Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання за ним права власності, як за спадкоємцем за законом першої черги спадкування на 1/4 частину домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , яка належала його батькові [PERSON] , померлому [INFO] . Посилається на те, що при зверненні в нотаріальну контору з метою оформлення спадщини на вказане майно йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, виданих на ім`я спадкодавця. Інші спадкоємці за законом: його мати [PERSON] та сестра [PERSON] відмовились від прийняття спадщини. Позивач у підготовче засідання не з`явився, від нього поступила письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник Борщівської міської ради в підготовче засідання не з`явився, в поданій суду письмовій заяві позов визнав повністю та просить розглянути справу в його відсутності. З огляду на наведене суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Приватний нотаріус Борщівського районного нотаріального округу 25 вересня 2020 року листом №349/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] ,на майно яке складається з 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно рішень Вовковецької сільської ради від 25 жовтня 1993 року, від 05 червня 2009 року та від 27 серпня 2020 року встановлено, що [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,25 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка згідно довідки Вовковецької сільської ради від 02 жовтня 2020 року №715, розташована в [ADDRESS] . Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, виготовленої ФОП [PERSON] 21 вересня 2020 року та інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна від 21 вересня 2020 року, вартість домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] становить 100230,00 грн., житловий будинок та господарські будівлі побудовано в 1963 році. Вартість ј частини домоволодіння складає 25057,50 грн. Згідно довідки Вовковецької сільської ради від 02 жовтня 2020 року №716 та доданих до матеріалів справи копій погосподарських книг с.Вовківці Борщівського району Тернопільської області за 1986-1990 р.р., 1991-1995 р.р. двір, що знаходиться в [ADDRESS] , і, у якому станом на 15 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані: [PERSON] - голова двору, дружина - [PERSON] , а також їхні діти: [PERSON] та [PERSON] , відносився до суспільної групи двір колгоспника. Станом на 15 квітня 1991 року ці ж члени колгоспного двору є такими, що не втратили права на частку в колгоспному дворі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, членам колгоспного двору, в тому числі спадкодавцю [PERSON] , належало право власності на спірне домоволодіння по 1/4 частині кожному. Родинні відносини між позивачем та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим05 липня 1980 року Вовковецькою сільською радою, згідно якого [PERSON] є батьком позивача [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] в с.Вовківці Борщівського району (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , що підтверджується листом приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу від 25 вересня 2020 року №349/02-14, а також його заявою, поданою нотаріусу у встановлений законом строк, про прийняття спадщини. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 58239374 від 08 листопада 2019 року заповітів спадкодавець не складав. Згідно листа приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу від 25 вересня 2020 року №349/02-14 27 березня 2020 року за Р №№238,240 на ім`я позивача видані свідоцтва про право на спадщину законом на земельні ділянки спадкодавця. Згідно довідки Вовковецької сільської ради від 02 жовтня 2020 року №293/02-12 на день смерті [PERSON] разом з ним в [ADDRESS] проживали та були зареєстровані, зокрема, дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] . За даними нотаріуса, до майна померлого [PERSON] було заведено спадкову справу за № 168/2019 на підставі заяви про прийняття спадщини від імені позивача. Дружина померлого [PERSON] , а також його дочка [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що також підтверджується відповідними заявами. Відповідно до ст.ст.1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем заперечень щодо задоволення позову надано не було, позов ним визнано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підставними, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved