Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 25080 грн. пені за невиконання договору про розроблення землевпорядної документації щодо відведення, встановлення меж, посвідчення прав власності та користування на земельну ділянку; 500 грн. зайво сплачених за договором, та 5000 грн. моральної шкоди; зобов'язати ПП «АМАЛКОМ АС» в місячний термін з моменту набрання рішення законної сили виконати проектно-вишукувальні роботи з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Новороманівської сільської ради відповідно до договорів від 29.12.2009 року та 04.04.2014 року. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29.12.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого відповідач зобов'язався виконати проектно-вишукувальні роботи з виконання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на території Новороманівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. За вказані послуги відповідачу 29.12.2009 року було перераховано 500 грн. Відповідач зобов'язувався виконати вказані у договорі роботи до вересня 2010 року, але не виконав своїх зобов'язань та запропонував укласти ще один договір про розроблення землевпорядної документації щодо відведення, встановлення меж, посвідчення права власності та користування на земельну ділянку. 04.04.2014 року даний договір було укладено та перераховано 500 грн. Відповідач станом на момент подачі позову не виконав свої зобов'язання та не повідомив про причини невиконання вказаних договорів. У зв'язку з невиконання своїх договірних зобов'язань відповідач повинен сплатити йому пеню в розмірі 25080 грн. (1672 дні прострочення виконання договору з жовтня 2010 року по 1 травня 2015 року х 15 грн., три відсотки вартості замовлення, що становить 500 грн.) та повернути зайво сплачені 500 грн. Позивачу також була заподіяна моральна шкода, що виразилась у стражданнях та переживаннях, життєвих незручностях, пов'язаних з порушенням його права, як споживача, та звернення до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій просить справу слухати без його участі, позовні вимоги просить задовольнити з врахуванням збільшення розміру пені на 1965 грн., стягнути з відповідача судовий збір. Відповідач участі представника у жодному судовому засіданні не забезпечив, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та їх представників та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] 07.05.1998 року розміром 1,96 га., що розташований с. Нова Романівка, Новоград-Волинський район (а.с.4). Рішенням Новороманівської сільської ради від 04.11.2004 року надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної частки (паю) в натурі взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства [PERSON] із земель резерву сільської ради у розмірі земельної частки (паю) члена реформованого КПС «Перемога» площею 1,96 га (а.с.5). 29 грудня 2009 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - ПП «АМАЛКОМ АС» укладено ДОГОВІР № 399 «Щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо становлення меж земельної ділянки», відповідно до якого відповідач зобов'язався виконати проектно-вишукувальні роботи з виконання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на території Новороманівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства; вартість робіт становить 500 грн., початок робіт - грудень, закінчення - вересня 2010 року (а.с.6). 04 квітня 2014 року між сторонами у справі укладено ДОГОВІР № 66 «Про розроблення землевпорядної документації щодо відведення, встановлення меж, посвідчення права власності та користування на земельну ділянку». Роботи за даним договором виконуються на протязі шести місяців з моменту надходження 100% коштів від загальної суми оплати за виконання робіт. Вартість робіт становить 500,00 грн. (а.с.7-8). Відповідно до квитанцій № 1103.454.1 від 29.12.2009 року та № 62 від 04.04.2014 року [PERSON] на користь ПП «Амалком АС» сплачено по 500 грн. щоразу (а.с.9). Відповідно до п. 5.1 ДОГОВОРУ № 399 від 29 грудня 2009 року та п. 6.1 ДОГОВОРУ № 66 від 04 квітня 2014 року, за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договорами сторони несуть відповідальність згідно із законодавством та цими договорами. Станом на день розгляду справи у суді відповідач не виконав свої договірні зобов'язання та не повідомив про причини їх невиконання. Дані обставини не оспорювались сторонами та підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами: матеріалами справи на а.с.2-9. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 22 цього Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону Законом України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991 року, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Як слідує із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способами, передбаченими цим Кодексом та іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за укладеними між сторонами договорами виконав, оплативши визначені за договорами послуги у встановлені строки, а відповідач, в свою чергу, не виконує умов договорів: станом на день розгляду даної справи не виконав проектно-вишукувальні роботи з виконанням технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та не повідомив про причини невиконання. Окрім того, позивачем двічі було сплачено по 500,00 грн. за виконання вказаних робіт. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання робіт, передбачених договорами, укладеними між ним та відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача виконати роботи за договором і стягнення на його користь пені в загальній сумі 27045,00 грн. та зайво сплачених позивачем коштів в сумі 500,00 грн. - є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають до задоволення. При визначенні розміру пені, суд виходив з наступного: 1672 дні (дні прострочення виконання договору з жовтня 2010 року по 1 травня 2015 року) х 15 грн. (три відсотки вартості замовлення, що становить 500 грн.) = 25080 грн. + 1965 грн. ( 131 день (кількість днів за період з 01.05.2015 року по день розгляду справи - 08.09.2015 року) х 15 грн. (три відсотки вартості замовлення, що становить 500 грн.) = 1965 грн.) = 27045,00 грн. Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 22 цього Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки протиправність дій відповідача встановлено судом, тобто наявна констатація порушення прав позивача, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, спричиненої останньому. При вирішенні питання про розмір моральної шкоди, суд керувався постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, а саме п. 9, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. На підставі вищевикладеного, вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує: глибину, тривалість переживань та страждань, завданих позивачу діями відповідача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; позицію відповідача, зокрема відсутність його добровільної згоди чи власної ініціативи щодо відшкодування моральної шкоди - та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості визначає в даному конкретному випадку розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві, є адекватним тим життєвим незручностям та переживанням, яких зазнав позивач та співмірним із заподіяною йому шкодою. З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved