Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином та визначити способи участі у вихованні дитини. В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги в частині встановлення способів участі у вихованні дитини та просить встановити наступні побачення : щопонеділка та щоп'ятниці з 17 години до 20 години, щонеділі з 11 години до 16 години, спільний відпочинок під час літніх канікул протягом 12 днів, спільний відпочинок під час зимових, весняних та осінніх канікул протягом 1 доби в межах м.Рівне та Рівненського району за попередньої домовленості з позивачем. Також відмовився від вимоги про зобов'язання позивача повідомляти про термін від'їзду за межі міста та перебування сина не пізніше ніж за десять днів перед від'їздом. Позивач та його представник просять позов задовольнити. Відповідач позов визнала повністю, однак, зауважила, що не перешкоджала позивачу у вихованні та спілкуванні з дитиною, а дитину не давала, оскільки син хворів. Представник третьої особи не заперечує проти задоволення позову, так як сторони дійшли згоди щодо способів участі позивача у вихованні дитини. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому статтями 174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду від 9 лютого 2012 року. Від подружнього життя сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком і який за вище вказаним рішенням суду залишений на проживанні з матір'ю. Статтею 157 Сімейного кодексу України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини та право приймати участь у її вихованні. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно. У відповідності до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно ст.141 СК України та ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розпорядженням міського голови м.Рівне № 977-р від 1 грудня 2014 року визначено спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина шляхом встановлення можливості побачень з дитиною щопонеділка та щоп'ятниці з 16 години до 20 години. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради у своєму висновку № 08-847 від 29 квітня 2015 року вважає за доцільне зобов'язати позивача не перешкоджати батькові брати участь у вихованні та спілкуванні з сином. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини та при цьому має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved