомілки в н/3. До матеріалів справи позивачем долучено ряд доказів, зокрема, квитанції про оплату, акти про надані медичні послуги, довідки, рахунки - фактури, які свідчать про те, що на лікування неповнолітньої [PERSON] понесені матеріальні витрати, а саме на лікування, отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень, внаслідок дій відповідачки, що встановлено у вироці суду та не потребує доказування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В матеріалах справи міститься лист АТ «СК «АРКС» за вих. №7705/12цв від 30.09.2020р. та виписка по надходженням по картці [PERSON] , матері потерпілої, за період 02.10.2020 - 02.10.2020, відповідно до яких страховою компанією виплачено 29 786 (двадцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят шість) гривень 56 коп. матеріальної шкоди та 1489 (одна тисяча чотириста вісімдесят дев`ять) гривень моральної шкоди. Дані обставини підтверджені стороною відповідача. В уточненій позовній заяві позивач просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 17 101 (сімнадцять тисяч сто одна) гривень 91 коп. Для спростування доводів щодо стягнення матеріальної шкоди відповідач жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. Відповідачем не надано документів, які б спростовували заявлений розмір матеріальної шкоди. Натомість, судом встановлено, що долучені до матеріалів справи платіжні документи підтверджують факт лікування неповнолітньої [PERSON] внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, спричиненої відповідачкою. Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81 ЦПК України. Позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній [PERSON] спричинена моральна шкода, яка виразилась у порушенні її звичного повсякденного режиму життя, характером спричинених їй травм, неможливістю продовжити свою спортивну кар`єру у веслуванні на байдарках і каноє, відсутність щирого каяття відповідачки у спричиненні [PERSON] травм. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. На думку суду зазначена сума позивачем 98 510 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот десять) гривень 67 коп. є дещо завищеною, не ґрунтується на засадах розумності та справедливості, а тому суд врахувавши характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала [PERSON] , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості прийшов до висновку про зменшення розміру стягнення моральної шкоди до 50 000 гривень. Приймаючи дане рішення, суд також враховує, що вина відповідачки у заподіянні моральної шкоди позивачці є наслідком кримінального правопорушення, що вчинено з необережності, а не навмисне. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Враховуючи вищенаведене, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved