Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що відповідно до договору дарування від 16.06.2015 р. йому на праві власності належить житловий будинок 27 по вул. Жовтнева в с. Кричево. У вказаному будинку він проживає із своєю дружиною та донькою. Недавно йому стало відомо, що окрім них в цьому будинку реєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які багато років за вищевказаною адресою не проживають. Оскільки відповідачі добровільно виселилися з будинку, але відмовиляються знятися з реєстраційного обліку, він змушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що [PERSON] його колишня дружина, [PERSON] його донька. Шлюб із [PERSON] він розірвав у 2002 році. Колишня дружина та донька виселилися із будинку № 27 по вул. Жовтневій до двохтисячного року, а він після 2002-го року. Він проживає у власному будинку, який ще не зареєстрований, тому він не може в ньому зареєструватися. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися і не повідомили суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за договороми дарування від 16.06.2015 р. подарувала [PERSON] житловий будинок загальною площею 110.2 м.кв., житловою площею 61 м.кв., земельну ділянку за кадастровим номером 2124483600:04:014:0002 та земельну ділянку за кадастровим номером 2124483600:04:014:0003, за адресою: с. Кричеоо, вул. Жовтнева 27, Тячівського району. З Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на вищевказане нерухоме майно. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У судовому засідання встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] понад один рік не проживають у [INFO]. Реєстрація відповідачів у будинку який належить [PERSON] є перешкодою йому для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд. Таке становище порушує його конституційні права. Відповідачі не надали суду ніяких доказів неможливості проживання у будинку через неналежну поведінку позивача, або про свою відсутність із поважних причин. За таких обставин позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. В частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку у житловому будинку позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця\~\~проживання в Україні», п. 3.1.\~\~Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року\~\~№ 1077\~«Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації. Крім того орган, який вчиняє реєстрацію осіб не був залучений у справі як відповідач. Тому,

Outcome: partial