Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у реалізації прав власника. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд визнати [PERSON], [INFO], малолітню [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою №13 в будинку №10 по вул. Паркова у с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області; усунути [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер за ДРФО України №1996219749 перешкоди в реалізації її прав як власника належною їй на праві приватної власності квартирою №13 в будинку №10 по вул. Паркова у с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області шляхом зняття [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON], [INFO], з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, причину неявки у судове засідання суду не повідомила. Зі згоди позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. [PERSON], що діє в інтересах малолітньої [PERSON] у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності. Представник Дніпропетровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви в.о. начальника відділу просив суд слухати справу за відсутності їхнього представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано в установленому законодавством України порядку, що підтверджується Договором дарування квартири та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 25.06.2010 року [PERSON], який є сином позивача по справі, одружився з [PERSON], у спільному шлюбі 27.09.2010 року у них народилася донька - [PERSON]. На підставі заочного рішення мирового судді 242 судової дільниці Серпухівського судового району Московської області від 27.09.2011 року у справі №2-236/2001 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] для отримання посвідки права на постійне місце проживання попросила позивача дати дозвіл на реєстрацію її та доньки (неповнолітньої онуки позивача [PERSON], 27.09.2010 р.н.) у належній позивачу на праві приватної власності квартирі [ADDRESS]. [PERSON] на підставі виданої позивачем довіреності [PERSON], [INFO], малолітню [PERSON], [INFO] зареєстрував за зазначеною адресою. В січні 2014 року [PERSON] розірвала стосунки з [PERSON] та виїхала доРосії разом з [PERSON]. На сьогоднішній день у квартирі зареєстровані [PERSON] та відповідачі: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою сільським головою Новолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за №6813 від 30.10.2015 року. Останнє відоме місце проживання [PERSON] та [PERSON] це місце їх реєстрації: [ADDRESS]. На підставі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування :килим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. [PERSON] та [PERSON] не мешкають за місцем реєстрації близько двох років та не використовують жиле приміщення за призначенням. Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України [PERSON] та [PERSON] 06.01.2014 року виїхали до міста Москви Російської федерації та до теперішнього часу на територію України не поверталися, у зв'язку з чим добровільно владнати питання про зняття з реєстраційного обліку позивач не має змоги. [PERSON] та [PERSON] фактично не користуються житлом за місцем реєстрації без поважних причин, оскільки ніяких перешкод щодо проживання в цій квартирі позивачем та іншими особами не чинилися і не чиняться. Крім того, [PERSON] та [PERSON] не сплачують витрат на утримання будинку та прибудинкових територій, за комунальні послуги, чим порушують права позивача та створюють умови для стягнення з неї заборгованості за користування цими послугами. Побоюючись втратити право власності на житло, позивач самостійно сплачує і за відповідачів комунальні послуги, чим зазнає зайвих витрат при користуванні квартирою. Як наслідок, відповідачі перешкоджають позивачу, як власнику, повною мірою реалізувати своє право власності, тобто володіти, користуватися і розпоряджатися належною їй квартирою за своїм розсудом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира т. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК країни, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, зловживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.383 ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Відповідно до ч.І ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.І ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. реєстрація - це внесення відомостей до паспортного столу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.9 ст.110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України). Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений останнім при подачі позову судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved