Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач заявив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 26 січня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, і якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно з умовами договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Проте відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30 вересня 2013 року за кредитним договором становить 13251 гривень 24 копійки, з яких: заборгованість за кредитом - 2926,06 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 9217,98 гривень; штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна складова) - 607,20 гривень. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач просить стягнути з позичальника [PERSON] заборгованість по кредитному договору у сумі 13251 гривня 24 копійки та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином - судовою повісткою з рекомендованим повідомлення. На адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення вих..№2450003961730 від 13.12.2013 року, в якому стоїть відмітка про отримання листа 10.01.2014 року, а також вих..№2450003967118, з якого вбачається, що відповідачка отримала судову повістку 18 січня 2014 року, в чому особисто розписалася. Про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в її відсутність до суду не надійшло, у зв'язку з чим у відповідності зі ст.224 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду про, що позивач не заперечує проти такого розгляду. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - заяви позичальника від 26 січня 2006 року та умов і правил надання банківських послуг встановлено, що між сторонами у простій письмовій формі укладено договір від 26 січня 2006 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору відповідачці [PERSON] було надано грошові кошти, тобто кредит на загальну суму 2000 гривень, відповідачка зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, однак, як слідує із розрахунків по договору, не виконала своїх зобов'язань та допустила заборгованість станом на 30 вересня 2013 року у сумі 13251,24 гривень. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов'язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити процент. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов'язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 13251 гривня 24 копійок, яка складається із: заборгованість за кредитом - 2926,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9217,98 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 607,20 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 229 гривень 40 копійок. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст.526, 527, 530, 533, 610, 611, 612, 623, 625, 631, 1048-1050, 1051, 1052, 1054, 1055, 1056, 1056-1 ЦК України.

Outcome: approved