Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просив встановити факт призначення його на посаду директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», зобов»язати підприємство внести до його трудової книжки запис про призначення його на посаду державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Позов обґрунтовує тим, що 02.11.2016 року Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було видано наказ з особового складу «Про призначення [PERSON]В.» № 150-п. Відповідно до вказаного наказу його було призначено виконуючим обов'язки директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації,метрології та сертифікації» з 19.11.2016 року до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку. Згідно роз'яснення Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 року № 30/39 «Про порядок оплати тимчасового заступництва», затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 року № 820/39 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 11.12.1986 р. № 521/30-18), який діє на підставі Постанови Верховної Ради України від 12.09.91 р. № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України актів законодавства Союзу PCP» - тимчасовим заступництвом вважається виконання службових обов'язків на посаді тимчасово відсутнього працівника, викликаного виробничою необхідністю. Тимчасове виконання обов'язків на посаді відсутнього працівника покладається на іншого працівника відповідним наказом. Працівнику, який заміщує відсутнього працівника, виплачується різниця між його фактичним окладом і посадовим окладом працівника, якого він заміщує за умови, що цей працівник не є штатним заступником відсутнього працівника. Відповідно до п.2 даного роз'яснення, призначення працівника виконуючим обов'язки вакантій посаді допускається тільки за посадою, призначення на яку робиться вищим органом управління відповідної юридичної особи. Особі, якій надано повноваження керівника юридичної особи зобов'язана на протязі місячного терміну з дня прийняття (переведення) працівника на роботу керівником юридичної особи представити у вище стоячий орган управління документи для його призначення на посаду. Цей орган в місячний термін з дня отримання документів повинен розглянути це питання і прийняти по ньому відповідні рішення. Починаючи з 19.01.2017 року він виконував обов'язки директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації,метрології та сертифікації» більше ніж 2 місяці, тобто починаючи з 19.01.2017 року втратив статус особи, що виконує обов'язки директора та отримав статус директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». 20.03.2017 року він звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з заявою у якій просив, внести запис до трудової книжки про призначення його директором державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації,метрології та сертифікації» з 19.01.2017 року та встановити посадовий оклад на рівні посадового окладу директора підприємства з 19.01.2017 року. До цього часу відповіді на вищевказану заяву не отримав. Йому стало відомо з сайту Міністерства економічного і торгівлі України, що 13.03.2017 відбулось засідання постійно діючої комісії з проведення конкурсного відбору керівників субєктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з заслуховування конкурсних пропозицій учасників конкурсного відбору на посаду керівника державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Комісія заслухала конкурсні пропозиції 9 учасників конкурсного відбору і за результатами обговорення та аналізу конкурсних пропозицій учасників конкурсного відбору, переможцем конкурсного відбору на посаду керівника державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» оголошено [PERSON]. Враховуючи дані обставини, просив задовольнити позов. 28.04.2017 року позивачем змінено предмет позову, відповідно до поданої заяви позивач просить встановити факт призначення його на посаду директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації»; зобов»язати підприємство внести до його трудової книжки запис про призначення його директором вказаного підприємства; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 21.03.2017 року № 64-п «Про звільнення [PERSON]В.»; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 21.03.2017 року № 65-п «Про призначення [PERSON]М.»; поновити його на посаді директора вищезазначеного підприємства з 21.03.2017 року та стягнути з підприємства на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. 30.06.2017 року позивачем збільшено позовні вимоги, відповідно до поданої ним заяви він просить також визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства економічного розвитку торгівлі України від 15.06.2017 року № 123-п «Про призначення [PERSON]М.» В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, заявах про уточнення і збільшення позовних вимог та наданих суду письмових поясненнях, просив позов задовольнити. Представник відповідача - державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини просив відмовити в задоволенні позову. Залучений до участі в справі в якості третьої особи ухвалою суду від 20.06.2017 року [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Суд заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадян права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. На підставі Постанови Верховної Ради України № 1545 від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» в трудовому законодавстві застосовується Розяснення Держкомпраці СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС від 29 грудня 1965 року № 30/39 ( зі змінами від 11 грудня 1986 року № 521/30-18 ) «Про порядок оплати тимчасового замісництва». Відповідно до п.1 зазначеного розяснення тимчасове заступництво - це виконання працівником поряд із своєю основною роботою, зумовленою трудовим договором, обов'язків тимчасово відсутнього працівника, якщо це викликано виробничою потребою і за виконання обов'язків цього тимчасово відсутнього працівника здійснюється доплата. Судом встановлено, що 18.11.2013 року між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та [PERSON] було укладено Контракт № 19 про призначення на посаду директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», засновником якого є Міністерство економічного розвитку, на термін з 18.11.2013 року по 18.11.2016 року, тобто чітко зазначено строк його дії, після закінчення якого дія контракту припиняється. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2016 року № 149-п позивача з 18.11.2016 року було звільнено з посади директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» у звязку із закінченням строку дії трудового договору, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2016 року № 150-п позивача було призначено виконуючим обовязки директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з 19.11.2016 року до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку. Вказана обставина зазначається в позові самим позивачем, не оспорюється сторонами по справі, а тому вважається судом встановленою. Згідно з вимогами ч.1ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Таким чином, між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та [PERSON] в порядку передбаченому законодавством було укладено строковий трудовий договір і він був призначений виконуючим обов'язки директора з 19.11.2016 року до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку Підстави припинення трудового договору передбачені ст.36 КЗпП України, зокрема, строковий договір може бути припинений у зв'язку із закінченням строку. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 року № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб»єктів господарювання державного сектору економіки» (зі змінами), призначення на посаду директора відбувається виключно на конкурсних засадах. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.12.2016 року № 2135 було оголошено конкурсний відбір керівника державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Участь в конкурсі приймав і позивач, але переможцем конкурсу було визначено [PERSON], а тому наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 21.03.2017 № 65-п [PERSON] з 22 березня 2017 року було призначено виконуючим обовязки директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (на час проведення спеціальної перевірки, з подальшим укладенням контракту), а наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 21.03.2017 № 64-п позивача було звільнено з посади виконуючого обов»язки директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» 21.03.2017 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, у звязку із закінченням строкового трудового договору. Згідно наказу державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» № 77/о від 21.03.2017 року з позивачем був проведений остаточний розрахунок з виплатою компенсації за частину невикористаної відпустки. 03.04.2017 року позивачу вручена копія наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 21.03.2017 року № 64-п про його звільнення та видана належно оформлена трудова книжка. Таким чином, на даний час трудові відносини державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» та [PERSON] припинені. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач стверджує, що відповідно до розяснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 №30/39 (у редакції від 11 грудня 1986 року) «Про порядок оплати тимчасового заступництва», починаючи з 19.01.2017 він втратив статус особи, що виконує обовязки директора та отримав статус директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Судом встановлено, що позивач здійснював виконання обов'язків директора державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» не за сумісництвом або суміщенням посад, а з ним був укладений строковий трудовий договір і строк дії цього строкового трудового договору був обумовлений настання певної події, а саме до призначення в установленому законодавством порядку керівника підприємства. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 № 1545 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу PCP з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог. Згідно з підпунктом 2.3 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року № 203 року «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракти з керівниками підприємств, що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства. Виходячи із частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Порядок призначення керівників державних підприємств та процедура укладення контракту з ними чітко прописані трудовим законодавством, які повинні бути дотримані роботодавцем та уповноваженим органом управління, а саме: Законом України «Про управління обєктами державної власності», постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 року «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників субєктів господарювання державного сектору економіки». Оскільки порядок призначення керівників державних підприємств врегульовано вищезазначеними нормативними актами, то розяснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.121965 № 30/39 в цій частині не підлягають застосуванню. З огляду на те, що Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги лише нормами розяснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.121965 № 30/39, а інших підстав позову не наводить, тому позовні вимоги є незаконними та необгрунтованими, а правові підстави для задоволення позову відсутні. Пояснення представника позивача щодо звільнення позивача під час тимчасової непрацездатності також не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Частина 3 ст. 40 КЗпП України забороняє звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності у випадку звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підставі, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України (п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України), але в даному випадку звільнення позивача відбулось у зв»язку із закінченням строку дії трудового договору за п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП україни. Враховуючи вищезазначене, положення ст. 43 Конституції України, статей 21, 23, 36 КЗпП України, Закон України «Про управління обєктами державної власності», постанову Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 року «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників субєктів господарювання державного сектору економіки», суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, а тому відмовляє в його задоволенні в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed