Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача із позовом, в якому просить прийняти рішення про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору без номера від 26.01.2007 року в розмірі 46203 грн. 75 коп. та судових витрат за сплачений судовий збір у розмірі 462 грн. 04 коп. В судовому засіданні 25.02.2014 року, до початку розгляду справи по суті представник відповідача звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій відповідач [PERSON] просив визнати кредитний договір без номера від 26.01.2007 року між сторонами недійсним та стягнути судові витрати. В судовому засіданні 04.03.2014 року представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити, пояснив, що відповідач 26.01.2007 року уклав з позивачем кредитний договір, згідно якого отримав кредит в сумі 10000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості. Договір був оформлений шляхом підписання заяви, в якій він погодився з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжними картками. Відповідач отримав картку, на яку було перераховано кредит, проте зобов»язань не виконував, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 46203, 75 грн. В судовому засіданні 07.07.2014 року представник позивача за первісним позовом вказав, що висновок судової почеркознавчої експертизи суд повинен оцінити критично з тих підстав, що він складений з порушенням норм законодавства про проведення експертиз, зокрема експерту не було надано для дослідження 15 документів із вільними зразками підписів, а експериментальних зразків надано лише на 3-х аркушах, хоч відповідна інструкція передбачає 5-8 аркушів. Тому просив первісний позов задоволити та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом позовні вимоги не визнав, пояснив, що він оспорюваний договір не укладав, в наданій суду заяві на видачу картки від 26.01.2007 року не його підпис. Зустрічний позов він та його представник підтримали, просили його задоволити з цих же підстав. Представник позивача вважає, що за таких обставин, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність договірних стосунків із відповідачем за первісним позовом, натомість висновок почеркознавчої експерти даний факт підтверджує. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягає до задоволення, а позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ про визнання кредитного договору недійсним підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення та підпису відповідачем за первісним позовом оспорюваного кредитного договору, який складється із заяви до банку з Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківсьтких послуг, а також Тарифами. Відповідно висновку експертів за результатами проведення комплексної (почеркознавчої та ТЕД) експертизи № 410/14-23, № 1082/143-23 від 04.06.2014 року, два підписи від імені [PERSON] в графах «Клієнт, Дата» та «Платіжну картку та ПІН - код отримав.Дата» в оригіналі заяви на видачу картки в Приватбанк від 27.01.2007 року - виконані не [PERSON], а іншою особою. Суд не вбачає підстав для визнання даного висновку як недопустимого доказу. Судом задоволено всі клопотання експерта про витребування і надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, а кількісний показник наданих документів не є визначальним критерієм при проведенні експертизи. Таким чином, позивач за певісним позовом не довів підпису відповідача у заяві про надання банківських послуг та отримання платіжної картки від 26.01.2007 року та не надав інших належних доказів укладення кредитного договору. За вказних обставин є підстави визнати оспорюваний договір недійсним, про що заявив зустрічний позов відповідач за первісним позовом [PERSON] Згідно ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач за зустрічним позовом надав суду квитанцію від 25.02.2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про сплату 243 грн.60 коп., тому вказана сума витрат підлягає до стягнення із відповідача за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved