Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивачем подано до суду позов про стягнення з відповідача вартості матеріального забезпечення у сумі 8205,19 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявились. Представник позивача [PERSON] надала заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки виклики у судові засідання були направленій йому, як за зареєстрованим, так і фактичним місцем проживання. Відомостей про причини неявки відповідачем не повідомлено, заяв від нього не надійшло. Враховуючи вищезазначене, а також відсутність заперечення з боку позивача, суд, відповідно до ч.4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України, цей позов підсудний Кегичівському районному суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами 28 квітня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості, де і був зареєстрований з відкриттям персональної картки №203915042800093. В своїй заяві [PERSON] від 28 квітня 2015 року зазначає, що не працює як найманий працівник, в тому числі за договором підряду, цивільно-правового характеру, за сумісництвом, йому був наданий статус безробітного і призначена виплата допомоги по безробіттю з 05 травня 2015 року по 28 квітня 2016 року. Шляхом обміну інформацією між центром зайнятості та Державною фіскальною службою України, була отримана інформація стосовно [PERSON], який в період перебування в центрі зайнятості, перебував у трудових відносинах з ТОВ «Українська ливарна компанія», відповідно до договору про надання послуг №2015/12 від 17 квітня 2015 року, укладеним з зазначеним підприємством. На підставі виявленого факту складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення за №3158-ДФС. Таким чином, у період перебування на обліку в статусі безробітного, відповідач приховав дані про свої трудові відносини з зазначеним підприємством та незаконно отримував допомогу по безробіттю. У звязку зі встановленням факту належності відповідача до категорії зайнятого населення директором Харківського міського центру зайнятості 16 лютого 2016 року виданий наказ № 263 «Про повернення коштів, виплачених як матеріальне забезпечення на випадок безробіття [PERSON]», в якому зазначалась сума, яка підлягає поверненню, а саме, 8205,19 грн. за період з 05 травня 2015 року по 13 вересня 2015 року. Харківським МЦЗ був направлений лист-претензія відповідачу від 19 лютого 2016 оку за №2325, щодо добровільного повернення коштів з копією наказу №263 від 16 лютого 2016 року та актом розслідування №158-ДФС від 10 лютого 2016 року. Дотеперішнього часу в результаті умисного невиконання своїх зобовязань та зловживання ними кошти службі зайнятості не повернуті, чим завдана суттєва майнова шкода. В судовому засіданні досліджені: витяг із наказів про прийняття рішення по особі [PERSON] (а.с.4); копія конверту (а.с.5); копії рекомендованих повідомлень (а.с.6,7); копія трудової книги (а.с.8-9); копія листа відвідування особою територіального органу та отримання послуги (а.с.12); копія додатку 2 до Персональної картки (а.с.13); копії заяв [PERSON] від 28 квітня 2015 року (а.с.15,16); копія договору №2015/12 від 17 квітня 2015 року (а.с.17); копія акту №158-ДФС розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 10 лютого 2016 року (а.с.18); копія наказу №263 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю [PERSON] від 16 лютого 2016 року (а.с.19); копія листа-претензії про повернення коштів (а.с.20); копія довіреності та інші документи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно, п.п.6,7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 N 60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку, відповідно до якого рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Згідно п.8 Порядку, у разі неможливості вручення повідомлення про необхідність повернення коштів з підстав, передбачених абзацом першим пункту 132 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 N1155, відмови особи чи роботодавця повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 28 квітня 2015 року звернувся до центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного. На підставі заяви винесено наказ від 05 травня 2015 року про надання статусу безробітного з 28 квітня 2015 року. Наказом від 05 травня 2015 року йому призначена допомога по безробіттю з 05 травня 2015 року по 28 квітня 2016 року та з цього ж числа розпочато виплату допомоги по безробіттю. При цьому відповідач на час подання заяви про надання статусу безробітного перебував у трудових відносинах з ТОВ «Українська ливарна компанія». Згідно з договором №2015/12 про надання послуг укладений з [PERSON], він діє до 30 квітня 2015 року. У матеріалах справи наявна копія акту прийому-передачі наданих послуг до договору від 30 квітня 2015 про те, що вартість наданих [PERSON] послуг склала 1143,50 грн. (а.с.19). Актом №158-ДФС розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 10 лютого 2016 року встановлено факт трудових відносин та отримання доходу [PERSON] в 2 кварталі 2015 року від ТОВ «Українська ливарна компанія». Згідно з наказом №263 від 16 лютого 2016 року вирішено вжити заходів по поверненню коштів виплачених [PERSON], як допомоги по безробіттю за період з 05 травня 2015 року по 13 вересня 2015 року на суму 8205,19 грн. 19 лютого 2016 року [PERSON] направлено лист-претензію про повернення зазначених коштів, який він, відповідно до рекомендованого повідомлення по вручення поштового відправлення, отримав особисто 26 лютого 2016 року (а.с.6). Проте добровільно кошти ним повернуті не були. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача виплаченої йому суми допомоги по безробіттю в розмірі 8205,19 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору підлягає присудженню на користь позивача.

Outcome: approved