Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач в позовній заяві просить визнати за ним право власності на 4/25 частини квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що 13.03.1998 року він за договором купівлі-продажу, який був укладений на біржі нерухомості «Власність», придбав у [PERSON] 4/25 частини зазначеної квартири, однак через необізнаність у законодавстві не зареєстрував своє право власності в Мелітопольському міжміському бюро технічної інвентаризації. У вересні 2015 року звернувся до державного реєстратора Реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області з заявою про реєстрацію права власності, але йому було відмовлено у звязку з тим, що подані ним документи не відповідають вимогам п.4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень». В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, на позові наполягає. Відповідачка в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов визнає. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове не зявилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, заперечень на позов не надали. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З договору купівлі-продажу № 165, посвідченого біржою нерухомості «Власність» 13.03.1998 року, вбачається, що [PERSON] купив, а [PERSON] продала, 4/25 частини квартири [ADDRESS]. (а.с.8) Згідно довідки КП «ММБТІ» № 78 від 19.01.2016 року станом на 01.01.2013 року право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано на 4/25 частки за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.03.1998 року р.№ 2-1226, на 7/50 часток квартири за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.10.2007 року р. № 1-2127, на 9/50 часток за [PERSON], на підставі договору дарування від 16.07.2003 року р.№ 6878, 11/50 часток за [PERSON] на підставі договору дарування від 10.11.2012 року р.№ 157, на 17/100 часток за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.03.1998 року р.№ 2-1226. (а.с.39) [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Мелітопольського МУЮ із заявою про реєстрацію права власності 4/25 частини квартири [ADDRESS], однак рішенням державного реєстратора [PERSON] № 24421885 від 15.09.2015 року йому було відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки договір купівлі-продажу квартири посвідчений біржею «Власність» від 13.03.1998 р. за № 165. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст.128 ЦК УРСР, що діяв на час укладання договору купівлі продажу 4/25 частини квартири [ADDRESS], яка регулює момент виникнення права власності у набувача майна за договором, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачу, а так само здача транспортній організації для відправлення набувачу і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносамента або іншого розпорядчого документа на речі. Тобто, зі змісту вказаної норми вбачається, що право власності на 4/25 частини квартири виникло у позивача з моменту нотаріального посвідчення цього договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу, зареєстрований біржею нерухомості «Власність» відповідно до вимог Закону України «Про Товарну Біржу» не підлягає нотаріальному посвідченню, тобто він прирівнювався до нотаріально посвідченого договору. Таким чином, у позивача право власності на 4/25 частини квартири [ADDRESS] виникло з моменту укладання вищевказаного договору, незважаючи на те, що в бюро технічної інвентаризації реєстрація цього майна не була здійснена. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач відповідно до норм законодавства, що діяло на час придбання майна, набув право власності на 4/25 частини квартири [ADDRESS] з часу укладання договору купівлі-продажу, але ним не було зареєстровано право власності в КП «ММБТІ» та на даний час він не має можливості зареєструвати право власності в реєстраційній службі, за ним слід визнати право власності на 4/25 частини зазначеної квартири.

Outcome: approved