Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

позивач Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], з участю третьої особи: ЛКП «Старий Львів» про зобов'язання до вчинення дій, а саме просить суд зобов'язати [PERSON] за власні кошти привести самовільно встановлені пластикові вікна у квартирі [ADDRESS] до автентичного вигляду. Свої вимоги мотивує тим, що згідно рішення виконкому Львівської міської ради від 09.12.2005 року №1311 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» вул. Галицька знаходиться у межах історичного ареалу м. Львова. Просить позов задоволити. Ухвалою судового засіданні від 24.09.2014 р. [PERSON] залучено до розгляду справи в якості співвідповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Подав уточнення до позовної заяви відповідно до яких просить зобов'язати [PERSON], [PERSON] за власні кошти, привести самовільно встановлені металопластикові вікна у квартирі [ADDRESS] до автентичного вигляду. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні подав заперечення на позовну заяву, вважає, що позивачем не доведено, що квартира [ADDRESS] чи зазначений будинок в цілому є пам'яткою культурної спадщини та заявляє про застосування до даного спору строку позовної давності. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заперечення, відповідно до яких з позовом не погоджується, оскільки згідно договору купівлі - продажу від 21.08.2004 р. [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. На момент придбання квартири в ній вже були встановлені метало пластикові вікна. [PERSON] не чинила жодних дій по зміні вікон в квартирі з моменту її купівлі по день розгляду справи. В зазначеній квартирі з 2005-го року проживає син [PERSON] - [PERSON] Крім цього, [PERSON] зазначає, що квартира [ADDRESS], як і весь будинок не занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Згідно постанови адміністративної комісії Галицької районної адміністрації ЛМР №40 від 22.05.2014 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.150 КУпАП за заміну у 2004 р. дерев'яних вікон на металопластикові. Зазначена стаття передбачає відповідальність за порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями, та не має жодного відношення та не встановлює відповідальність за порушення законодавства в сфері охорони культурної спадщини. Оскільки, [PERSON] було змінено дерев'яні вікна на металопластикові у 2004 р., тому просить застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи Сливака В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив такі задоволити. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] перебуває у власності Львівської міської ради, на обслуговуванні ЛКП «Старий Львів». 05.05.2014 року ЛКП «Старий Львів» складено протокол про адміністративне правопорушення №85, яким встановлено, що [PERSON] у 2004 році замінив дерев'яні вікна на металопластикові на [ADDRESS]./а.с.4/. 22.05.2014 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради винесено постанову №40, якою визнано в діях [PERSON] вину та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 КУпАП, враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі закрито./а.с.5/. 16.06.2014 року ЛКП «Старий Львів» скеровано [PERSON] попередження з проханням замінити металопластикові вікна на фасаді будинку на дерев'яні./а.с.6/. 26.06.2014 року комісією ЛКП «Старий Львів» складено акт, яким встановлено, що в кв. [ADDRESS] власником було замінено дерев'яні вікна на металопластикові на фасаді будинку./а.с.7/. Позивач стверджує, що згідно рішення виконкому Львівської міської ради від 09.12.2005 року №1311 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» вул. Галицька знаходиться у межах історичного ареалу м. Львова, а тому просить суд зобов'язати [PERSON] за власні кошти привести самовільно встановлені пластикові вікна у квартирі [ADDRESS] до автентичного вигляду. Однак, матеріалами справи, а саме протоколом №85 від 05.05.2014 року підтверджено, що [PERSON] ще у 2004 році поміняв дерев'яні вікна на металопластикові на [ADDRESS]. А отже, в діях відповідача не вбачається порушення норм, викладених у рішенні Виконкому Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005 року. В позовній заяві позивач посилається на ч. 2 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», згідно якої використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо; та ч.1 ст.22 зазначеного Закону, згідно якої пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» - пам'ятка культурної спадщини - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Жодних доказів того, що квартира [ADDRESS] чи зазначений будинок занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, представник позивача суду не надала. В статті 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зазначається - об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам'ятки. Крім цього, в Переліку об'єктів культурної спадщини національного значення, які заносяться до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 p. № 928, відсутні дані про включення квартири [ADDRESS] чи зазначеного будинку до переліку пам'яток культурної спадщини. Тобто, представником позивача не доведено, що квартира [ADDRESS] чи зазначений будинок в цілому є пам'яткою культурної спадщини. Крім цього, відповідачем [PERSON] заявлено про застосування до даного позову строк позовної давності. Згідно ст.297 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В позовній заяві зазначено, що [PERSON] змінено дерев'яні вікна на металопластикові в 2004 році на фасадній стороні будинку, відтак позивач жодним чином не був позбавлений можливості дізнатися про встановлення зазначених вікон в момент їх встановлення. Отже, необхідно застосувати строк позовної давності до даного спору. Враховуючи вищевикладене, дослідивши всі обставини справи та належні докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed