Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено договір №13700/01 від 05 березня 2013 року про відкриття кредитної лінії з лімітом кредитного ліміту у сумі 15000,00 грн. зі сплатою 24,0 % річних за користування кредитом. Стверджує, що позивач виконав умови кредитного договору у повному обсязі, однак позичальник належним чином не виконав зобовязання за цим договором, у звязку загальна сума заборгованості перед позивачем становить 26787,93 грн., яка включає в себе 14998,52 грн. заборгованість за основним боргом, 5784,69 грн. відсотки за користування кредитом, 5000,03 грн. інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості, 1004,69 грн. три проценти річних прострочених сум заборгованості, яку просить суд стягнути з позичальника на його користь. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за вказаною позовною заявою без присутності представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до частини 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Тому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлений той факт, що відповідно до укладеного між сторонами договору №13700/01 від 05 березня 2013 року, АТ «Ощадбанк» відкрив відповідачу рахунок. Відповідно до п.1.1.4, якого [PERSON] було відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 15000,00 грн. зі сплатою 24,0% річних за користування кредитом. Відповідно до п. 3.3. договору клієнт зобовязаний, у тому числі щомісячно сплачувати за кредитом всі платежі не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним. Банк зі свого боку виконав свої зобов'язання та надавав відповідачу грошові кошти у розмірі 15000,00 гривень, проте останній свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом не виконав, у зв'язку з чим станом на 15 вересня 2017 року має перед позивачем заборгованість у сумі 26787,93 гривень, яка складається з наступного: 14998,52 гривень - заборгованість за основним боргом, 5784,69 гривень - відсотки за користування кредитом, 5000,03 гривень - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості, 1004,69 гривень - три проценти річних сум заборгованості, що підтверджується наявним у справі розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у строк, встановлений договором. Боржник зобов'язаний виконати своє зобов'язання, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зважаючи на те, що позивач свої обов'язки за кредитним договором виконав повністю, а свої договірні зобов'язання відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість, у зв'язку з чим суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості, за яким станом на 15 вересня 2017 року відповідач має заборгованість у сумі 26787,93 гривень, яка складається з наступного: 14998,52 гривень - заборгованість за основним боргом, 5784,69 гривень - відсотки за користування кредитом, 5000,03 гривень - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості, 1004,69 гривень - три проценти річних сум заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором № 13700/01 від 05 березня 2013 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що підтверджується представленими суду письмовими доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1600 гривень.

Outcome: approved