Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 376624,82 грн. При цьому посилається на те, що 19.09.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №281АІ20130919001, за яким останній отримав кредит у розмірі 244800,00 грн. Умови договору відповідач не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, таким чином утворилась заборгованість в сумі 376624,82 грн., станом на 21.03.2017 року. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира (суддя Зосименко О.М.) від 25.05.2017 року відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира (суддя Полонець С.М.) від 09.11.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 30.11.2018 року до суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій він просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.09.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №281АІ20130919001, за яким останній отримав кредит у розмірі 244800,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Умови договору відповідач не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, таким чином утворилась заборгованість станом на 21.03.2017р. в сумі 376624,82 грн. та складається з: заборгованості за кредитом 236595,74 грн.; заборгованості за відсотками 118161,94 грн.; інфляційних витрат за кредитом 8494,81 грн.; інфляційних витрат за відсотками 13372,33 грн. Відповідно до п.1.1.1. вищевказаного договору кредиту погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно, 19 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом, згідно з Графіком погашення Кредиту (Додаток №6 до Договору) надалі за текстом окремо «Ануїтетний платіж», а разом «Ануїтетні платежі». Згідно пункту 3.2.3. договору кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Відповідно до пунктів 3.3.6., 3.3.7, 3.3.16. договору кредиту позичальник зобовязаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4. цього договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим договором; своєчасно та в повному обсязі погашати Ануїтетні платежі за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в Графіку погашення кредиту (Додаток №6 до Договору) цього договору; протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках, визначених п.п.3.2.3., 3.3.20., 5.4. цього договору. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили за договором кредиту №281АІ20130919001 на купівлю транспортних засобів від 19.09.2013 року дату остаточного повернення кредиту 19.09.2020 року. Також сторони встановили щомісячне погашення кредиту рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту відповідно до графіку погашення кредиту. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника провернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами договору кредиту позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами згідно графіку платежів, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Як встановлено судом, відповідач перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування ним за договором кредиту з 28.02.2014 року, оскільки останній платіж відбувся 27.02.2014 року. У свою чергу банк звернувся до нього з вимогою про усунення порушень 28.04.2017 року, доказів отримання якої відповідачем в матеріалах справи не має. Разом з тим, до суду банк звернувся з позовом засобом поштового звязку лише 18.05.2017 року. Отже, аналізуючи умови договорів сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі №6-20цс14. У звязку з наведеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу загального строку позовної давності за заявою відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed