Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з даним позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача 38 008 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 12 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також просить стягнуть на його користь понесені витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 липня 2019 року о 14 годині 26 хвилин на вул. Замкова, 31, у м. Львові [PERSON] , керуючи автомобілем Foton, реєстраційний номер [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не переконався в безпечності маневру та не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 3201, д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу, який був припаркований біля його подвір`я. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а також внаслідок інерційного руху пошкоджено металеве огородження (сітку). Постановою Галицького районного суду м. Львова від 12 вересня 2019 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова оскаржена не була та набрала законної сили. Оскільки позивачу було заподіяно шкоду внаслідок ДТП, особою, яка визнана винною у вчиненні ДТП, позивач зазначає, що він є потерпілим. Однак, у [PERSON] відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі якого позивачу, як потерпілому, було б відшкодовано шкоду, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а [PERSON] добровільно збитки не відшкодував. Позивач звернувся до ТОВ «Фортуна Авто» та ТзОВ «ВКФ ПЛІТ» для визначення вартості завданої шкоди. Відповідно до отриманих довідок ремонт автомобіля становитиме 26 508 грн. 00 коп., а ремонт огорожі - 11 500 грн. 00 коп. Крім того, затягування відповідачем процесу виплати відшкодування на ремонт пошкодженого ТЗ та огорожі, порушення ним своїх зобов`язань за законом, відмова у виплаті відшкодування забрало у нього значну частину робочого та вільного часу, спричинило значні душевні хвилювання, оскільки через чисельні звернення в різні інстанції, телефонні переговори та необхідність пошуку суми коштів для здійснення ремонту автомобіля, він постійно відлучався з робочого місця, мало часу проводив з сім`єю, став дратівливим, що вплинуло на його родинні стосунки, стосунки з безпосереднім керівництвом, колегами по роботі та друзями, а тому просить позов задовольнити. Розмір моральної шкоди оцінює в розмірі до 30 % від суми загальної шкоди, що становить 12 000 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25 липня 2019 року о 14 годині 26 хвилин на вул. Замкова, 31, у м. Львові [PERSON] , керуючи автомобілем Foton, реєстраційний номер [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не переконався в безпечності маневру та не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 3201, д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу, який був припаркований біля його подвір`я. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а також внаслідок інерційного руху пошкоджено металеве огородження (сітку). Постановою Галицького районного суду м. Львова від 12 вересня 2019 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова оскаржена не була та набрала законної сили, як вбачається з матеріалів адміністративної справи №461/5625/19 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Відповідно до довідки №2617/19, виданої ТзОВ «Фортуна Авто», заподіяну шкоду (деталі авто, які необхідно замінити, відновлювальні роботи) було оцінено в загальному розмірі 26 508 грн. 00 коп. Згідно відповіді ТзОВ «ВКФ ПЛІТ», оціночна вартість робіт по ремонту пошкодженої ділянки огорожі (матеріал + робота) становить 11 500 грн. Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України, встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] керував автомобілем Foton та вчинив ДТП, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а також внаслідок інерційного руху пошкоджено металеве огородження (сітку), що підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили та не потребує додаткового доказування. Таким чином суд, суд приходить до висновку, що з урахуванням положень частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, обов`язок відшкодування шкоди покладений саме на [PERSON] , а тому позов в цій частині є підставним і з відповідача слід стягнути суму заподіяної шкоди в розмірі 38 008 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Автомобіль та огорожу позивача було пошкоджено відповідачем, яким шкоду не відшкодовано. Як зазначив [PERSON] у позовній заяві необхідність пошуків грошей на ремонт забирала в нього значну частину робочого та вільного часу, він постійно відлучався з робочого місця, мало часу проводив з сім`єю, став дратівливим, що вплинуло на його родинні стосунки, стосунки з безпосереднім керівництвом, колегами по роботі та друзями. З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним, що винні дії відповідача спричинили позивачу душевні страждання, зумовлені самим фактом пошкодженням особистого майна та викликало зміни у звичному способі його життя. Зокрема, очевидним для суду є той факт, що позивач змушений був встановлювати наявність чи відсутність страхового полісу у відповідача, звертатися до страхових компаній, вчиняти дій щодо встановлення розміру спричинених йому збитків та відновлення пошкодження майна, що безумовно вплинуло на повсякденне життя позивача. Ці дії позивача знаходяться у прямому причинно-наслідкову зв`язку із діями відповідача щодо пошкодження майна позивача та спричинення йому моральної шкоди. Проте суд не погоджується із визначеним позивачем розміром моральної шкоди у сумі 12 000 грн. та вважає, що з огляду на характер порушення прав позивача та їх наслідки, враховуючи ступінь вини відповідача (необережність), істотність вимушених змін у життєвому укладі позивача, конкретні обставини справи, суд вважає, що розмір компенсації моральної шкоди повинен становити 3 000 грн., оскільки, виходячи з вищенаведених встановлених судом обставин справи, саме такий розмір відповідає засадам розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача моральної (немайнової) шкоди в сумі 12 000 грн. підлягає до часткового задоволення. Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 41 008,00 (розмір задоволених позовних вимог)/50 008,00 (заявлена ціна позову)х1536,80(сплачений судовий збір)= 1260,22 гривень. Стосовно вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між [PERSON] та адвокатом Винниченко М.П. укладено договір про надання правової допомоги від 01.01.2019 року, предметом якого є надання клієнту правничої допомоги. Відповідно до витягу з додатку до акту приймання-передачі наданих послуг від 12.10.2020 року, згідно договору, вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням становить 6 500,00 гривень. Суд вважає, що визначена адвокатським об`єднання сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відтак, з відповідача також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу, які становлять 6 500,00 гривень.

Outcome: partial