Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, несплаченої при звільненні, в сумі 88480 грн. 82 коп., а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В заяві зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1 березня 2010 року до 22 лютого 2018 року, працюючи на посадах заступника начальника з експлуатації, помічника директора з матеріально-технічного забезпечення. Наказом № 733-к від 22.02.2018 року звільнений у зв'язку з невиконанням підприємством законодавства про труд та умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку на час звільнення обчислюється сумою в 88480 грн. 82 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Оскільки відповідач у порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення належні позивачеві суми не виплатив, а в силу ст. 117 КЗпП України в разі невчасної виплати належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган зобов'язані сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, просить стягнути з відповідача на свою користь заробіток за період з 23 лютого 2018 року по день ухвалення рішення судом, виходячи з того, що належна йому від підприємства сума, обчислена у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, на день його звернення до суду, а саме: на 2 травня 2018 року, становила 23655 грн. 72 коп. При обчисленні компенсації за затримку розрахунку при звільненні просить виходити з того, що його середньоденна заробітна плата становить 537 грн. 63 коп. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач, належним чином повідомлений про дату розгляду справи, строки подання відзиву і доказів, відповідних звернень суду не надав, що в силу ст. 279 ЦПК України зумовило розгляд справи на підставі наявних в ній фактичних даних про взаємні права та правовідносини сторін. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1 березня 2010 року до 22 лютого 2018 року, працюючи на посадах заступника начальника з експлуатації, помічника директора з матеріально-технічного забезпечення. Наказом № 733-к від 22.02.2018 року звільнений у зв'язку з невиконанням підприємством законодавства про труд та умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а. с. 6-7). Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати, яку позивач не отримав при звільненні, на час звільнення обчислювалась сумою в 88480 грн. 82 коп. (а. с. 7). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В силу частини другої ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно із роз'ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Виходячи з наведених положень законодавства про працю і роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України позивачеві належить присудити всю суму заборгованості з моменту звільнення по день ухвалення рішення в справі, оскільки спір про розмір належних позивачеві сум між сторонами відсутній. Розрахунок, наведений позивачем, зроблений ним на підставі п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна кількість робочих днів розраховується діленням на два сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Обчислена таким чином сума за період з 23 лютого 2018 року по 2 травня 2018 року (день звернення до суду) становить 23655 грн. 72 коп. Сума, що підлягає стягненню з 3 травня 2018 року по 2 липня 2018 року (день ухвалення судового рішення) вираховується шляхом множення вартості середньоденного заробітку на кількість робочих днів в цьому періоді і становить 22042 грн. 83 коп. (537 грн. 63 коп. середньоденної заробітної плати х 41 робочий день). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача належить 88480 грн. 82 коп. нарахованої, але не сплаченої заробітної плати, 45698 грн. 55 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (23655 грн. 72 коп. + 22042 грн. 83 коп.). Судовий збір, пільги щодо сплати якого має позивач, належить присудити відповідачеві, стягнувши його в доход держави.

Outcome: approved