Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 321213,76 грн. При цьому посилається на те, що він з 06.02.2007 року перебував у трудових відносинах з Державним науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом «Ндіпроектреконструкція». Був звільнений 01.12.2015 року за власним бажанням. За період роботи перед позивачем виникла заборгованість із заробітної плати в сумі 117 440,90 грн., яка згідно судового наказу Богунського районного суду м.Житомира від 18.12.2018 року стягнута на користь особи. Позивач зауважує, що заборгованість по заробітній платі фактично сплачена 29.12.2018 року шляхом переказу на банківський рахунок грошової сумі в 112 323,00 грн. Вказуючи на середньоденну заробітну плату в розмірі 416,08 грн., період затримки розрахунку з 01.12.2015 року по 29.12.2018 року, позивач просить стягнути середній заробіток за весь указаний час. В судовому засіданні від 11.02.2020 року позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, та, уточнивши, зазначили, що заборгованість станом на 29.12.2018 року сплачена у повному обсязі, оскільки частина грошових коштів надходила від відповідача попередньо. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на перебування підприємства у скрутному матеріальному становищі. В судове засідання від 02.04.2020 року позивач надав заяву з додатковими поясненнями, просив справу слухати у його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений. Судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] з 2007 року працював у Державному науково-дослідному та проектно-вишукувальному інституті «Ндіпроектреконструкція». На підставі наказу № 38-К від 01.12.2015 року звільнений за ст. 38 КЗпП України за ініціативою працівника. Внаслідок виникнення заборгованості із заробітної плати судовим наказом Богунського районного суду м.Житомира від 18.12.2018 року на користь позивача стягнуто 117440,90 грн. Фактична виплата заборгованості із заробітної плати в повному обсязі здійснена 29.12.2018 року, що підтверджується відомостями банківського рахунку з відтворенням зарахування грошових коштів, обставина визнається також учасниками. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнення, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України). Розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку за період після дня звільнення (останнього дня роботи) по день фактичного розрахунку становить 416,08 грн. * 772 = 321 213,76 грн. Розрахунок середнього заробітку проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 з врахуванням часу затримки розрахунку при звільненні, який становить 772 робочих днів та середньоденної заробітної плати позивача, що складає 416,08 грн. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано будь-яких заперечень з приводу відомостей про середній заробіток позивача, який в свою чергу підтверджується довідкоюДержавного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «Ндіпроектреконструкція» про доходи [PERSON] від 21.01.2016 року. За положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вищенаведені висновки суду не вказують на можливість задоволення позову з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Середній заробіток за час затримки розрахунку не є заробітної платою, а тому положення ч.2 ст. 233 КЗпП України про право працівника звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, не розповсюджуються на вказані вимоги. Суд звертає увагу, що вимоги ч.1 ст. 233 КЗпП України є спеціальними, а тому застосовуються не залежно від заяви сторін про необхідність застосування строків позовної давності. Приймаючи до уваги, що відомості про виплату заборгованості із заробітної плати отримано позивачем 29.12.2018 року, останній звернувся до суду 22.10.2019 року, тобто із значним перевищенням тримісячного строку, визначного для звернення до суду за вирішенням даного спору, будь-яких поважних причин на поновлення строку не зазначив, вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed