Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач в червні 2018 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.07.2010, мають спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, припинили підтримувати подружні відносини, а тому позивач дійшов висновку, що шлюб носить лише формальний характер, у зв'язку із чим була змушена звертатись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.06.2018 було відкрито провадження у справі та призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.10.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовні заяві. Також зазначив суду про те, що сторони приблизно з початку 2018 року почали проживати окремо та припинили ведення спільного господарства, намір зберегти шлюб позивач не має. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак про поважність причин своєї неявки до суду не повідомив, ані будь-яких клопотань щодо перенесення слухання справи ані відзиву на позовну заяву до суду від останнього не надійшло . Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі, пор що не заперечував представник позивача. Заслухавши вступне слово представника позивача - [PERSON], дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 03.07.2010 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №22, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Сторони по справі мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення представника позивача, сторони перестали підтримувати шлюбно-сімейні відносини, та з початку 2018 року почали проживати окремо один від одного, не ведуть спільного господарства, намірів зберегти шлюб позивач не має. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved