Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

позивач звернувлася до суду 15 червня 2016 рок з позовом, вказавши, що відповідачка [PERSON] з 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з її сином [PERSON] З часу реєстрації шлюбу їх родина мешкала спільної з нею, позивачкою, в належному їй будинку по вулиці Паровозній, 32-а в м. Кривому Розі. 15 липня 2011 року народилася її онука [PERSON], а 13 липня 2012 року її син [PERSON] помер. Після смерті сина невістка [PERSON] разом з онукою залишилися мешкати спільно з нею, вона допомагала невістці у вихованні [PERSON], приділяла онуці багато часу, саме завдяки дівчинці вона змогла пережити втрату сина та наповнити своє життя смістом, у них склалися надзвичайно теплі стосунки. З часом [PERSON] створила іншу сім'ю після чого припинила жити разом з нею та забрала [PERSON], після чого практично відразу почала чинити перешкоди їй у спілкуванні з онукою. Її вмовляння та прохання дієвого результату не дали, оскільки чоловік відповідачки заперечував проти будь-яких побачень з онукою, мовляв вона негативно впливає на неї, водить дитину до православної церкви, проти чого він категорично заперечує. Вона намагалась переконати відповідачку та її чоловіка, що буде прислухатись до їх побажань та рекомендацій, тільки щоб дали змогу бачитись з онукою та мати можливість інколи повести онуку до парку, в цирк та інші місця дитячих розваг, однак переконати відповідачку не змогла. Позивачка має у приватній власності будинок, де дитина була зареєстрована та мешкала до 25.04.2016 р., позитивно характеризується за місцем проживання, тому просить суд усунути їй перешкоди у спілкуванні та вихованні з онукою [PERSON], [INFO] та встановити спосіб її участі у вихованні онуки, надавши дозвіл на побачення з онукою кожної суботи в період часу з 12-00 год. до 17-00 год. за місцем її проживання без участі відповідачки (а.с. 2-3). 01 серпня 2016 року позивачка заявлені вимоги уточнила, просить суд зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди їй у спілкуванні та вихованні онуки [PERSON], [INFO] та визначити способи її участі у спілкуванні та вихованні малолітньої онуки встановивши наступний графік їх побачень: кожної другої та четвертої суботи місяця з 10-00 години до 19-00 години за місцем проживання бабусі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Паровозна, 32а або за місцем розташування місць для культурно-розважального відпочинку для дітей відповідного віку в місті [PERSON] з обовязковим повідомленням матері [PERSON] про час та місце перебування на культурно-розважальних заходах без присутності матері [PERSON]; особисті зустрічі в святкові дні протягом 3-х годин, а уразі якщо в святкові дні матір [PERSON] працює, онука проводить особисту зустріч з бабусею з 10-00 по 17-00; необмежене спілкування з онукою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, способами, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між бабусею та онукою; надання бабусі можливості брати на побачення з онукою належні їй іграшки, речі відповідно до віку дитини; надання бабусі можливості перенесення дати зустрічі з онукою та періоду проведення з нею спільного відпочинку у звязку з хворобою дитини, яка перешкоджає безпосередньому спілкуванню з нею, на час видужання з наданням можливості використовувати увесь час спілкування з онукою, яким бабуся не змогла скористатися через її хворобу після її видужання за умови погодження часу з [PERSON] (а.с. 44-47). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] наполягали на задоволенні вимог з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] суду пояснила, що онука жила з нею з самого народження, однак наразі [PERSON] не дає їй спілкуватися з нею. Вона приїхала до них додому, однак ні відповідачка, ні її співмешканець не дозволили спілкування з онукою, навіть в телефонному режимі не дають дозволу. Чому вона не знає. Вони лише один раз дозволили їм побачитися з онукою, а так всіляко перешкоджають їх спілкуванню з онукою. Вона просить дозволу на побачення в суботу, оскільки це вихідний день та виходячи з їх інтересів. Також просить дозволи на побачення з онукою без присутності матері, оскільки вона буде їх зривати. Відповідач [PERSON] позов не визнала з підстав, викладених в письмових поясненнях та запереченнях (а.с. 29-31, 60-62). Суду доповнила, що позивачка приймає ліки, тому знаходиться у збудженому роздратованому стані, що виражається в спалахах агресії з її сторони, їй неодноразово було погано. До того ж вона не проти спілкуванню позивачки з [PERSON], вони з донькою неодноразово намагалися відвідати позивачку, телефонували їй, ніхто перешкод у спілкуванні з онукою позивачці не чинить, побачення у них були. Також зазначила, що зустрічі позивачки з її донькою повинні проходити при обовязковій участі її як матері, оскільки саме вона несе відповідальність за моральний та духовний розвиток її доньки. У них теж є права на дитину та певні плани як то відвідування спортивних секцій тощо. Тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради [PERSON] вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, не заперечує проти зустрічей бабусі з онукою по суботам, але в інший час зустрічі повинні узгоджуватися з матірю. Вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є бабусею [PERSON], [INFO] (а.с. 4,5 копії свідоцтв про народження). 13 липня 2012 року батько дитини та син позивачки [PERSON] помер (а.с. 6 копія свідоцтва про смерть). 02 вересня 2016 року [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище на Кіпень (а.с. 90 - копія свідоцтва про шлюб). Згідно зі статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. Відповідно до вимог частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вимогами статті 18 СК України передбачено способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки дід, баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, правнуків. Суд вважає, що позбавлення позивачки права щодо їх участі у спілкуванні та вихованні малолітньої онуки може позбавити останню родинних зв'язків з бабою, любові та турботи з боку позивачки. Це узгоджується з приписами Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій принциповим положенням є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи, тому позовні вимоги в частині усунення перешкоди позивачці у вихованні та спілкуванні з онукою підлягають задоволенню. Відповідно до висновку виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 08.11.2016 р. № 8/22-1112, в інтересах дитини та

Outcome: partial