Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу. Мотивував свої вимоги тим, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований 22 липня 2003 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації актів про одруження 2003 року липня місяця 22 числа зроблено запис № 1293. Від шлюбу, [INFO] року народилася дочка - [PERSON]. Сімейні стосунки у шлюбі не склались. Починаючи з квітня 2015 року не ведеться спільне господарство, мають окремий бюджет, шлюб носить формальний характер, проживають за різними адресами. Причиною припинення спільного проживання позивач зазначила наявність сімейних сварок, постійні непорозуміння та різність поглядів на життя, а також категоричне небажання проживати спільно з відповідачем. Позивач в судовому засіданні просив суд ухвалити рішення, яким шлюб укладений між ним та відповідачем розірвати. Відповідач в судовому засіданні не ставлячи питання про надання строку на примирення заперечував проти задоволення позовних вимог. В той же час повідомив суду, що дійсно у сім'ї час від часу бувають сварки. Вважає, що немає підстав для розірвання шлюбу. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 липня 2003 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації актів про одруження 2003 року липня місяця 22 числа зроблено запис № 1293. Від шлюбу, [INFO] року народилася дочка - [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Сторони не підтримують шлюбних стосунків починаючи з квітня 2015 року, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, проживають за різними адресами. Між сторонами спору час від часу виникають сварки, які відбуваються в присутності дитини, що на погляд суду негативно впливає на розвиток останньої. Позивач наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на неможливість збереження сім'ї. Суд враховує, що фактично сторони припинили шлюбні стосунки з квітня 2015 року та з урахуванням поведінки обох в судовому засіданні, втратили почуття спільної взаємоповаги та любові один до одного. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Судом враховується, що позивач категорично заперечує можливість спільного проживання з відповідачем, втратила інтерес до відповідача та не має наміру вчиняти будь-які дії направлені на збереження сім'ї з останнім. Позивач наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на неможливість збереження сім'ї. Спору між сторонами з приводу поділу майна не має. Відповідачем не надано суду переконливих доказів, які б свідчили про намір зберегти шлюб та не висловлено бажання на отримання строку на примирення, що також враховується судом при прийнятті рішення по суті у сукупності з іншими встановленими пор справі обставинами. За таких обставин, відповідно до ст. 111-112 СК України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дочки, і вважає за доцільне не надавати сторонам строк для примирення і на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ст.ст. 84, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved