Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей, мотивуючи тим, що сторони у шлюбі не перебували, впродовж останнього часу разом не проживають, що спричинило між ними спір щодо визначення місця проживання дітей. Необхідно встановити місце проживання дітей з батьком [PERSON], оскільки в нього є фінансова спроможність утримувати малолітніх дітей, а відповідачка не працює та доходу не отримує, на її банківські рахунки накладено арешт. Крім фінансової неспроможності утримувати дітей відповідачка також ведене аморальний спосіб життя: зловживає алкогольними напоями, залишає дітей одних вночі, не займається вихованням дітей, їх розвитком, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за водіння автомобіля в нетверезому стані в той час як в салоні були діти. Діти постійно перебувають у стані стресу, оскільки їх мати не приділяє їм достатньо уваги. 13 березня 2018 року відповідачка подала зустрічний позов, який ухвалою суду від 09 листопада 2018 року залишено без розгляду за клопотанням відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) [PERSON]. З 17 листопада 2017 року по 08 жовтня 2018 року справа перебувала в провадженні судді Островського Л.Є. 08 жовтня 2018 року у зв'язку з повторним авторозподілом справу прийнято до провадження суддею Бабій О.М. Позивач та його представник в судовому в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідачка в підготовчі судові засіданні та судові засідання не з'являлась, відзиву на позовну заяву не надала, зустрічний позов просила залишити без розгляду, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином на всі відомі суду адреси, згідно адресної довідки та на адресу, яка вказана нею в зустрічній позовній заяві, що підтверджується конвертами, які повертались за закінченням терміну зберігання. Представник Органу опіки та піклування в судовому засіданні висловила думку про необхідність залишення дітей проживати з батьком, надала суду належно оформлений висновок від 19.06.2018 року. Заслухавши пояснення позивача, його представника, думку представника Органу опіки та піклування, який надав висновок, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 14.04.2004 року, серії [NUMBER] від 14.12.2007 року, серії [NUMBER] від 09.10.2012 року вони є батьками [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] (а.с. 9-11). В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків. Старша дочка [PERSON] є неповнолітньою, а тому вона праві вільно обирати своє місце проживання згідно ч. 2 ст. 29 ЦК України. Що стосується вимоги позивача про залишення малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON], на проживання разом з ним, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. На даний час діти проживають з позивачем та надалі хочуть проживати з ним, що підтверджується поясненням [PERSON] (а.с.177), протоколом бесіди з [PERSON] (а.с.176). Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін, висновку Органу опіки та піклування, позивач відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, має позитивні характеристики, належні умови для забезпечення потреб малолітніх дітей. Позивач є хорошим батьком, який дбає про своїх дітей. Вказані факти підтверджуються копіями податкових декларацій фізичної особи підприємця (а.с. 12-15), інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачка вихованням дітей не займається, місце знаходження її невідоме, вона неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, що підтверджується копіями постанов Івано-Франківського міського суду (а.с.72-75) та копіями карток обліку адміністративного правопорушення (а.с.155-162), доходу не має, на її кошти в банківських установах накладені арешти, що підтверджується копіями постанов (а.с.33-36). Відповідно до свого висновку від 19.06.2018 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с.215-223). Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі ? СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Врахувавши все вищенаведене, ставлення сторін до своїх батьківських обов'язків, те, що, [PERSON] та [PERSON] є малолітніми, місцезнаходження матері дітей [PERSON] на даний час не відомо, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем доведено розмір витрат які він поніс, а тому судовий збір та витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача в розмірі 640 грн. судового збору та 15 000 грн. витрат пов'язаних з розглядом справи. На підставі наведеного, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», ст. ст. 157, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved