Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за теплову енергію, посилаючись на те, що відповідач є власником (наймачем) квартири [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER]. Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з 01.10.2012 року по 01.06.2016 року, відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Просить суд стягнути з відповідача 8061,30 грн. заборгованості за постачання теплової енергії та судові витрати. Представник позивача Скиданенко О.А. в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи через розміщення оголошення у пресі. Відповідно до ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] у товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», яке є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія», що надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок на ім'я відповідача [NUMBER]. У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2012 року по 01.06.2016 по особовому рахунку [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 8061,30 грн. (а.с.5-7). Розрахунок здійснено на основі тарифів, погоджених рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради Донецької області від 5 березня 2008 року №173 (а.с.18) та від 1 жовтня 2008 року №729 (а.с.11), а також затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14 грудня 2010 року №1831 (а.с.9 на звороті). Згідно з п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У відповідності до ч.5 п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року №1198, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачем не здійснено оплату за послуги з постачання теплової енергії, надані позивачем, за період з 01.10.2012 року по 01.06.2016 року, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved