Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач в позовній заяві зазначає, що 20.12.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошей на суму 50000 грн., про що відповідач надав розписку. Не маючи змоги погасити заборгованість за договором позики від 20.12.2011 року відповідач в підтвердження намірів повернення заборгованості передав йому автомобіль марки «Opel Vektra» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі WOL000087S1161074, а у разі невиконання взятих на себе зобовязань, зобовязався до 31.12.2014 року переоформити на нього вказаний автомобіль, який на момент передачі грошей знаходився у власності відповідача. До цього часу відповідач борг не повернув, автомобіль не переоформив. Весь цей час він користувався автомобілем та вважає його своїм майном. Однак, йому стало відомо, що на даний транспортний засіб накладено арешт. Вважає, що автомобіль марки «Opel Vektra» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі WOL000087S1161074 належить йому, а не боржникові [PERSON], тому звертається до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не зявився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи позов визнає, просить справу розглянути за його відсутності. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Так, судом встановлено, що 20.12.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей на суму 50000 грн., про що відповідач надав розписку. Не маючи змоги погасити заборгованість за договором позики від 20.12.2011 року відповідач в підтвердження намірів повернення заборгованості передав позивачу автомобіль марки «Opel Vektra» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі WOL000087S1161074, а у разі невиконання взятих на себе зобовязань, зобовязався до 31.12.2014 року переоформити на позивача вказаний автомобіль. 23.05.2014 року на вказаний автомобіль заступником начальника відділу ДВС Калинівського РУЮ Вінницької області було накладено арешт. Хоча позивач користувався автомобілем марки «Opel Vektra» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі WOL000087S1161074 та вважає його своїм майном. Так, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що договір позики грошей між [PERSON] та [PERSON] був укладений 20.12.2011 року у простій письмовій формі. У відповідності до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, а згідно ч.2 ст.639 цього Кодексу якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Крім того, згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 175978, виданого Калинівським ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області за відповідачем [PERSON] 16.12.2010 року зареєстровано транспортний засіб марки «Opel Vektra» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі WOL000087S1161074. Таким чином, на момент укладення договору позики, а саме 20.12.2011 року відповідачу [PERSON] на праві власності належав транспортний засіб марки «Opel Vektra» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі WOL000087S1161074, який останній передав у володіння позивача відповідно до договору позики та отримав за нього кошти. Тобто сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, [PERSON] є законним набувачем права власності на автомобіль марки «Opel Vektra» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі WOL000087S1161074. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його право власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи, що право власності фактично перейшло до позивача на підставі усного договору, кошти за майно відповідач отримав, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Крім того, згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат, зокрема відносяться витрати по сплаті судового збору в розмірі 500 грн., які позивач сплатив відповідно до квитанції №137 08.09.2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved