Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором з відповідачів [PERSON] та [PERSON] мотивуючи свій позов тим, що 15.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк», яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 281/2007/Ж та 26.11.2008 року додатковий договір до нього. Відповідно до умов кредитного договору, з урахуванням додаткового договору від 26.11.2008 року, банк надав останньому кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 50 000,00 доларів США, за плату в розмірі 16,50% річних, терміном до 15.10.2032 року. Відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення заборгованості по кредиту і відсотків, наведеному в додатку № 1 до кредитного договору, відповідач зобов'язався щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених у графіку (п. 2.5.1. кредитного договору). Відповідач порушив свої зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, які передбачені умовами кредитного договору, а також можливих штрафа та пені, що передбачені умовами договору. Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.12.2013 року становить 767 357,81 гривень в перерахунку на національну одиницюУкраїни (за курсом НБУ - 7,993 гривень за 1 долар США станом на 12.11.2013 р.), із них: заборгованості за кредитом - 382 297,20 грн.; заборгованість за відсотками - 324 984,75 грн.; комісія за розрахункове обслуговування - 4 620,75 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 55 455,11 грн. З метою забезпечення виконання зобов»язань за вищезазначеним договором 15.10.2007 року між відповідачем [PERSON] та банком був укладений договір поруки № 281/2007/Ж/П-1, відповідно до умов якого остання зобов'язалась солідарно відповідати перед банком за повне виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] його боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Відповідачам направлялись вимоги щодо повернення кредиту та виконання своїх боргових зобов»язань, але заборгованість не погашена. Посилаючись на вищезазначені обставини, вимоги чинного законодавства, просить задовольнити позов, стягнути з відповідачів у солідарному порядку вищезазначену суму заборгованості та судові витрати по справі в сумі 3 441,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, надали суду заперечення та доповнення до заперечень і посилаючись на викладені в них обставини, просили врахувати викладені обставини, та прийняти об»єктивне рішення. В свою чергу не погоджуючись із позовом банку, відповідач [PERSON] звернулась в суд із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим та посилаючись на обставини, що в ньому викладені просила задовольнити її позов. Представник банку вимоги зустрічного позову не визнала, надала суду заперечення на зустрічну позовну заяву та посилаючись на обставини, що в них викладені, просила відмовити в задоволенні зустрічного позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив такі фати та відповідні їм правовідносини. Зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів (ст.509 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що 15.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк», яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 281/2007/Ж та 26.11.2008 року додатковий договір до нього. Відповідно до п.п. 1.1 - 1.4 кредитного договору, з урахуванням додаткового договору від 26.11.2008 року, банк надав [PERSON] кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 50 000,00 доларів США, за плату в розмірі 16,50% річних, терміном до 15.10.2032 року. Відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення заборгованості по кредиту і відсотків, наведеному в додатку № 1 до кредитного договору, відповідач зобов'язався щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених у графіку (п. 2.5.1. кредитного договору). Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, які передбачені п. 3.3.2 кредитного договору, а також можливих штрафів та пені, що передбачені умовами договору. Згідно пунктів 3.2.4. та 5.2. кредитного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором та/або договором застави, позивач має право вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним. У відповідності до п. 4.5. Кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, згідно до умов цього договору, Відповідач сплачує Позивачеві штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав. Судом встановлено, що загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.12.2013 року становить 767 357,81 гривень в перерахунку на національну одиницюУкраїни (за курсом НБУ - 7,993 гривень за 1 долар США станом на 12.11.2013 р.), яка складається з: заборгованості за кредитом - 382 297,20 гривень; заборгованість за відсотками - 324 984,75 гривень; комісія за розрахункове обслуговування - 4 620,75 гривень; штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 55 455,11 гривень. За статтями 526, 612 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст.ст. 1049-1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій сааме кількості, такого саме роду та такої саме якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-522 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позичкодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 20 листопада 2013 року на адресу відповідача [PERSON] банком була направлена лист-вимога про дострокове виконання кредитних зобов'язань, однак станом на 19.12.2013 року боргові зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконані, заборгованість не сплачена. Судом встановлено, що 15.10.2007 року між відповідачем [PERSON] та банком був укладений договір поруки № 281/2007/Ж/П-1, відповідно до п. 1.1. відповідач [PERSON] зобов'язалась солідарно відповідати перед банком за повне виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] його боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до п. 2.1. договору поруки [PERSON] зобов'язується у разі невиконання та/або порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань перед позивачем погасити протягом 5 (п'яти) днів з моменту отримання повідомлення банку про невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань, заборгованість за кредитним договором, включаючи основну суму кредиту, нарахованих процентів, суми штрафів, пені, комісій, збитків, витрат по зверненню стягнення на предмет застави та інші платежі згідно з кредитним договором. У відповідності з вимогами ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором. 20 листопада 2013 року на адресу [PERSON] банком була направлена лист-вимога про дострокове виконання кредитних зобов'язань, однак станом на 19.12.2013 року боргові зобов'язання за кредитним договором нею не виконані, заборгованість не сплачена. В судовому засіданні повністю доведений факт прострочення боржником своїх зобов'язань за кредитним договором № 281/2007/ж від 15.10.2007 року, а тому позов банку підлягає задоволенню в повному обсязі та не підлягають задоволенню вимоги відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог банку в частині стягнення штрафу терміном 1 рік, так як штраф обрахований в термін один рік до дати подання позовної заяви до суду з урахуванням наступного: в період з 2010 по квітень 2013 року у відповідності до внутрішніх процедур банку не нараховувались відсотки за користування кредитними коштами, а у квітні 2013 року відновлено нарахування відсотків за користування кредитними коштами та комісій за цей період одним документом, штраф розраховано з урахуванням поновлених відсотків та комісій в межах строку позовної давності. Повідомлення представника відповідача [PERSON] про його намагання урегулювати відносини з банком шляхом добровільної реалізації заставного майна - предмета іпотеки не доведені в суді та не надано відповідних доказів. В судовому засіданні не встановлено підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] враховуючи наступне. Відповідно абз. 3 п. 24 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Умовами кредитного договру не передбачено обов'язковість повідомлення поручителя про порушення позичальником зобов'язань за Кредитним договором. Вимогами цивільного законодавства такого обов'язкового повідомлення поручителя також не передбачено. Отже, банком використано право пред'явлення вимоги до поручителя шляхом подання безпосередньо до позичальника та поручителя позовної заяви, що також допускається відповідно до вимог чинного законодавства. В зустрічному позові зазначено, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» неправомірно не включив до договору поруки № 281/2007/Ж/П-1 від 15.10.2007 року пункт щодо щомісячної плати в розмірі 75,75 гривень, що становить 0,03 % річних від суми кредиту та не відобразив в договорі поруки сукупну вартість кредиту. В кредитному договорі № 281/2007/Ж від 15.10.2007 року вже існувала плата за обслуговування кредиту у цій же самій сумі та була встановлена відповідно до п.п. 1.4.1 кредитного договору, а змінами до нього лише продубльовано даний підпункт кредитного договору. У відповідності до п.1.4. договору поруки [PERSON] зі змістом кредитного договору була ознайомлена та заперечень щодо нього не мала. Тобто, дана плата була включена до сукупної вартості кредиту, про що повідомлено позичальника - [PERSON] до укладення кредитного договору, в той час як обов'язкового повідомлення поручителя про сукупну вартість кредиту діючим законодавством взагалі не передбачена. Відповідно до п. 1.3. укладеного договору поруки, поручитель погоджується з тим, що при зміні Боржника, зміні змісту та обсягу (зміна суми кредиту, плати за користування кредитом, суми комісій та інших плат згідно з кредитним договором/договором кредитної лінії) забезпеченого цією порукою зобов'язання (в тому числі новація зобов'язання) за кредитним договором/договором кредитної лінії, цей договір буде діяти до повного виконання зобов'язань за кредитним договором/договором кредитної лінії. За п. 3.4. договору поруки, поручитель погоджується з тим, що при внесенні будь-яких змін у кредитний договір/договір кредитної лінії в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобов'язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя і не є підставою для припинення поруки. Зазначені формулювання, викладені в договорі поруки не передбачають укладення окремих додаткових договорів до договору поруки, оскільки умовами договору поруки передбачені такі зміни на майбутнє. Згідно п. 22 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поруичтеля та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Отже, відповідно до п.п. 1.3. та 3.4. договору поруки, поручителем надано згоду на виконання зобов'язань за договором поруки, в тому числі, на збільшення обсягу відповідальності без укладення додаткової угоди до договору поруки та без додаткового повідомлення поручителя. Зазначене позбавляє можливості визнання договору поруки припиненим з підстав неповідомлення поручителя про збільшення обсягу відповідальності за договором поруки (збільшення процентної ставки). Відповідачі належним чином повідомлені про неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки у відповідності до умов цих договорів, а отже твердження про «необхідність повідомлення за весь період таких порушень» ні нормами діючого законодавства, ані умовами зазначених договорів не передбачено. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь банку підлягають понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а тому стягненню з відповідачів на користь банку підлягає стягненню сплачений банком судовий збір, що підтверджується квитанцією про сплату в розмірі 3 441,00 грн. з кожного пропорційно. На підставі викладеного і ст. ст.509, 526, 554, 559, 612, 625, 1048, 1049-1050, 1054 ЦК України, Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved