Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати недостовірною такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію інформацію, викладену в письмових поясненнях адвоката [PERSON] на адресу Кропивницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги № 222 від 05.07.2020 року та поширену Кропивницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової на адресу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області та Кіровоградської обласної державної адміністрації, а саме інформацію наступного змісту: «Письмово і особисто [PERSON] до мене не звертався, особисто під час карантину мені неодноразово телефонував, виражаючись при цьому зверхньо, не етично і з використанням ненормативної» лексики»; зобов`язати [PERSON] та Кропивницький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не пізніше 10 днів після набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію такого змісту: «Письмово і особисто [PERSON] до мене не звертався, особисто під час карантину мені неодноразово телефонував, виражаючись при цьому зверхньо, не етично і з використанням ненормативної лексики» та направити на адреси Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області та Кіровоградської обласної державної адміністрації; стягнути солідарно з [PERSON] та Кропивницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на його користь 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що в травні 2019 року він звернувся до Кропивницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо складення процесуальних документів та представництва його інтересів в суді. За результатами розгляду його заяви Кропивницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 340 від 31.0.2019 року, яким для складення процесуальних документів те представництва його інтересів в судах призначено адвоката [PERSON] . На виконання доручення № 340 від 31.05.2020 року ним адвокату, через Кропивницький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, було надано відповідні документи. Починаючи з дня видачі доручення № 340 від 31.05.2019 року та до початку червня 2020 року адвокатом [PERSON] не вчинялось жодних дій,спрямованих на його виконання. Бездіяльність адвоката щодо виконання наданого йому доручення та складення відповідних процесуальних документів, стало причиною його звернення з вимогою про повернення наданих йому документів, але вимоги були проігноровані, що змусило його звертатися за допомогою до працівників поліції та Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області. На вимогу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області, з метою вияснення підстав не повернення відповідачем йому документів, а також ненадання правової допомоги, Кропивницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги проведено службове розслідування в ході якого відібрано у адвоката [PERSON] письмові пояснення. У своїх поясненнях він, зокрема, повідомив наступне: «Письмово і особисто [PERSON] до мене не звертався, особисто під час карантину мені неодноразово телефонував, виражаючись при цьому зверхньо, не етично і з використанням ненормативної лексики». Відомості, висвітлені в письмових поясненнях адвоката, та поширені ним, не відповідають дійсності, є недостовірними, такими, що принижують його (позивача) честь гідність та репутацію. Зазначені письмові пояснення адвоката були поширені Кропивницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги на адресу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області та Кіровоградської обласної державної адміністрації. Виходячи зі змісту поширених відповідачами тверджень вважає, що поширена інформація інформує про вчинення ним дій, що виставляють його з негативної сторони, створюють враження у суспільства про нього, як про невиховану, непорядну та не культурну людину. Такі твердження адвоката про нього є недостовірними, адже зверхньо по відношенню до адвоката він не ставився, ненормативну лексику не використовував, а жодних доказів протилежного адвокатом [PERSON] не надано. Враховуючи те, що правову допомогу він так і не отримав, то вимушений був звернутися зі скаргою до Комісії з оцінювання якості, повноти та своєчасності надання адвокатами безоплатної правової допомоги. За результатами розгляду його скарги та проведення оцінки якості, повноти та своєчасності надання адвокатом [PERSON] правової допомоги, Комісією встановлено порушення з боку [PERSON] стандартів якості безоплатної вторинної правової допомоги, про що його повідомлено листом від 20.07.2020 року. Отже, наведена в письмових поясненнях адвоката [PERSON] від 07.07.2020 року та поширена ним та Кропивницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги інформація є недостовірною, негативною для нього та такою, що порушує його права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, а тому з метою захисту своїх порушених прав він вимушений звернутися до суду. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 05.11.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 31.12.2020 року відповідачем Кропивницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги подано відзив на позов. У відзиві на позов відповідач просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Зазначено, що у відповіді на адресу позивача центром не зазначено будь-якої інформації щодо позивача, яка б принижувала його честь, гідність та ділову репутацію, пояснення адвоката [PERSON] не підпадають під визначення поширення інформації згідно чинного законодавства. У своїй відповіді адвокат [PERSON] висловив оціночні судження і не можуть бути предметом судового захисту. Крім того, вказана інформація не направлялась на адресу Кіровоградської обласної державної адміністрації. 12.01.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій представник позивача підтримала позов в повному обсязі. Ухвалою суду від 18.02.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засідання позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, що в ньому викладені, просив позов задовольнити. Позивач пояснив, що мав на меті нівелювати невиконання адвокатом своїх обов`язків, дискредитувавши його (позивача) ім`я та довівши, що слово адвоката нічого не варте. Крім того, він втрати можливість звернення до адвоката, а таку можливість він має лише 6 разів. Розмір моральної шкоди є чисто символічним, яка частково може згладити його втрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що дійсно ним надавались пояснення, в яких він виклав свої судження. Особисто він позивача не бачив, побачив перший раз в суді, він не надав жодного доказу про вплив на його репутацію наданих пояснень. Він (відповідач) відповідав на поставленні йому питання, кошти від позивача не отримував, звітів про виконану роботу не подавав. Позивачем не доведено факту, що надане пояснення вплинуло на його репутацію, так як позивач не працює. Крім того, ніяким чином не ганьбив його честь, спілкувався з ним в телефонному режимі, спілкування було приватне і не було публічним. Позивач говорив з ним нецензурною лайкою, але доказів цього він не має. Представник відповідачаКропивницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення, викладені у відзиві на позов, просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до норм статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У пункті 9 Постанови від 27.02.2009 року визначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У відповідності до п. 15 Постанови від 27.02.2009 року при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Судом встановлено, що 27.05.2019 року позивач звернувся до Кропивницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо складення процесуальних документів та представництва інтересів з питання невиконання рішення адміністративного суду від 16.07.2018 року № 811/1379/18. 27.05.2019 року центром прийнято рішення № 520 нд «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] ». 31.05.2019 року центром видано доручення № 340 на підставі наказу про надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокату [PERSON] 02.07.2020 року наказом № 28/ЗД проведено заміну адвоката [PERSON] на адвоката [PERSON] та видано доручення № 229 від 02.07.2020 року. 17.07.2020 року наказом № 30/ЗД проведено заміну адвоката [PERSON] на адвоката [PERSON] та видано доручення № 260 від 20.07.2020 року. У відповідь на лист Кропивницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги № 01-09/03-1302 від 16.12.2020 року адвокат [PERSON] зазначив, що видане йому доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 260 від 20.07.2020 року знаходиться в роботі та рішення судом на сьогоднішній день не прийнято. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 967/5 від 02.07.2012 року, а саме п. 2 ч. 7 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги основними завданнями центрів є надання безоплатної первинної правової допомоги та безоплатної вторинної правової допомоги. Відповідно до п. 14 ч. 13 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги місцеві центри відповідно до покладених на них завдань укладають контракти/договори з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, відповідно до Порядку і умов укладення контрактів з адвокатами, які надають безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі, та договорів з адвокатами, які надають безоплатну вторинну правову допомогу на тимчасовій основі, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 року № 8 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.12.2012 року № 1214). Відповідно до п. 19 ч. 13 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги місцеві центри відповідно до покладених на них завдань видають доручення адвокатам для надання безоплатної вторинної правової допомоги суб`єктам відповідного права, визначеним пунктами 1-2-2, 8-13 частини першої та частиною другою статті 14 Закону, скасовують у разі необхідності такі доручення в установленому порядку. Відповідно до п. 25 ч. 13 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги місцеві центри відповідно до покладених на них завдань отримують від адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, інформацію про надання такої допомоги. Відповідно до пп. 1, 4 та 5 п. 3.2 ч. 3. обов`язки сторін Контракту № 17 від 24.01.2020 року з адвокатом [PERSON], який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі, адвокат зобов`язується: надавати безоплатну вторинну правову допомогу якісно, в повному обсязі та у визначені строки; захищати інтереси особи, якій надається безоплатна вторинна правова допомога, всіма законними способами, діяти виключно в інтересах такої особи; не вчиняти будь-яких дій та не допускати бездіяльності, що може завдати шкоди особі, якій надається безоплатна вторинна правова допомога. На виконання листа Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області № 01-08/07-314 від 25.06.2020 року про організацію розгляду звернення [PERSON] від 23.06.2020 року, спрямованого за належністю до Місцевого центру для розгляду та вирішення питання по суті, відділом організації надання безоплатної вторинної правової допомоги та роботи з її надавачами Кропивницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в межах своїх повноважень та відповідно до посадових інструкцій адвокату [PERSON] направлено лист № 01-09/03-604 від 30.06.2020 року про надання інформації про стан виконання доручень № 339 та № 340 від 31.05.2019 року, виданих для надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] 05.07.2020 року Місцевим центром отримано відповідь адвоката [PERSON] вих. № 222, в якому адвокат надає інформацію щодо стану виконання доручення № 340 від 31.05.2020 року. На підставі вищезазначеного, Місцевим центром направлено лист [PERSON] № 01-09/03-648 від 10.07.2020 року та копію листа Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області № 01-09/03-649 від 10.07.2020 року, яким повідомлено заявника про припинення дії доручення № 339 від 31.05.2019 року і видано наказ № 151/ПД від 10.06.2020 року про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги; про отримання заяви від адвоката [PERSON] про заміну адвоката за дорученням № 340 від 31.05.2019 року; про неможливість притягнення адвоката до відповідальності Місцевим центром у зв`язку з відсутністю повноважень; про передачу копій документів від адвоката [PERSON], наданих [PERSON] для виконання доручення адвокатом. Вказані факти не заперечуються сторонами по справі і тому вважаються судом доведеними. В силу положень статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Відповідно до п.19. Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 34 Конституції України, яка відтворює положення ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на свободу виявлення своїх поглядів. У свою чергу Європейський суд з прав людини по справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 року) доповнив розуміння цього природного права людини, підкресливши, що «необхідно відрізняти факти від оціночних суджень. Наявність фактів можливо довести, а правдивість оціночних суджень ні». Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач до позовної заяви додав інші заяви, крім тієї, за результатами розгляду якої Місцевим центром направлено лист на його ім`я № 01-09/03-648 від 10.07.2020 року. Судом встановлено, щоМісцевим центром в листі № 01-09/03-648 від 10.07.2020 року, який було складено на виконання доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області № 01-08/07-314 від 25.06.2020 року, не викладено будь-якої інформації відносно позивача [PERSON] , яка б принижувала його честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ні позивачем, ні відповідачем [PERSON] не надано суду доказів, які б підтверджували факт телефонних розмов, які відбувались між ними, або не відбувались, та за якими суд міг зробити висновок, що позивач «...виражався зверхньо, неетично і з використанням ненормативної лексики». Відповідачем [PERSON] у відповіді на запит Місцевого центру висловлено лише оціночне судження як висловлювання, що не може бути витлумачене як таке, що містить фактичні дані, так як кожна особа має свій особистий погляд на поведінку інших осіб і може тлумачити таку поведінку по-різному. Висловлювання адвоката [PERSON], яке міститься в листі-відповіді від 05.07.2020 року вих. № 222, не стосується стану виконання доручення, окрім початку речення «Письмово і особисто [PERSON] до мене не звертався, особисто під час карантину мені неодноразово телефонував...». Також позивачем не доведено факту направлення на адресу Кіровоградської обласної державної адміністрації листів з результатами розгляду його звернення від 23.06.2020 року, спрямованого за належністю до Місцевого центру для розгляду та вирішення питання по суті Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області. В листі № 01-09/03-648 від 10.07.2020 року, який було складено на виконання доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області № 01-08/07-314 від 25.06.2020 року, Місцевим центром не викладено будь-якої інформації відносно позивача [PERSON] , яка б принижувала його честь, гідність та ділову репутацію. Той факт, що Місцевим центром відповідь адвоката [PERSON] зазначено в додатку до листа Місцевого центру, не підпадає під визначення поширення інформації згідно чинного законодавства України. Суд погоджується з тим, що адвокат [PERSON] у своїй відповіді № 222 від 05.07.2020 року висловив оціночне судження щодо позивача [PERSON] , тому вони не є предметом судового захисту, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пунктом 18 Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер. Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Щодо стягнення моральної шкоди судом відмічається, що відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до постанови Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. У своїй постанові від 12.09.2018 у справі №335/11779/16-ц ВС вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. В обгрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначав про протиправну поведінку Місцевого центру, витрачання власного часу на звернення з письмовими скаргами до органів державної влади та місцевого самоврядування, душевні переживання, приниження честі та гідності. Жодних доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, позивачем надано не було. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано будь-яких доказів, фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, позивач у своєму позові не навів, з яких саме міркувань він виходив, визначаючи саме такий розмір моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог і відмову в задоволенні позову позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Outcome: dismissed