Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з вказаною позовною вимогою в обґрунтування якої вказав, що він працює з 2003 року на посаді водія каменеобробної ділянки № 2 відособленої філії ВП «Осники» ПрАТ «Петроімпекс». За період з червня 2019 року по грудень 2019 року включно філія ПрАТ «Петроімпекс» виробниче підприємство «Осники» заборгувала заробітну плату в сумі 56700,00 грн. На його звернення до відповідача щодо видачі довідки про заборгованість із заробітної плати, відповіді не отримав. В подальшому на підтвердження своїх вимог надав суду копію трудової книги та індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] . Просить стягнути ПрАТ «Петроімпекс» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 56700, 00 грн. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 січня 2020 суддею відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та 31.01.2020 постановлено ухвалу про витребування доказів. Вказані ухвали та позовну заяву з додатками отримано уповноваженою особою відповідача 18.02.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи. Відповідач приватне акціонерне товариство «Петроімпекс» відзив на позов до суду не направив, ухвалу суду про витребування доказів від 31.01.2020 не виконав. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного. Згідно трудової книжки [PERSON] , [INFO] , останній був призначений 18.06.2003 року на посаду водія автонавантажувача каменеобробної ділянки № 2 кар`єра в Закрите акціонерне товариство «Петроімпекс» згідно наказу № 110-к та 31.01.2020 року звільнений за угодою сторін, наказ №5-к від 31.01.2020. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] вбачається, що позивач працював у відособленій філії ПрАТ «Петроімпекс» виробниче підприємство «Осники». Оскільки відповідач не заперечив проти доводів позову про наявність заборгованості перед [PERSON] за період роботи з червня по грудень 2019, свій обов`язок по наданню витребуваних доказів не виконав, суд, на підставі ч. 10 ст. 83 ЦПК, визнає обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ - факт наявності заборгованості перед [PERSON] в розмірі 56700,00 грн. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення міститься і в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Аналіз змісту частини другої статті 233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Вказана правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 134/1781/16-ц, яку суд враховує при ухваленні рішення. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України, передбачено, що, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення в судовому порядку заборгованості по заробітній платі в розмірі 56700, 00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 840.80 грн. судового збору, від сплати яких був звільнений позивач при зверненні до суду.

Outcome: approved