Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS] Свої позовні вимоги мотивує тим , що він є власником вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності від 15.10.2013 року. З відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1985 року. Відповідач зареєстрована в будинку, однак в березня 2006 року, забравши всі свої речі, виїхала з будинку, місце її перебування йому не відоме. Реєстрація відповідача створює певні труднощі , оскільки він змушений сплачувати за неї комунальні послуги, крім того перешкоджає вільно володіти та розпоряджатися майном. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав . Відповідач в судове засідання не з'явилася , хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, тому суд приходить до висновку про можливість та доцільність проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно ( а.с. 7). У будинку зареєстрована також його дружина [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 вересня 1985 року. Даний житловий будинок був придбаний [PERSON] 28 квітня 1987 року у [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу ( а.с. 20-21) Таким чином, спірний житловий будинок був придбаний позивачем під час шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ , набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати ( виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними ) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Таким чином, відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі викладеного в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed