Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до , посилаючись на те, що 24.05.2015 [PERSON] позичив у позивача кошти у сумі 2500грн. строком на 20 діб та зобов'язався повернути кошти до 14.06.2015 у розмірі 3200грн, що складає різницю 28% від суми позики. Позичальник умови щодо повернення коштів у домовлений сторонами строк до 14.06.2015 не повернув. Тому просив стягнути з [PERSON] борг у сумі 2500грн. і 28% за 20 діб, що складає 3 465грн за весь час прострочення (99діб), що загалом становить 5 965грн. та судовий збір у розмірі 487,20грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали. Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, вважає, позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24.05.2015 [PERSON] позичив у позивача кошти у сумі 2500грн. строком на 20 діб та зобов'язався повернути кошти до 14.06.2015 у розмірі 3200грн, що складає різницю 28% від суми позики, що підтверджується розпискою. Але відповідач умови договору щодо повернення коштів у строк до 14.06.2015 не виконав. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статей 526, 527 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами та розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачає , що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу, відповідач порушує зобов'язання за вищевказаним договором позики. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved