Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості від 21 лютого 2002 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований на товарній біржі «Українська» за №191381. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 21 лютого 2002 року між нею та [PERSON] укладено договір купівлі- продажу нерухомого майна посвідченого товарною біржею «Українська». За умовами зазначеного договору нею придбано у приватну власність однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] .Даний договір нотаріально посвідчено не було, оскільки працівники біржі запевнили, що угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Посилаючись на те, що на час укладання договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов притаманних цьому роду угод, просить позов задовольнити. При цьому, вказує, що не має можливості реалізувати свої права з володіння та користування майном як власник. Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач належним чином повідомлена про день та час розгляду справи у судовому засіданні участі не приймала, надавши письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у визначеному законом порядку, з урахуванням положень ч.11ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак, у судове засідання не з`явився. Причини своєї неявки в судове засідання, суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. У відповідності до ч.1,2 ст. 4 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно ч. 1 ст.13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки ,насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Судом встановлено, що 21 лютого 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі- продажу нерухомого майна, посвідченого товарною біржею «Українська» за реєстраційним номером 191381.За умовами зазначеного договору [PERSON] придбала у приватну власність однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . Продаж вчинено за 500,00 грн., які отримані продавцем від покупця при підписанні договору (а.с.6).Даний договір зареєстрований товарною біржею «Українська» 21.02.2002 року за реєстраційним № 191381 (а.с.6). 25.02.2002 року договір купівлі-продажу зареєстрований КП «Жовтоводське МБТІ» реєстровий номер 80. (а.с.9 ). Нотаріально договір не посвідчено, оскільки на час його укладення ст.15 Закону України «Про товарну біржу» передбачала, що договір укладений на торговій біржі не потребує свого подальшого нотаріального посвідчення. Сторони виконали передбачені договором умови угоди. Фактично [PERSON] вступила у володіння і користування вказаним нерухомим майном з 21.02.2002 року. Із копії паспорта на квартиру вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.7-8). На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися придбаним нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки договір купівлі-продажу не пройшов нотаріального посвідчення. Статтями 391, 392 ЦК України (в редакції 2003 року) встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного, суд вважає, що сторони виконали усі умови договору купівлі- продажу квартири, які не порушують інтереси держави чи третіх осіб, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 лютого 2002 року укладеного між [PERSON] з однієї строни, та [PERSON] з другої строни дійсним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved