Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 13.11.2014 року по вул. С.Бандери в м. Івано-Франківську водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Ходна Цівік» д.н.з. [NUMBER] не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з належним позивачу транспортним засобом марки «Тойота» д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2014 року відповідача визнано винним у вищенаведеному ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вартість матеріального збитку завданого автомобілю марки «Тойота» згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 12 січня 2015 року складає 60 698 грн. 65 коп. Страховою компанією відповідача частково компенсовано кошти на ремонт у розмірі 45 000 грн. За послуги по складанню висновку позивач поніс витрати в розмірі 900 грн., за послуги евакуатора позивач оплатив 450 грн. Окрім матеріальних втрат позивачу також спричинено і моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити позивачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 7051 грн. 91 коп. Судові витрати у вигляді судового збору та витрат понесених на отримання правової допомоги також слід стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача та сам позивач позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Додатково суду позивач повідомив, що він визнає факт отримання ним виплати страхового відшкодування за фактом настання страхового випадку в розмірі 45 000 грн., він погодився на таку суму відшкодування оскільки так йому повідомили в страховій. Щодо висновку експерта [PERSON] про розмір збитків від 27.11.2014 року, який передував звіту про оцінку [PERSON] від 12 січня 2015 року, то позивач пояснив, що висновку у експерта [PERSON] він не замовляв та не оплачував. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, так як цивільна відповідальність, що настає за участі автомобіля відповідача застрахована згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. А тому матеріальна шкода повинна відшкодовуватись страховою компанією, як страховиком, згідно умов полісу, що і було зроблено. Позивач отримав суму страхового відшкодування яка ним була погоджена із страховою компанією згідно висновку експерта [PERSON] про розмір збитків від 27.11.2014 року. Підстав для стягнення з відповідача відшкодування, вартості звіту [PERSON] від 12 січня 2015 року, інфляційних втрат, пені, 3% річних, моральної шкоди та судових витрат позивачем суду не наведено. Просила в задоволенні позову відмовити з мотивів наведених в письмових запереченнях. Ухвалою суду від 04 червня 2015 року до участі в справі в якості третьої особи залучено приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС». Співвідповідачем суд страхову компанію не залучав, оскільки вимог до страхової компанії позивач не ставив, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 605656 (а.с.24), власником транспортного засобу марки «Toyota Avensis» д.н.з. [NUMBER], є [PERSON]. Власником транспортного засобу марки «Хонда Цівік» д.н.з. [NUMBER], є [PERSON], відповідач керував вказаним транспортним засобом 13 листопада 2014 року. Правомірність володіння та керування [PERSON] транспортним засобу марки «Хонда Цівік» д.н.з. [NUMBER] 13.11.2014 року сторонами не заперечується. За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року (а.с.8), [PERSON], 13.11.2014 року близько 15 год. 40 хв. в м. Івано-Франківську по вул. С.Бандери керуючи транспортним засобом марки «Хонда Цівік» д.н.з. [NUMBER] не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з належним позивачу транспортним засобом марки «Тойота» д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Згідно звіту № 157/14 про оцінку колісного транспортного засобу від 12 січня 2015 року вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «Toyota Avensis» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП складає 60 698 грн. 65 коп. (а.с.9-47) Як вбачається із вказаного звіту оцінка проводилась 26 грудня 2014 року, а подія ДТП мала місце 13 листопада 2014 року. Представником відповідача надано суду висновок експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 399 від 27 листопада 2014 року, який складений судовим експертом [PERSON] на замовлення позивача [PERSON], згідно якого вартість матеріального збитку (шкоди) завданого власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER] внаслідок ДТП складає 46 039 грн. 02 коп. (а.с.117-136) Позивач заперечував дійсність вказаного висновку, оскільки його не замовляв та не оплачував. Але, як вбачається із пояснень експерта та наданих ним документів, зокрема квитанції про оплату послуг експерта та фото таблиць, позивач оплачував послуги експерта. Крім того, огляд автомобіля проходив у присутності позивача та представника Івано-Франківської філії АТ «СГ «ТАС» (а.с.143-145). 27.09.2014 року між АТ «СТ «ТАС» та [PERSON] був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Поліс) № АІ/3510824, забезпеченим транспортним засобом згідно Полісу є автомобіль «Хонда Цівік», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.65). Даний Поліс був укладений на підставі вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд, для визначення розміру матеріального збитку, бере до уваги висновок експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 399 від 27 листопада 2014 року, який складений судовим експертом [PERSON] на замовлення позивача [PERSON], оскільки він зроблений одразу після ДТП, за участі всіх зацікавлених сторін. В той час, як звіт № 157/14 про оцінку колісного транспортного засобу підписаний 12 січня 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до частин 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), для отримання страхового відшкодування, особа яка має право на отримання страхового відшкодування надає страховику відповідну письмову заяву згідно Закону та додати до неї документи зазначені п. 35.2 цього ж Закону. Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Як встановлено судом, позивач скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування від АТ «СГ «ТАС», за фактом настання страхового випадку, що мав місце 13.11.2014 року та звернувся до страховика з вимогою відшкодувати завдану йому шкоду внаслідок пошкодження його автомобіля, що підтверджується копією заяви від 11 березня 2015 року (а.с.84). На час подання заяви до страхової компанії у позивача був висновок експерта та звіт авто товарознавця, однак позивач у своїй заяві вказав суму відшкодування 45 000 грн., хоча Поліс не передбачає франшизи та ліміт відшкодування становить 50 000 грн. Як вбачається із платіжного доручення № 45421 від 27.03.2015 року та відомості від 27.03.2015 року № 365, позивач страхове відшкодування отримав (а.с.106-108). Із жодними повідомленнями до страхової компанії чи до відповідача про не повну сплату страхового відшкодування чи відшкодування шкоди, позивач не звертався. Отже, вимога позивача про відшкодування шкоди завданої транспортному засобу внаслідок ДТП не підлягає відшкодуванню, оскільки таке відшкодування позивачем вже отримано. Щодо вимоги позивача про відшкодування шкоди, яка йому була завдана внаслідок невиконання грошового зобовязання на підставі ст. 625 ЦК України, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Також, в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При вирішенні спору в частині вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд врахував розяснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Позивачем в своїх поясненнях жодним чином не обґрунтовано розмір заподіяння йому моральної шкоди. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Позивач вважає, що суму матеріального збитку також складає вартість проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 900 грн. та просить стягнути дану суму з відповідача, з чим суд погодитись не може, так як в силу дії п 4 ч. 2 ст. 79 ЦПК України витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. А тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, суд приходить до переконання що 900 грн. вартості проведення автотоварознавчого дослідження, судові витрати не підлягають відшкодуванню зі сторони відповідача, так як рішення суду прийнято не в користь позивача. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 23, 60 ч. 1 та 4, 61 ч. 3 ЦПК України,

Outcome: dismissed