Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 16. 03. 1992 року. В період спільного сімейного з відповідачкою проживання, вони придбали квартиру № 34, що у будинку № 21 по пров. Кріпосному у м. Кіровограді, а також інше майно, а саме: холодильник 2-х камерний «Вірпул» - придбаний у 2007 році, вартістю 5.000 грн.; мікрохвильову піч LG придбану у 2012р. вартістю 1500 грн.; витяжку кухонну «Фабер» - придбану у 2013р. вартістю 2000 грн., газову плиту «Вірпул» - придбану у 2013р. вартістю 5000 грн.; пральну машину «Електролюкс» - придбану у 2006р. вартістю 4000 грн.; очищувач для води придбаний у 2010р. вартістю 1500 грн.; ноутбук «HP» - придбаний у 2012р. вартістю 1800 грн.; телевізор Sony діагональ 51 см придбаний у 2000р. - вартістю 2.000 грн.; телевізор LG діагональ 37 см придбаний у 2000р. - вартістю 700 грн.; кондиціонер LG придбаний у 2011р. вартістю 3500 грн.; шафу купе для кімнати придбану у 2011р. вартістю 8000 грн.; мякий куточок придбаний у 2001р. вартістю 2000 грн. ; кухонний гарнітур придбаний у 2012р. вартістю 14000 грн.; меблі у вітальню придбані у 2014р. вартістю 8000 грн.; ліжко з 2-ма тумбами, шафу 1986р. вартістю 200 грн. З переліченого вище рухомого майна позивач просить залишити йому майно вказане в п. 1,6,8,9,12,15 на загальну суму 11 400 грн. Інше рухоме майно на суму 47 800,00 грн. залишити відповідачці. Щодо квартири № 34, що у будинку № 21 по пров. Кріпосному у м. Кіровограді, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Крім того позивач зазначив, що в період шлюбу з відповідачкою було придбано однокімнатну квартиру № 205, що у буд. 21-а по пров. Фортечному у м. Кіровограді, та яка була зареєстрована за відповідачкою і третьою особою. Вважаючи, що відповідачка на праві приватної власності має 1/2 частку у квартирі № 205, що у буд. 21-а по пров. Фортечному у м. Кіровограді, позивач просив суд визнати за ним 1/4 частину квартири № 205, що у буд. 21-а по пров. Фортечному у м. Кіровограді та припинити право власності відповідачки на 1/4 частку цієї квартири. З урахуванням вказаних вище підстав позивач з даним позовом звернувся до суду. Представник позивача у судове засідання зявився, надав пояснення, відповідно до яких заявлений позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судове засідання зявилися, надали пояснення, згідно з якими позовні вимоги не визнали, в задоволенні позову просили відмовити. Третя особа у судове засідання зявилася, надала пояснення, позовні вимоги вважала необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16. 03. 1992 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 16.03. 1992 року ( а.с. 6). Згідно з договором купівлі продажу квартири від 15.04.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 657, відповідач купила у [PERSON] квартиру № 34, що у будинку № 21 по пров. Кріпосному у м. Кіровограді, вартістю 11 000,00 грн. Як вбачається з копії договору купівлі продажу житлового будинку від 30.04.2010 року, 30.04.2010 року, батьком відповідача [PERSON] було продано будинок № 37 по вул.. Тольяті Пальміро у м. Кіровограда Лунзі [PERSON]. Згідно з договором купівлі продажу квартири від 30.04.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованим в реєстрі № 996, в цей же день - 30.04.2010 року, відповідач та третя особа купили у [PERSON] та [PERSON] квартиру № 205, що у буд. 21-а по пров. Фортечному у м. Кіровограді, вартістю 40326,00 грн. Свідок [PERSON] суду показала, що 30.04.2010 року вона купила у [PERSON] будинок № 37 по вул. Тольяті Пальміро у м. Кіровограді. Кошти за будинок у сумі 76 000,00 грн. вона передала особисто дружині [PERSON] [PERSON] Їх донька [PERSON] зі своїм чоловіком під час укладання договору купівлі продажу будинку та під час розрахунку присутні не були, вони знаходилися за межами кабінету нотаріуса. Свідок [PERSON] суду показав, що він познайомився з [PERSON] при купівлі квартири № 205, приблизно у 2010 році. При укладенні договору купівлі продажу квартири № 205 була присутня донька [PERSON] на імя Олена. Договір укладався у нотаріуса [PERSON]. Розраховувалася за куплену квартиру № 205 безпосередньо [PERSON] та її чоловік. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] разом зі своїм чоловіком купили у них квартиру № 205. Вона підписувала згоду на продаж її чоловіком [PERSON] квартири № 205, це було приблизно у 2010 році. Кошти за квартиру сплачувала [PERSON]. Ірина кошти не сплачувала. Отже зясуванням фактичних даних судом встановлено, що в період спільного сімейного проживання, сторони придбали квартиру № 34, що у будинку № 21 по пров. Кріпосному у м. Кіровограді. Дана обставина під час розгляду справи сторонами не спорювалася. Крім того, з урахуванням наданих сторонами пояснень суд встановив, що в період шлюбу, сторони, за спільні кошти придбали у власність інше майно, а саме: холодильник 2-х камерний «Вірпул» - придбаний у 2007 році, вартістю 5.000 грн.; мікрохвильову піч LG придбану у 2012р. вартістю 1500 грн.; витяжку кухонну «Фабер» - придбану у 2013р. вартістю 2000 грн., газову плиту «Вірпул» - придбану у 2013р. вартістю 5000 грн.; пральну машину «Електролюкс» - придбану у 2006р. вартістю 4000 грн.; очищувач для води придбаний у 2010р. вартістю 1500 грн.; ноутбук «HP» - придбаний у 2012р. вартістю 1800 грн.; телевізор Sony діагональ 51 см придбаний у 2000р. - вартістю 2.000 грн.; телевізор LG діагональ 37 см придбаний у 2000р. - вартістю 700 грн.; кондиціонер LG придбаний у 2011р. вартістю 3500 грн.; шафу купе для кімнати придбану у 2011р. вартістю 8000 грн.; мякий куточок придбаний у 2001р. вартістю 2000 грн. ; кухонний гарнітур придбаний у 2012р. вартістю 14000 грн.; меблі у вітальню придбані у 2014р. вартістю 8000 грн.; ліжко з 2-ма тумбами, шафу 1986р. вартістю 200 грн. Відповідач у судовому засіданні дану обставину визнала повністю. Разом з тим, представником відповідача під час розгляду справи було частково визнано позов, з чим також погодилася відповідачка, а саме щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 ідеальну частку квартири, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, пров. Кріпосний (пров. Фортечний) буд.21 кв. 34 та щодо припинення права власності відповідачки на 1/2 ідеальну частку квартири, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, пров. Кріпосний (пров. Фортечний) буд.21 кв. 34. Також відповідачка погодилася з тим, щоб позивачу виділити рухоме, зазначене в позові майно, на суму 11 400, 00 грн., а саме: холодильник 2-х камерний «Вірпул» - вартістю 5.000 грн.; очищувач для води вартістю 1500 грн.; телевізор Sony діагональ 51 см - вартістю 2.000 грн.; телевізор LG діагональ 37 см - вартістю 700 грн., мякий куточок вартістю 2000 грн. ; ліжко з 2-ма тумбами, шафу 1986р. вартістю 200 грн., а їй виділити зазначене в позові майно на суму 47 800,00 грн., а саме: мікрохвильову піч LG вартістю 1500 грн.; витяжку кухонну «Фабер» - вартістю 2000 грн., газову плиту «Вірпул» вартістю 5000 грн.; пральну машину «Електролюкс» - вартістю 4000 грн.; ноутбук «HP» - вартістю 1800 грн.; кондиціонер LG вартістю 3500 грн.; шафу купе для кімнати вартістю 8000 грн.; кухонний гарнітур вартістю 14000 грн.; меблі у вітальню вартістю 8000 грн. Згідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку /доходу/. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісною власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. П. 24 вищевказаної Постанови Пленуму визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя, правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї /ч.4 ст. 65 СК/. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Статтею 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Щодо позовної вимоги позивача стосовно визнання за ним 1/4 частину квартири № 205, що у буд. 21-а по пров. Фортечному у м. Кіровограді та припинення права власності відповідачки на 1/4 частку цієї квартири, суд вважає дану вимогу такою, що задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що 1/2 частина квартири № 205, що у буд. 21-а по пров. Фортечному у м. Кіровограді була придбана відповідачкою за спільні з ним кошти. Натомість під час розгляду справи було встановлено, що квартира № 205, що у буд. 21-а по пров. Фортечному у м. Кіровограді була придбана відповідачкою та її матірю третьою особою за кошти отримані в цей же день від продажу належного на праві приватної власності третій особі (матері відповідачки) та батьку відповідачки [PERSON] будинку № 37 по вул. Тольяті Пальміро у м. Кіровограді. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову в частині, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову.

Outcome: partial