Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовними вимогами до відповідача, розмір яких збільшив заявою від 04.04.2016 року, просить стягнути не виплачену заробітну плату за період з 02.01.2015 року по 31.01.2015 року в сумі 15912 грн. 00 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 02.01.2015 року по 02.04.2016 року в сумі 20670 грн. 00 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період з січня 2015 року по грудень 2015 року в сумі 2161 грн. 47 коп., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1081 грн. 68 коп., а всього в сумі 39825 грн. 15 коп. Крім цього, просить зобовязати відповідача повернути йому трудову книжку та диплом про освіту. Свої вимоги мотивує тим, що з 02.01.2015 року по 31.12.2015 року працював на посаді начальника матеріально-технічного забезпечення Західно-Українського Будівельно-Ремонтного акціонерного товариства «ЗУБР Лтд». Відповідно до наказу № 01.1-к від 02.01.2015 року йому було встановлено заробітну плату згідно штатного розпису, що незаконно становила 1300 грн., в той час як повинна була бути збільшена та бути не меншою від визначеного прожиткового мінімуму згідно Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» в розмірі 1378 грн. Однак, за весь період роботи йому заробітна плата не виплачувалася, як і не була виплачена при звільненні з роботи 31.12.2015 року. На усі його неодноразові звернення, відповідач не реагував, причин невиплати заробітної плати не повідомив, при звільненні повного розрахунку з ним не провів, компенсацію не використаної щорічної відпустки не виплатив, диплом про освіту та трудову книжку незаконно не повернув. Такі дії відповідача в силу положень ч.1 ст.47, ч.1 ст.116 КЗпП України є незаконними, а тому вважає свої вимоги про стягнення заробітної плати, та інших виплат, зобовязання повернути трудову книжку та диплом про освіту підставними. Крім цього, оскільки відповідачем тривалий час безпідставно затримується виплата заробітної плати він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, а також виплату компенсації втрати заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі, визначеному відповідно до поданих розрахунків. А тому просить позов задоволити. В останнє судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги, просить слухати справу у його відсутності. А тому вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності позивача. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом надсилання повісток про виклик до суду через поштове відділення за зареєстрованим місцем перебування, а також шляхом вручення телефонограми, явку свого представника не забезпечив повторно, причин неявки суду не повідомив, заперечень щодо позову суду не подав. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач подав заяву, якою не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє частково з наступних підстав. Згідно з наказом Західно-Українського Будівельно-Ремонтного акціонерного товариства «ЗУБР Лтд» від 02.01.2015 року № 01.1-к (а.с.3), позивача було прийнято на роботу на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення з 02.01.2015 року та встановлено оплату праці згідно штатного розпису. Як встановлено в судовому засіданні, позивач на займаній посаді працював до 31.12.2015 року та був звільнений із займаної посади за власним бажанням, на підставі його заяви від 15.12.2015 року (а.с.10). При цьому, як вказав позивач, протягом усього періоду його роботи у відповідача заробітна плата йому не виплачувалася, як і не був проведений з ним розрахунок при звільненні, а також не повернуті трудова книжка та диплом про освіту. Вказані обставини відповідач не заперечив, не подав суду довідку про розмір заробітної плати позивача, наказу про звільнення, копії трудової книжки, інших документів про нарахування та виплату заробітної плати, компенсаційних виплат. А тому, оскільки в порушення вимог ст.60 ЦПК України відповідачем не представлено суду жодних доказів на спростування вимог позивача, суд приймає наведені позивачі обставини, як доведені. У відповідності до положень ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обовязок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Також ст.34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Одночасно, ч.1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. За таких обставин, оскільки відповідачем не виплачувалася позивачу заробітна плата протягом періоду його роботи на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, і не був проведений з ним розрахунок на момент звільнення, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за відпрацьований період з 02.01.2015 року по 31.12.2015 року, із виплатою компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, та виплатою грошової компенсації за невикористані відпустки. Оскільки, згідно представлених розрахунків (а.с.5, 6, 7) заборгованість по заробітній платі за період з 02.01.2015 року по 31.12.2015 року становить 17914 грн., розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги з січня 2015 року по грудень 2015 року становить 2161 грн. 47 коп., а розмір компенсації невикористаної відпустки складає 1081 грн. 68 коп., а тому позовні вимоги в цій частині слід задоволити. Крім цього, слід зобовязати відповідача повернути позивачу трудову книжку, оскільки така на день звільнення йому була безпідставно не повернута. В частині позовних вимог про повернення диплому про освіту, то такі суд відхиляє за безпідставністю, оскільки позивачем жодними доказами не доведено перед судом, що такий документ він передав в розпорядження відповідача, і що на його вимогу відповідач проявив незаконну бездіяльність у формі неповернення документа про освіту позивача. Крім цього, суд враховує, що відповідно до положень ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи наведені правові положення чинного законодавства, оскільки судом встановлено, що протягом роботи у відповідача позивачу заробітна плата не виплачувалася, на момент звільнення з ним розрахунок не було проведено, така позивачу не виплачена і по даний час, тому суд вважає також підставними, та таким що підлягають до задоволення, вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, що згідно представленого розрахунку та поданих уточнень позовних вимог за період з 02.01.2015 року по 02.04.2016 року становить 20670 грн. 00 коп. Крім цього, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК слід покласти на відповідача судові витрати у справі пропорційно до задоволених вимог. Рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.367 ЦПК України допустити до негайного виконання.

Outcome: approved