Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивачем подано вказаний позов, де вона вказала, що працювала на посаді директора Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. 21.06.2016 її звільнили з роботи згідно наказу Виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 22-к від 21.06.2016, у звязку з одноразовим грубим порушенням, відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України. Вважаючи звільнення незаконним, позивач просила: «Визнати незаконним та скасувати наказ Виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 22-к від 21.06.2016 про звільнення [PERSON]. Поновити мене на посаді директора Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 21.06.2016. Виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, розрахований у відповідності до вимог чинного законодавства. Стягнути з Виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на мою користь суму моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.» У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених у ньому підстав. Представники відповідача позов не визнали, посилаючись на те, що звільнення відповідача відбулося відповідно до вимог чинного законодавства. Пояснили, що одноразовим порушенням, за яке було звільнено позивача стало недопущення 15 червня 2016 року комісії до проведення службової перевірки. Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу та свідків, суд задовольняє позов частково виходячи з наступного. Згідно з п.1 ст.41 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації (далі підприємство) усіх форм власності (філіалу, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами. Звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням і має проводитись із додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень згідно з чинним законодавством. Відповідно до п.1 ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Судом встановлено, що позивач з 09.09.2014 працювала на посаді директора Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Наказом № 22-к від 21.06.2016 за підписом в.о.директора [PERSON], позивача було звільнено із займаної посади. У наказі про звільнення зазначено: «У звязку з одноразовим грубим порушенням трудових обовязків наказую: 1. Звільнити 21 червня 2016 року [PERSON] з посади директора Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на підставі п.1 ст.41 КЗпП України.» В судовому засіданні представники відповідача пояснили, що одноразовим грубим порушенням трудової дисципліни стало не допущення позивачем комісії 15 червня 2016 року до проведення службової перевірки у Житомирській\~ міській виконавчій дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності фактів припинення фінансування страхувальників м. Житомира та Житомирського району. На підтвердження вказаних обставин представниками відповідача був поданий суду наказ № 20 від 14.06.2016, копія доповідної записки [PERSON] від 15.06.2016, акт про недопущення службових осіб (комісії) до проведення перевірки діяльності підприємства від 15.06.2016, а також заявлено клопотання про допит свідків\~ [PERSON] та [PERSON] В наданому суду наказі № 20 від 14.06.2016, за підписом в.о.директора [PERSON], зазначено «наказую: Провести 15\~ червня 2016 року службову перевірку у Житомирській міській виконавчій дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності фактів припинення фінансування страхувальників м. Житомира та Житомирського району.» (а. с. 120). При цьому у вказаному наказі не зазначено персонального та кількісного складу комісії.\~\~ Не надано суду і в судовому засіданні доказів (документів) які б свідчили про персональний та кількісний склад комісії, яка повинна була провести службову перевірку 15.06.2016 в Житомирській міській виконавчій дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до доповідної записки\~ [PERSON] від 15 червня 2016 року, комісія\~ у складі службових\~ осіб до перевірки діяльності підприємства допущена не була, про що складено відповідний акт (а. с. 44). Відповідно до акту від 15.06.2016, за підписом в.о. заступника директора виконавчої дирекції [PERSON], в.о. головного спеціаліста контрольно-ревізійного відділу [PERSON], в.о.головного спеціаліста юридичного відділу [PERSON] - «15.06.2016 з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. вхідні двері до службового приміщення Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирської обласної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке розташоване за адресою: м. Житомир, площа Перемоги, 8, зачинені з середини, на вимоги членів комісії допустити їх у приміщення для проведення перевірки, ніхто не реагував. Директор Житомирської МВД [PERSON] спілкуватись з представниками ЖОВ ФСС з ТВП категорично відмовилась.» (а. с. 45). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він був у складі зазначеної комісії та 15.06.2016 прибув до службового приміщення Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирської обласної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке розташоване за адресою: м. Житомир, площа Перемоги, 8. Решітка вхідних дверей приміщення була закрита на замок. Хто її закрив він не знає. Директора Житомирської МВД [PERSON] він не бачив. Також, свідок не зміг пояснити ким було визначено кількісний та персональний склад комісії та яким документом це оформлено. Свідок [PERSON] показала, що не була очевидцем подій 15.06.2016, тому пояснити з даного приводу нічого не може. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, представниками відповідача, всупереч вимог п.1 ст.149 КЗпП України, не було відібрано пояснення від [PERSON] з приводу допущеного нею порушення трудової дисципліни та фактично не проводилось розслідування вказаного факту, що\~ підтвердилось копією акту про відмову від дачі пояснень від 21.06.2016, показами свідка [PERSON], з яких вбачається, що пояснення позивачу з приводу недопущення службових осіб до перевірки було запропоновано дати безпосередньо перед оголошенням наказу про звільнення. При цьому, позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що двері в приміщення\~ Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирської обласної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 15.06.2016 вона не закривала та команди закрити їх нікому не давала. Разом з тим, свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що в приміщенні будівлі, де знаходиться Житомирська міська виконавча дирекція Житомирської обласної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності також знаходиться інша фірма, працівники якої мають ключі від вхідних дверей в будівлю. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про те, що вина позивача у порушенні трудової дисципліни, яке виразилось в не допуску комісії до проведення перевірки не була встановлена як відповідачем, так і не доведена належними та допустимими доказами в суді.\~\~ Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про протиправність звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, відповідно - незаконності наказу про звільнення. Частинами 1, 2 ст.235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З довідки № 12.2-41/1058 від 21.10.2016 про отриману заробітну плату [PERSON] за останні шість місяців роботи вбачається, що її середній заробіток за останні два місці роботи становить 525,56 грн. в день (травень 6 588,96 + по 21 червня 12 856,93 грн. : (22+15 днів) = 525,56 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу за 210 днів в сумі 110 367,60 грн. (525,56 х 210 = 110 367,60). Суд частково задовольняє позов в частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди виходячи з наступного. Стаття 237-1 КЗпП України, містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Зважаючи на те, що позивач була звільнена з роботи з порушенням встановленого законом порядку та приймаючи до уваги, що вказане порушення її законних прав призвело до моральних страждань, суд вважає, що такими діями відповідача їй завдано моральну шкоду. У відповідності до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності, і визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірним із заподіяною шкодою. Врахувавши обставини справи, характер та глибину моральних страждань позивача, їх тривалість та доведеність в суді,\~ суд вважає достатнім і допустимим для відшкодування моральної шкоди буде сума в 1 000 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 670,14\~ грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial