Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач зазначила, що відповідач є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO] З народження дівчинка постійно мешкає з позивачем, бабою та дідом. Відповідач в 2005р. залишила родину, та з того часу, як матір, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по її вихованню та утриманню дочки, матеріальної допомоги не надає, про фізичний, духовний та розумовий розвиток дитини не піклується. В судовому засіданні додатково пояснила, що фактично на теперішній час утримує та виховує дівчину. Допомагає, в тому числі й грошима, матір та батько (баба та дід [PERSON]). Відповідач жила з дочкою два роки, поки годувала грудьми, а потім пішла до співмешканця. У дитячий садочок та до школи [PERSON] пішла від баби, і дотепер проживає в її будинку, а відповідач передавала дитині по 10-20 гривень, ніяких материнських інстинктів не виявляла, спілкування між ними як такого немає, відвідує дочку десь раз на три місяці, хоча дівчина до матері тягнеться, і ніхто не перешкоджає їм бачитись. У нечасті гостювання [PERSON] у матері копала картоплю, збирала горіхи, доглядала молодших дітей, але надовго не затримувалася, залишалася на день-два. Зі співмешканцем матері у [PERSON] вкрай неприязні відносини, тому їхати до них додому дитина не хоче. Одного разу під час телефонної розмови з матір'ю дівчина ввімкнула гучний зв'язок, і позивач почула, яка співмешканець відповідача погрожує здати її в інтернат. У будинку позивача дитині створені всі необхідні умови для проживання та розвитку. На прохання [PERSON] купити їй необхідні речі відповідач погоджується, але не робить цього і пояснює, що в неї немає грошей. Всі ці роки відповідач жодного разу не привітала дівчину зі святами, не приходила до школи, до лікарні тощо, тобто фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дитини. З огляду на викладене просить позбавити відповідача батьківських прав на дочку [PERSON], [INFO], та стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, досягнення нею повноліття, тобто до [INFO]. Представник позивача - адвокат [PERSON]. - позов підтримав, просив залишити без розгляду вимоги про призначення позивача опікуном [PERSON], пояснивши, що у позові вони зазначені помилково. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII. За положеннями ч.3-4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальший розгляд справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, у частині, в якій вони не встановлюють нових обов'язків, скасовують чи звужують права, що належать учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що після народження [PERSON], у 2003р., проживала разом з нею у своєї матері. Колі дівчинці було півтора роки, познайомилася з хлопцем на ім'я [PERSON], до якого пішла жити, намагаючись влаштувати особисте життя. Оскільки дівчинка вже ходила, матір їй дитину не віддала, і [PERSON] залишилася проживати з бабою. Від [PERSON] вона народила сина [PERSON], в подальшому вони припинили проживати однією родиною. Навесні 2011р. вона зустріла свого нинішнього співмешканця [PERSON], з яким проживає дотепер і від якого народила ще трьох дітей - синів [PERSON] та [PERSON], і дочку [PERSON]. Відповідач телефонує та провідує дівчину, але її матір перешкоджає цим відвідинам. Матеріально вона допомагає дитині, купляє те, що дочка попросить, останній раз, в 2017р., купила зошити, раніше придбала колготки, тоді ж, у 2017р., дала [PERSON] 300грн, оплачувала проїзд до неї у гості. В іншій частині дитину утримує баба й дід. До садочку, школи, поліклініки [PERSON] водила баба. З днем народження [PERSON] відповідач не вітала, бо неграмотна, і не знає, коли саме цей день. З цієї ж причини не може сказали про розмір одежі, взуття дочки, клас, в якому та навчається. До школи та дитсадка, на свято першого та останнього дзвоника не ходила, бо її не запрошували. У серпні 2014р. [PERSON] попросила забрати її на літні канікули пожити і восени віддати до школи в м.Токмаку, за їх місцем проживання. Відповідач погодилася, забрала документи зі школи, та дочку. Невдовзі [PERSON] попросилася до баби, але, коли вони прихали до села, то дівчинку у своїй хаті закрив брат відповідача, Роман, і більше дитину їй не віддали. На теперішній час [PERSON] так і живе з бабою. Відповідач бажає, щоб дівчина проживала з нею, але та не хоче, бо всі друзі у неї в Новополтавці. Її родина живе за рахунок державної допомоги на дітей, загалом отримуючи близько 6 000грн на місяць. Відповідач не працює, бо молодшому хлопчику лише півтора роки, її співмешканець також не працює. В її будинку 3 спальні, в яких проживають вона, її співмешканець та троє їх малолітніх спільних дітей. Син [PERSON] навчається та живе в інтернаті, додому приїздить на вихідні, тобто умови для проживання [PERSON] є. Представник третьої особи позов підтримала у повному обсязі, пояснила, що з родиною [PERSON] служба у справах дітей працює з 2013 року, хоча родина на обліку в службі не перебуває. Приводом для цього стало звернення матері відповідача, бабусі неповнолітньої [PERSON], якій потрібно було свідоцтво про народження дівчини, для пред'явлення за місцем навчання, але відповідач його не віддавала. Надалі службою було позитивно вирішено питання про припинення виплат державної допомоги відповідачу на [PERSON], які та отримує як матір-одиначка, адже фактично дівчинка 13 років з матір'ю не живе. На запитання працівників служби з приводу витрат цих коштів відповідач пояснювала, що дівчинка живе з бабою, то хай живе й надалі, а баба, в свою чергу, повинна її забезпечувати. Дані про батьків всіх своїх дітей відповідач в свідоцтвах про їх народження вказала зі своїх слів, щоб отримувати від держави гроші, на які родина і існує, бо її співмешканець не працює. [PERSON] до садочку, [PERSON] школи, де зараз навчається дівчина, [PERSON] до лікарні під час її хвороб відповідач жодного разу не приходила. З нею неодноразово проводилися бесіди з приводу того, що вихованням дочки потрібно займатися, але результату не було жодного, всі психологічні та соціальні зв'язки між ними втрачено. Як пояснювала матір відповідача та сама [PERSON], відповідач не цікавиться дівчинкою, її навчанням, розвитком, не вітає її зі святами, не виявляє інтересу з приводу її світогляду, тобто фактично на протязі 13 років повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків, які має змогу виконувати, але не бажає. Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За положеннями ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З матеріалів справи вбачається, що, згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 10.01.2011р. [PERSON] народилася [INFO] в с.Новополтавка Чернігівського району Запорізької області, її матір'ю є відповідач (а.с.9), батька записано зі слів матері. Згідно довідки № 406 від 21.02.2017р. виконкому Новополтавської сільської ради та свідоцтва про право особистої власності, неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS], в будинку своєї баби [PERSON] разом з тіткою [PERSON], бабою та дідом (а.с.10, 11, 24). Згідно довідки № 136 від 12.12.2016р. Новополтавської загальноосвітньої школи, [PERSON] навчається у 8 класі (а.с.21). Згідно характеристики класного керівника (а.с.22), [PERSON], [INFO], на уроках чемна та стримана, в громадському житті класу та школи приймає дуже активну участь, в позакласному житті дуже активна та небайдужа, трудолюбива та відповідальна. Батьки дівчинки не приймають участь у вихованні та навчанні, жодного разу школу не відвідували. [PERSON] опікуються бабуся, дідусь та тітка [PERSON]. Згідно повідомлення № 01-28/448 від 20.12.2016р. Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, [PERSON], [INFO], проживає з бабою [PERSON], яка нею опікується (а.с.25). За довідкою № 9 від 18.01.2018р. Токмацького НВК «Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа 1-2 ступенів №12», [PERSON], 2003р.н., була зарахована 18.07.2014р. до 6 класу зазначеного закладу, вибула 03.09.2014р. до Новополтавської загальноосвітньої школи на підставі заяви матері (а.с.57). Згідно висновку Чернігівської районної державної адміністрації (а.с.45), затвердженого рішенням № 56 від 20.12.2017р. комісії з питань захисту прав дитини Чернігівської районної державної адміністрації (а.с.93), відповідача доцільно позбавити батьківських прав на дочку [PERSON]. З нею неодноразово проводилися бесіди щодо необхідності займатися вихованням дівчини, її утриманням, рекомендовано забрати дитину на проживання до свого будинку, але позитивних результатів ці бесіди не дали. Відповідач пояснила, що [PERSON] проживає окремо, стосунки між ними не підтримуються, психологічні та соціальні зв'язки втрачені. За місцем проживання відповідач характеризується як конфліктна, на зауваження та критику реагує негативно, дівчинкою опікуються дідусь, бабуся та тітка. Свідок [PERSON] суду пояснив, що живе у Новополтавці з 1989р., з 2002р. був сільським головою, зараз є старостою. Як йому відомо, [PERSON] участі у вихованні дочки [PERSON] не приймала і не приймає, бо вийшла заміж та пішла з батьківської хати. Дівчинка від народження живе з бабою, яка її утримує. Бабуся зверталася до нього як до старости з питанням, як їй утримувати на пенсію 14-річну дівчину, адже матір матеріально не допомагає. Відповідачку свідок може охарактеризувати як людину безвідповідальну, яка ніде й ніколи не працювала. Бабуся та члени її родини, в свою чергу, навпаки, створили всі необхідні умови для розвитку дівчини, в неї є окрема кімната, вона відвідує гуртки при школі, є творчою людиною, і її таланти розвиваються тіткою (позивачем у справі) та бабусею. [PERSON] співає, добре вчиться, викладачі її характеризують з позитивної сторони. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сторони - її рідні дочки, [PERSON] - онука. Після її народження відповідач проживала у батьківській хаті, але, вигодувавши дитину, пішла жити у с.Новоказанкувате до співмешканця [PERSON]. Він нього відповідач згодом народила сина [PERSON]. Того часу вона інколи ще брала [PERSON] до себе, але свідку телефонували сусіди та говорили, щоб та дитину забирала, бо та сидить на пеньку біля зачиненої хати, а [PERSON] та [PERSON] вдома немає. Так [PERSON] залишилася жити з нею, пішла у дитсадок, потім до школи. Відповідач ніколи не цікавилася успіхами дівчинки, навчанням, здоров'ям, не вітала її зі святами. Контакту між нею та [PERSON] немає, хоча дівчинка намагалася його наладити. Вона за ці 13 років інколи їздила до матері, але, як наслідок, через день-два телефонувала свідку та просила забрати її. Останній раз така спроба була у серпні 2014р., [PERSON] вирішила пожити з родиною відповідача, але не змогла, і захотіла повернутися. Але вертати дівчину прийшлось обманом, і, коли відповідач та її співмешканець привезли [PERSON], та втекла до рідного дядька і з його хати не виходила, поки ті не поїхали. Свідок ніколи і жодним чином не чинила відповідачу перешкоди у спілкуванні з дочкою, але та повністю не цікавиться як дитиною, так і її інтересами, і тим більш утриманням. Загалом за 13 років відповідач передала свідку приблизно 3 000грн, один раз купила зошити і колготки, і пояснила це тим, що сама живе за рахунок державної допомоги на своїх дітей, а [PERSON] хай утримує свідок та сестра (позивач). Свідок [PERSON] суду пояснила, що родина відповідача проживає в с. Петропавлівка (колишнє Петровське) Чернігівського району останні два роки, вони сусіди по вулиці, через два будинки. Люди вони погані, співмешканець відповідача - людина скандальна, лається так, що чутно до її будинку, б'є сина відповідача [PERSON], який йому нерідний. Коли свідок зробила йому зауваження з приводу відносин добросусідства та знущання над дитиною - нецензурно облаяв її і вдарив. Неодноразово на скарги сусідів до родини [PERSON] викликали поліцію, зокрема, через крадіжку індичат у сусіда [PERSON], побиття неповнолітнього сина відповідача від колишнього співмешканця, а свідку відповідач не бажала повертати позичені на один день шкіряні чоботи. На зроблені зауваження відповідач та її співмешканець не реагують, допомагає лише втручання правоохоронних органів. Загалом у [PERSON] 5 дітей, старша дочка [PERSON] проживає з бабою, син [PERSON] - в інтернаті, але приїздить додому, молодші діти - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - з відповідачем та її співмешканцем, своїм фактичним батьком. Їжі вдома немає, і свідку це достовірно відомо, бо нещодавно на прохання [PERSON] доглядала за її дітьми під час її перебування в судовому засіданні, з 07.00 до 17.00. Відповідач залишила дітям на весь день менше ніж півлітра каші, хліба не було, консервації в будинку немає, з запасів є трохи картоплі, холодильник порожній. Через це [PERSON] пішла додому по свої продукти, щоб нагодувати дітей та домашню кішку. Про наявність у суді спору про позбавлення батьківських прав свідку відомо, вона розмовляла про це з відповідачем, і та пояснила, що не заперечує, але її співмешканець категорично проти, тому що вони обидва не працюють, а на [PERSON] потрібно буде платити аліменти з державної допомоги на дітей, яка є єдиним джерелом існування їх родини. З господарства [PERSON] тримають теличку, але, на думку свідка, та скоро помре з голоду, на городі щось в неї росте, але що і чи забезпечує та городина потреби родини - сказати не може. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає родину [PERSON] останні 10 років. Колись вони жили з нею по сусідству, але потім їх хата згоріла, та вони переїхали до Петропавлівки. Коли народився їх менший син, якому зараз півтора роки, [PERSON] зі співмешканцем приїхали до свідка додому та попросили бути дитині за хрещену. Свідок тільки за, щоб відповідача позбавили батьківських прав на дочку, бо дитині так буде краще. З приводу піклування над дівчиною свідок може пояснити, що тричі влітку цього року [PERSON] та [PERSON] робили покупки у магазині, де [PERSON] працює продавцем, купували зошити, придивлялися до сукні. [PERSON] з матір'ю жити не хоче, бо школи в Петропавлівці немає, дітей також, село вимирає. Відносини між самою відповідачкою та її співмешканцем [PERSON] добрі, вони кохають один одного, але до сина [PERSON] [PERSON] [PERSON] ставиться дуже погано. Свідок [PERSON] суду пояснила, що спілкується з родиною [PERSON] десь півроку. Старшу її дочку, [PERSON], бачила три рази. Вони з [PERSON] розмовляли про те, чому та не забирає [PERSON] до себе жити, і відповідач пояснила, що в такому випадку дівчину потрібно буде одягати та взувати. Це свідка спантеличило, оскільки в неї самої п'ятеро дітей, і вона сказала, що на те [PERSON] й мати, але остання промовчала. На думку свідка, родина відповідача неблагополучна, співмешканець [PERSON] - [PERSON] - працювати не хоче, діти в них голодні. Єдиним джерелом прибутку родини є державна допомога на дітей. Господарство [PERSON] практично ніякого не тримають, в них раніше була теличка, 10 курей та 2 гусей. Отримані дитячі кошти витрачаються на особисті потреби [PERSON] та її співмешканця. Свідок бачила, як вони купляли один одному парфуми, і їх не цікавило, що вдома голодні малолітні діти. [PERSON] купила собі породисту кішку, за 400грн, але молоко для дітей беруть у борг і колись може віддадуть. Сама відповідач як господиня - нечистоплотна. Її співмешканець - жорстока людина, він знущається на старшим сином відповідача - [PERSON], б'є його дрючком, ганяється за ним по селу, коли дитина намагається вбігти, голосно нецензурно лається. Через це [PERSON] на дорозі збив велосипедист. Сусіди зверталися до старости села, щоб той допоміг припинити ці знущання, тому що «за [PERSON] [PERSON] треба вбити» (пряма мова свідка, дослівно). Також був випадок у присутності [PERSON], коли відповідачу телефонувала вихователька дитячого садка, яка пояснила, що у [PERSON] (молодшої дочки) болить вухо, і дитину потрібно забрати і лікувати. На це відповідач жодним чином не зреагувала, а на запитання свідка сказала, що залишить [PERSON] в садочку, бо там її нагодують. Маючи своїх п'ятьох дітей, свідок впевнена, що [PERSON] потрібно позбавити батьківських прав на старшу дочку, бо вона не мати, і це буде в інтересах дитини. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є співмешканцем [PERSON], родину [PERSON] знає по-сусідськи, вони іноді позичають зерно та інш. У відносини в її родині особо не вникає. [PERSON], старшу дочку відповідача, у неї вдома бачив декілька разів, коли йшов з роботи. Вони сиділи на вулиці та грали у карти. Живе родина відповідача на державну допомогу дітям. Взимку дітей на вулиці не бачив, і думає, що причиною цього є відсутність теплої одежі. Він би не сказав, що відповідач та її співмешканець - хороші батьки. Неодноразово чув через дві хати, як співмешканець [PERSON], [PERSON], нецензурно лається. Припускає, що їх діти голодні, тому що його співмешканка приходила додому за їжею, та пояснювала, що [PERSON] попросила доглянути дітей, а їсти не залишила. З приводу утримання старшої дочки та виконання відповідачем батьківських обов'язків нічого пояснити не може. В порядку ст. 171 СК України, в судовому засіданні 29.01.2018р. у присутності представника органу опіки та піклування [PERSON], яка є педагогом, суд вислухав думку дитини [PERSON], яка розповіла, що відповідач (її матір) з нею не спілкується, життям, справами у школі, здоров'ям не цікавиться. Вона не відвідує концерти під час її виступів. По телефону вони спілкуються раз на місяць, іноді раз на тиждень. На озвучені проблеми відповідач каже «а що я зроблю», і спілкуватися про це не виходить. Речі та продукти харчування купляє бабуся, під час хвороб її доглядала тітка. Мати колись пропонувала переїхати до неї, але [PERSON] не хоче, бо в її родині почуває себе зайвою, і більше як два дні не була. Коли залишалася, то прибирала у сараї, копала картоплю, трусила горіхи. Материнської любові до себе вона не відчуває, а співмешканець матері до того ще й погрожує. Одного разу їй довелося ховатися у хаті свого дядька, щоб відповідач та її співмешканець не знайшли і не забрали. Вважає, що матір повинна бути і подругою, і старшим товаришем, з яким можна порадитись, поспілкуватися, але від своєї матері вона того не бачить і любові та турботи не відчуває. Ні з якими святами матір її не вітає, коли останній раз їй щось дарувала - не пам'ятає. З позивачем у справі у неї кардинально інші відносини, вона може з нею поділитися своїми успіхами, проблемами, думками, вона доглядала її під час хвороб, забирала до себе у гості, коли жила окремо, організовувала дозвілля, і саме тітка замінила їй матір. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991р., держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У відповідності до положень ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони (він/вона) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на наведений аналіз нормативно-правових актів з питання обов'язків батьків щодо дітей та критеріїв, які вказують про їх невиконання батьками, по справі слід встановити поведінку матері, можливість розцінювати цю поведінку як ухилення від виховання дитини, а також те, з чим пов'язана така поведінка матері, якщо вона має місце. З цього приводу судом встановлено, що [PERSON], 2003р.н. проживала з матір'ю до півторарічного віку, до закінчення грудного вигодовування. У 2005р. відповідач залишила дівчинку у своєї матері та почала влаштовувати особисте життя. З цього часу відповідач народила ще чотирьох дітей, старшого сина [PERSON] - від колишнього співмешканця [PERSON], трьох - від нинішнього, [PERSON]. В сім'ї матері [PERSON] ніколи не проживала. Станом на день звернення до суду дівчині 14 років. Вона залишилася жити у будинку бабусі, зі своїм дідом та тіткою (позивачем у справі) в с.Новополтавка Чернігівського району, там же відвідує школу, уроки співів, забезпечується харчуванням, одягом коштом родини позивача, бабою та дідом. Відповідач не заперечує проти цього, але зауважує, що матір не віддає їй дочку. Судом з'ясовувались обставини щодо виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків, в тому числі, на підставі пояснень свідків та представника третьої особи. Свідок [PERSON], староста с. Новополтавка, де проживає [PERSON], пояснив, що відповідач є людиною безвідповідальною, залишила старшу дочку на родину своїх батьків, які йому скаржилися на те, що дівчину утримувати на свої пенсії не можуть, а матір матеріальної допомоги на це не надає. В свою чергу, родина позивача забезпечила [PERSON] всім необхідним для навчання та розвитку. Представник третьої особи пояснювала, що відповідач, як одинока мама, отримує державну допомогу на всіх своїх дітей. На утримання [PERSON] ця допомога відповідачу також виплачувалася, використовувалася нею на власний розсуд, поза межами потреб дитини, і була припинена після втручання служби на підставі того, що фактично дівчина з родиною матері не проживає. З [PERSON] неодноразово проводилися бесіди про те, що з дочкою потрібно налагоджувати контакт, але вона на них не відреагувала. Свідок [PERSON], баба [PERSON], та матір сторін у справі, пояснила, що виховує дівчину з народження. Відповідач повністю не цікавиться навчанням, розвитком та особистістю дитини, коштів на її утримання не надає. Більше ніж на два-три дні у родині матері [PERSON] знаходитися не може, між ними немає ніякого емоційного зв'язку, хоча дитина намагалася його налагодити, останнього разу в 2014р., і свідок тому жодним чином не перешкоджала. Свідок [PERSON] пояснила, що розмовляла з нею з приводу поданого позову, та пояснила, що не заперечує, але тоді прийдеться платити на [PERSON] аліменти. Ії співмешканець категорично проти, бо ці гроші потрібно виділяти з державної допомоги на дітей, які є єдиним джерелом прибутку родини. Як матір характеризує відповідача з різко негативної сторони, а її родину як таку, що порушує правила добросусідства. Свідок [PERSON]. пояснила, що, на її думку, позбавлення батьківських прав відповідача є в інтересах дитини, бо [PERSON] з матір'ю жити не хоче. Свідок [PERSON], пояснила, що відповідач не забирає дочку жити до своєї родини, бо тоді потрібно буде її одягати та годувати, і це сама відповідач їй пояснювала. Сім'я [PERSON] неблагополучна, проживає лише за рахунок державної допомоги на дітей, співмешканець [PERSON] не працює, жорстоко поводиться з сином відповідача [PERSON], який йому нерідний. Отримані від держави гроші вони витрачають на свої особисті потреби (домашню тварину, подарунки один одному), а їх діти тим часом сидять голодні. Свідок [PERSON] пояснив, що з будинку [PERSON] часто чути нецензурну лайку дорослих. Відповідач та її співмешканець не працюють, їх діти сидять голодні. Старшу дочку [PERSON], [PERSON], він бачив на подвір'ї, та грала в карти з матір'ю та [PERSON] Судом в ході розгляду справи в порядку ст. 171 СК України заслуховувалась думка [PERSON], яка розповідала, що з народження проживає в будинку своєї