Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Свої позовні вимоги позивач обгруновує тим, що 09.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11073795000, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 19046,00 доларів США, зі сплатою 11% річних та терміном користування до 11.11.2013 р. Відповідно до п.1.2.2, 1.3.1 Договору, відповідач зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, встановлені графіком погашення кредиту, та сплатити проценти за користування ним. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Позичальник передав в заставу Банку рухоме майно, а саме транспортний засіб марки «CHEVROLET», модель «LACETTI», 2006 року випуску, колір сірий, тип ТЗ легковий седан, державний номер [NUMBER]. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки № 57849 від 09.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором за виконання боржником зобов'язань, передбачених кредитним договором. Однак, відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за договором, в зв'язку з чим станом на 28.07.2015 р. наявна заборгованість в сумі 621 908,92 грн., з яких: 296 871,34 - тіло кредиту, 325 037,58 грн. - відсотки. Позивач посилається на те, що 08 грудня 2011 р. між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого первісний Кредитор передав (відступив), а новий прийняв право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 111073795000 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, укладеним 09.11.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] Відповідно до Договору купівлі-продажу, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло прав кредитора відносно [PERSON] Представник позивача в судове засідання неодноразово не з'являвся, направив на адресу суду заяву з проханням слухати справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяво про розгляд справи без його участі, крім того просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила на адресу суду свої заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог, пославшись на їх недоведеність, зокрема на відсутність доказів наявної заборгованості у відповідача перед позивачем. Також вказала на пропуск позивачем строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11073795000, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 19046,00 доларів США, зі сплатою 11% річних та терміном користування до 09.11.2013 р. Відповідно до п.1.2.2, 1.3.1 Договору, відповідач зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, встановлені графіком погашення кредиту, та сплатити проценти за користування ним. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Позичальник передав в заставу Банку рухоме майно, а саме транспортний засіб марки «CHEVROLET», модель «LACETTI», 2006 року випуску, колір сірий, тип ТЗ легковий седан, державний номер [NUMBER]. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки № 57849 від 09.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором за виконання боржником зобов'язань, передбачених кредитним договором. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас, в матеріалах справи як на підтвердження неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору наявна лише довідка з визначенням у ній суми загальної заборгованості за даним договором, проте відповідного розрахунку вказаної суми заборгованості у ній не наведено, як і не зазначено механізму нарахування боргу, виникнення дат прострочення виконання зобов'язань згідно графіку погашення кредитної заборгованості, відсутній сам графік погашення кредитної заборгованості. Окрім того, з наданої довідки неможливо встановити, яка саме сума заборгованості була передана попереднім кредитором та на яку суму боргу за кредитним договором було здійснено відступлення права вимоги, а відтак суду неможливо встановити правильність нарахування боргових зобов'язань у зв'язку з їх недоведеністю. Разом з тим, статтею 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. А відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення вимог позивача. Суд виходить з того, що представником позивача не надано доказів наявної заборгованості в сумі 621 908,92 грн. За таких обставин, суд надходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях та є недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п.1.2 договору поруки повернення кредиту та сплати процентів складає 09.11.2013 р., якщо тільки не буде встановлено інший термін повернення кредиту, відповідно до кредитного договору. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 17 вересня 2014 року №6-53цс14 та №6-125цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для врахування). У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 29 січня 2014 року №6-155цс13 та від 24 вересня 2014 року №6-106цс14). Оскільки датою останнього платежу є 09.11.2013 року, матеріали справи не містять докази на підтвердження того, що банк звертався до поручителя [PERSON] з вимогами протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язань. За своєю правовою природою строк, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим) і його закінчення є підставою для припинення поруки. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, тому і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються (презумпція припинення поруки). У своїх правових висновках Верховний Суд України вказує, що звернення до суду з позовом про визнання поруки припиненою не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору (постанови від 05 грудня 2012 року №6-147цс12, від 18 жовтня 2013 року №6-107цс13). Таким чином, оскільки в Договорі поруки №57849 від 09.11.2006 року не встановлено строку закінчення поруки, а в Кредитному договорі від 09.11.2006 року встановлений строк виконання основного зобов'язання - 09.11.2013 року, позивач, в свою чергу, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, то відповідно до вищенаведеної норми закону, договір поруки є припиненим 09.05.2014 року. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed