Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , крім цього, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 1160,0 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що на обліку відділу «Служба у справах дітей» Личаківського району перебуває неповнолітній [PERSON] , [INFO] , який є дитиною, яка опинилася у складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується наказом начальника Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 03.06.2014 року № 94. Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] (Серія: [NUMBER] ), виданого 26.04.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції батьками зазначено: мати [PERSON] та батько [PERSON] . Відповідно до довідки Міського відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції від 15.04.2016 року № 1947/04-06, підтверджено реєстрацію народження [PERSON] у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Дитина разом із матір`ю зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до медичного висновку дитина [PERSON] має наступні діагнози: наслідки перенесеного енцефаліту, спастичний тетрапарез із стійкими руховими розладами, є дитиною інвалідом, відвідує Комунальну реабілітаційну установу змішаного типу «Львівський міський центр реабілітації «Джерело». Відповідно до інформації закладу мати [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, не відвідує установу, не приймає участі в проведенні заходів. Згідно листа КНП «6-та міська поліклініка м.Львова» встановлено, що на профілактичні огляди, а також у випадку захворювання, дитину супроводжує бабуся [PERSON] . Згідно з довідкою від 21.05.2020 року № 20141385144216022090 встановлено, що [PERSON] неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за незаконне виробництво, придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів без мети збуту. Враховуючи наведене, 11.06.2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Личаківській районній адміністрації (протокол № 12) розглядалась заява [PERSON] щодо підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Мати дитини на комісію не прибула, хоча про дату, час та місце засідання була належним чином повідомлена. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлено, що остання ухиляється від належного виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , оскільки факт залишення матір`ю дитини з інвалідністю без догляду підтверджує неналежне виконання батьківських обов`язків. Одночасно із вирішенням питання про позбавлення батьківських прав, позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1160,0 гривень. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Справа поступила до суду 08.07.2020 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 23.07.2020 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям. Разом з тим, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі є її донькою, однак остання постійно вживає наркотичні засоби, за дитиною не доглядає, протягом останніх трьох років самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, зазначила, що [PERSON] , який є її онуком, потребує оперативного втручання, оскільки має проблеми із здоров`ям, він є лежачий, йому потрібен постійний догляд, усі витрати на лікування несе вона, а відповідач жодним чином матеріально не допомагає. Також зазначила, що вона влаштувалася на роботу на неповний робочий день, оскільки онукові потрібен постійний догляд. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить позов задовольнити. Враховуючи те, що представник позивача та третя особа не заперечили проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 26.04.2006 року (а.с.9), [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Реєстрація народження була проведена Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2126 відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.13). У відповідності до висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 24.06.2020 року, Личаківська районна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не виконує жодного з покладених на неї законом обов`язку щодо виховання, піклування та утримання дитини (а.с.6-8). Згідно медичного висновку № 48 від 18.10.2012 року вбачається, що [PERSON] має наступні діагнози: наслідки перенесеного енцефаліту, спастичний тетрапарез із стійкими руховими розладами (а.с.14). Відповідно до копії посвідчення Серії [NUMBER] , виданого [PERSON] вбачається, що остання отримує державну соціальну допомогу на сина [PERSON] , який є дитиною інвалідом до 18 років (а.с.15). Згідно довідки Комунальної реабілітаційної установи змішаного типу «Львівський міський центр реабілітації «Джерело» вбачається, що [PERSON] , [INFO] отримує послуги денного догляду для дітей з інвалідністю у Комунальній реабілітаційній установі змішаного типу «Львівський міський центр реабілітації «Джерело». Мати [PERSON] - [PERSON] , яка є офіційним опікуном не бере участі у вихованні сина, не відвідує установу, не бере участі у проведенні круглих столів, дитячих свят, екскурсій та інших соціально-культурних заходах. У вихованні дитини з інвалідністю активно беруть участь бабуся [PERSON] та прабабуся [PERSON] (а.с.19, 20). Відповідно до наказу начальника Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 03.06.2014 № 94 вбачається, що на обліку відділу «Служба у справах дітей» Личаківського району перебуває неповнолітній [PERSON] , [INFO] , який є дитиною, яка опинилася в складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків (а.с.21). Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «6-та міська поліклініка м.Львова» вбачається, що на профілактичні огляди, а також у випадку захворювання, дитину супроводжує бабуся [PERSON] (а.с.22). Відповідно до довідки із УІАП ГУ Національної поліції у Львівській області від 21.05.2020 року № 20141385144216022090 вбачається, що [PERSON] неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за незаконне виробництво, придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів без мети збуту (а.с.23). Згідно з довідкою з місця проживання вбачається, що дитина разом з матір`ю зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працює на посаді фахівця соціальної роботи Личаківського-Галицького відділу соціальної роботи, пояснила, що із сім`єю відповідача працює вже 6 років, сім`я є такою, що потрапила в складні життєві обставини. Хлопчик є інвалідом, він потребує психологічної підтримки, а також потребує дороговартісної операції. В сім`ю вона приходить кожні два місяці, однак маму біля дитини вона ніколи не бачила, дитиною повністю займається бабуся. Відповідача інколи бачила в стані наркотичного сп`яніння, від проходження лікування остання відмовлялась. Крім того, зазначила, що вона проводила з відповідачем відповідні бесіди щодо зміни поведінки, однак така не реагувала на це жодним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача по лінії матері. З дитиною відповідач взагалі не контактує, не знає які дитина приймає ліки, дитиною займається лише бабуся [PERSON] . Крім того, зазначила, що відповідач б`є дитину, приводить додому сторонніх людей, а кошти, які отримує, як соціальну допомогу витрачає на свої особисті потреби та наркотичні засоби. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем особисто не знайома, ніколи її не бачила, дитиною опікується бабуся [PERSON] . Також зазначила, що дитині необхідне оперативне втручання, [PERSON] при спілкуванні розповідає лише про бабцю, маму боїться, бо мама його б`є. Крім цього, пояснила, що два рази в місяць приходить у квартиру, де проживає дитина, проте жодного разу не бачила там відповідача. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008): «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 20 від 19.12.2008), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського Суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з абз.2 п.18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 року по справі № 761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач маючи реальну можливість дбати про свою дитину, щоб забезпечити їй фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, тобто не маючи жодних об`єктивних перешкод, свідомо нехтує виконанням батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, судом також встановлено, що таке збайдужіле ставлення матері до дитини має місце вже протягом тривалого часу. З врахуванням вищенаведеного, оскільки відповідач [PERSON] нехтувала своїми обов`язками по вихованню та матеріальному забезпеченню дитини, не займалася та не піклувалася про неї, не проявляє інтересу до стану здоров`я сина, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, дитина виховується та проживає з бабусею, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2, 3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до положень ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А тому, враховуючи обов`язок батьків утримати дитину до досягнення нею повноліття, потреби дитини, її стан здоров`я та вік, суд приходить до висновку, про те що слід стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1160,0 гривень, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову - 08.07.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів серед іншого є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Крім цього, у відповідності до ст.430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved