Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач діючи в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Дніпропетровської міської ради, за участю прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Прокуратури Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.2-4). До участі у справі в порядку ст.45 ЦПК України, ст.. 23 Закону України «Про прокуратуру» вступив прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Прокуратури Дніпропетровської області (а.с.39-40). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на обліку в управління-службі у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради перебувають малолітній [PERSON], [INFO], як дитина, що опинились у складних життєвих обставинах. Мати дитини - [PERSON], вихованням, матеріальним утриманням своєї дитини не займається, її долею не цікавиться, не піклується про стан її здоров'я, веде аморальний спосіб життя, не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Батько дитини - [PERSON], з родиною тривалий час не проживає, вихованням та матеріальним утриманням дітей не займається, не піклується про стан їх здоров'я, не створює належних умов проживання та розвитку, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Із березня 2016 року та по теперішній час дитина перебуває в КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Дніпропетровської міської ради. Мати обізнана про місце перебування дитини, але із заявою про повернення їй дитини не зверталась, не відвідувала, матеріальної допомоги на утримання не надавала, тим самим проявляла байдужість до її подальшого життя. Батько жодного разу дитину не відвідав, долею не цікавився. В наслідок такої бездіяльності батьків створилися умови, які шкодять інтересам дитини, у зв'язку із чим, позивач просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON], у відношенні до її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; стягувати із [PERSON] та [PERSON], аліменти на утримання їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особистий рахунок дітей в Державному ощадному банку України, щомісячно. Позивач в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представником надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї присутності за наявними у матеріалах справи доказами. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.33). Відповідачі у судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомили. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилали. Третя особа - КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ДМР, в особі свого законного представника в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових зав про розгляд справи без участі представника не надсилала. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина, яка залишилася без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав отримує визначене відповідно до законодавства становище дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг. Підставою звернення позивача до суду із позовом на захист прав та інтересів неповнолітнього є припинення особистих немайнових та майнових прав і обов'язків відповідачки у відношенні до сина, що спрямовано на набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та отримання нею, у зв'язку із цим, особливого захисту і допомоги з боку держави. З'ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON], народився у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,9). Згідно відмітки у паспорті [PERSON], батьки дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі із 31.10.1998 року (з.а.с.6). Мати дитини - [PERSON], не працює, вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, веде антигромадський спосіб життя, схильна до вживання алкогольних напоїв, часто залишає її без нагляду, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Батько дитини - [PERSON], з родиною тривалий час не проживає, вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Наказом управління-служби у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради дитину поставлено на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. На даний час малолітній [PERSON], [INFO], перебуває в КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Дніпропетровської міської ради. За час перебування дітей КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ДМР мати із заявою про повернення дитини в родину не зверталась. Не відвідувала дитину, матеріальної допомоги на її утримання не навала, про стан здоров'я не цікавилась. Батько жодного разу не відвідав дитину, її долею не цікавився. Висновком комісії органу опіки та піклування Ленінської районної у місті ради № 1/14-222 від 05.09.2016 року, яка розглянула питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], у відношенні їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], визнано за доцільне в інтересах дитини позбавити їх батьківських прав (а.с. 14-15). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що батьки дитини - [PERSON] та [PERSON], не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечують малолітнього необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкуються із дитиною, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, тим самим дійсно ухиляються від виховання та утримання своєї малолітньої дитини. Тому, доводи позивача з приводу свідомого нехтування відповідачами свого батьківського обов'язку суд вважає обґрунтованими, доведеними, законними, у зв'язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Також, відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачів аліменти, в розмірі 1/4 частини із всіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в судовому порядку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тому що відповідачі, будучи батьками дітей зобов'язані їх матеріально утримувати. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів у рівних частках на користь держави судовий збір за позовні вимоги немайнового та майнового характеру всього в сумі 1 102,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved