Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачів про визнання недійсним та скасування рішення Нанківської сільської ради Хустського району від 10.11.2000 року за № 26 про оформлення права власності на житловий будинок та визнання недійсним свідоцтва про право власності видане на ім'я [PERSON] № 160 від 29.12.2000 року. В позовній заяві позивач посилається на те, що рішенням виконавчого комітету Н.Селиської сільської ради народних депутатів Хустського району від 28 жовтня 1966 року, йому надано дозвіл на будівництво житлового будинку на виділеній колгоспом ділянці, що розташована в [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом Хустської районної ради депутатів, йому надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та підсобних будівель, на підставі якого він отримавши проектні документи, почав будівництво житлового будинку на місці старого будинку батьків. Завершивши будівництво будинку в 1969 році, він разом зі своєю родиною почав у ньому проживати. У 1981 році дочка [PERSON] взяла шлюб з відповідачем, який після весілля також почав проживати у їхньому будинку. В 1986 році позивач разом з дружиною та донькою Тетяною переїхав проживати до батьків дружини в [ADDRESS], а в будинку № [NUMBER] залишилась проживати родина доньки Ірини. Згодом відповідач збудував житловий будинок на обійсті своєї матері в [ADDRESS] і переїхав туди проживати разом з родиною, натомість в будинку № [NUMBER] залишились проживати онук позивача разом зі своєю дружиною. Через негативну поведінку відповідача, в 2012 році вони розлучилися з Іриною і остання переїхала проживати до будинку позивача. В цей же час позивач виявив у паперах онука свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS], видане на ім'я відповідача. Вважає, що органом місцевого самоврядування неправомірно видано у 2000 році свідоцтво про право власності на будинок на ім'я відповідача, оскільки останній збудований ним ще в 1969 році на підставі всіх необхідних дозвільних документів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви. Суду пояснила, що відповідач неправомірно отримав свідоцтво про право власності на будинок позивача, чим порушив право його приватної власності і таке право підлягає захисту в судовому порядку. Позивач ніколи не працював в колгоспному дворі і будинок № [NUMBER] не відноситься до категорії колгоспних дворів. Так жодних дій по відчуженню власного будинку позивач не робив і відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що був членом колгоспу і відповідно міг стати головою колгоспного двору. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили вимоги позивача вказавши на їх необґрунтованість та безпідставність. В ході розгляду справи відповідачем подано заперечення проти позову з якого вбачається, що між сторонами пройшов обмін будинками [ADDRESS]. Позивач разом з родиною вибув з колгоспного двору № [NUMBER], а він став членом колгоспного двору про що зроблено відповідні записи у погосподарських книгах Нанківської сільської ради. Відповідач в судовому засіданні ствердив, що являвся членом колгоспу « Радянська Україна» однак не зміг надати суду відповідні докази, оскільки його трудова книжка за попередні роки втрачена. Будучи головою колгоспного двору відповідач оформив право власності на будинок про що було відомо позивачу ще в 2001 році, однак лише в 2013 році позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Нанківський сільський голова Чулей М.С. залишив вирішення питання даного спору на розсуд суду, оскільки не зміг пояснити яким чином приймалось оскаржуване рішення та вносились зміни в погосподарські книги, відмітивши що для отримання статусу члена колгоспного двору повинна бути внесена запис в трудову книжку про членство в колгоспі. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи приходить до висновку що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В ході судового розгляду представник позивача навів докази в обґрунтування своїх вимог, які дають суду підстави для задоволення позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Н.Селиської сільської ради народних депутатів Хустського району від 28 жовтня 1966 року, позивачу надано дозвіл на будівництво житлового будинку на виділеній колгоспом ділянці, що розташована в [ADDRESS]. В даному рішенні яке приймалось органом місцевого самоврядування, а не зборами колгоспників, не вказано статус дворогосподарства як колгоспний двір. Отримавши дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON] завершив його в 1965 році, про що свідчать відомості в погосподарській книзі. Згідно відомостей погосподарської книги [PERSON] числився як голова родини, а не голова колгоспного двору, працював в м.Хуст школа інтернат. Дружина позивача [PERSON] також працювала в школі -інтернат в м.Хуст та не мала відношення до членів колгоспу. Таким чином враховуючи дані обставини, а також відсутність будь-яких належних доказів про те, що дворогосподарство відноситься до колгоспних дворів, суд констатує, що спірне дворогосподарство відноситься до дворогосподарств індивідуальної забудови і дана обставина підтверджена наданими до матеріалів справи доказами. Суд дає критичну оцінку відомостям вказаним в погосподарських книгах про те, що дворогосподарство [ADDRESS] відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», оскільки сам сільський голова не зміг суду пояснити ким, коли і на підставі чого були внесені ці відомості в погосподарські книги. Будь-яких інших доказів про приналежність будинку до групи колгоспний двір, суду не надано. Відповідач [PERSON] одружився з дочкою позивача у 1981 році і з того часу проживав у спірному будинку. Тобто на момент реєстрації відповідача у будинку позивача, будинок вже був завершений будівництвом на підставі дозвільних документів наданих на ім'я позивача. Той факт, що домоволодіння розташоване в [ADDRESS] належало позивачу на праві приватної власності підтверджується даними Погосподарської книги Нанківської сільської ради Хустського району, книжкою індивідуального забудовника, рішенням органу місцевого самоврядування про надання дозволу на забудову будинку. Статтею. 100 ЦК Української РСР, який діяв на час завершення будівництва даного будинку визначалось, що в особистій власності громадян може бути жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Твердження відповідача про те, що дане дворогосподарство відноситься до групи колгоспний двір також спростовується наданим ним до матеріалів справи технічним паспортом, в якому будинок [ADDRESS] зазначений як житловий будинок індивідуального житлового фонду. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що позивач переїхавши на інше місце проживання, втратив право на даний будинок, а він набув таке право працюючи в колгоспі, оскільки судом встановлено, що дане дворогосподарство не відносилось до групи колгоспних дворів. Сам факт тривалого проживання відповідача в будинку позивача не створив для нього набуття права власності на нього. Доводи відповідача про те, що між ними нібито відбувся обмін будинками, в судовому засіданні нічим не підтверджені. З дослідженої в судовому засіданні інвентарної справи № 174, заведеної на будинок [ADDRESS] Хустського району, вбачається, що власником будинку є [PERSON], при цьому роком забудови є 1965 рік. Документів які б підтверджували право власності, а також підстави її виникнення в матеріалах інвентарної справи відсутні. З оскаржуваного позивачем рішення вбачається, що житловий будинок передано у власність гр. [PERSON] у відповідності з Правилами Державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, затвердженими наказами № 56 Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року. Дані правила регулювали порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходилися у власності фізичних осіб. Враховуючи, що дозвіл на будівництво даного будинку, саме будівництво будинку проводилося [PERSON], даний будинок не був віднесений до групи колгоспний двір, виконавчим комітетом Нанківської сільської ради від 22 грудня 2000 року неправомірно прийнято рішення № 25 в частині надання права власності на будинок [ADDRESS] Хустського району гр.. [PERSON] з посиланням на Правилами Державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, затвердженими наказами № 56 Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, оскільки на момент винесення даного рішення будинок не перебував у власності відповідача і даним рішення порушено право на реєстрацію прав власника гр.. [PERSON] Додані відповідачем до матеріалів справи докази, а саме: про розгляд звернення [PERSON], акт встановлення межових знаків, про розгляд усного звернення [PERSON], на підтвердження того, що позивачу було відомо про оформлення ним права власності ще в 2001 році та пропущено строк позовної давності, суд не бере до уваги, оскільки ці документи стосуються особи яка не брала участі в справі та не мають до даної справи жодного відношення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується Оцінивши в сукупності встановлені по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як в продовж судового розгляду представник позивача навів суду докази на підставі яких можна зробити висновок, про обґрунтованість та доведеність її позовних вимог. А тому, відповідно до ч.1 ст. 257, ЦК України наведені обставини є безумовними підставами для задоволення позову. Враховуючи наведене,

Outcome: approved