бабусі. Матір не цікавиться її світоглядом, навчанням, творчістю, вона не відчуває від неї любові та турботи, не може з нею поговорити про свої думки, порадитися з життєвих ситуацій. Всі намагання дівчинки змінити цю ситуацію ні до чого не призвели, жити в родині матері вона не може, бо там зайва. Своєю матір'ю вважає тітку (позивача у справі). Аналізуючи відносини у цій ситуації, суд не вбачає, що відповідач мала перешкоди у стосунках зі своєю дочкою. Це категорично заперечували матір відповідача, яка виховала дівчину, сама [PERSON], і підтверджувала відповідач, пояснюючи, до дитина інколи приїздила до неї у гості, вони мають змогу телефонного спілкування. Неприязних відносин або задавненого конфлікту між ними немає, на не сприйняття матері дівчину не налаштовували. По справі не встановлено, що відповідач зверталася до компетентних органів з заявою про те, що її дочку примусово утримують. Як вбачається з викладеного, не дивлячись на намагання неповнолітньої дитини налагодити емоційний та соціальний зв'язок матір'ю, цього не відбулося. Сама [PERSON] в силу свого віку має своє бачення того, якою повинна бути матір, розуміє, що відповідач цьому баченню не відповідає, і вважає своєю матір'ю позивача, свою рідну тітку. Не дивлячись на намагання дівчини жити з матір'ю, остання не створила для цього жодних умов, як з боку емоційного стану дитини, її адаптації в новій родині, так і з соціально-побутового. Останній раз така спроба була в 2014р., з ініціативи дівчини, і ні до чого не призвела. Відповідач, отримуючи як матір-одиначка державну допомогу на дочку певний тривалий період, ухилилася від її утримання, не забезпечивши необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини. Про це свідчать пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Сама відповідач цього не спростовує, пояснюючи, що харчування, одяг, побутові витрати оплачує дитині спільна родина позивача та бабусі. Пояснення відповідача про те, що вона придбала дівчині зошити та колготки і дала 300 гривень, а більше [PERSON] нічого не просила, вочевидь не свідчать про належне виконання нею свого обов'язку по утриманню дитини. Соціально-побутові умови відповідача дозволяють організувати дівчині місце для проживання і навчання, та, як наслідок, можливість виховання дитині у своїй родині, і відповідач цього не заперечує, пояснюючи, що саме [PERSON] не бажає з нею жити. Разом з тим дівчина пояснила, що неодноразово намагалася налагодити стосунки з матір'ю, але не відчуває від неї материнської любові, тепла, потреби у спілкуванні, інтересу до її внутрішнього світу. У судовому засіданні встановлено та відповідачем підтверджено факт того, що вона жодного разу не відвідала дитячий садочок та школу, де на теперішній час навчається дівчина, взагалі не вітає її зі святами, днями народження. Цей факт відповідач пояснила тим, що неграмотна, і не знає, в який день у її дитини день народження, а в дитсадок, школу, на концерти її не запрошували. Суд вважає такі пояснення неспроможними. Як випливає з встановленого у судовому засіданні, відповідач документально оформила та отримує державну допомогу на п'ятьох дітей, подає суду письмові клопотання, чого не могла б робити, будучи неписьменною. Вона, посилаючись на неосвіченість, просила відкласти судове засідання для отримання можливості скористатися послугами адвоката, зокрема, й безоплатного, але не зробила цього, хоча судовий розгляд був відкладений. Проживаючи у соціумі, не знати про календарне настання таких загальних свят, як Новий рік, Різдво, Великдень, Трійця, День знань 1 вересня тощо вочевидь неможливо. Таким чином, відповідач свідомо усунулася від піклування про фізичний та духовний розвиток своєї дочки, від її підготовки до самостійного життя, від надання своїй дитині доступу до культурних цінностей, від сприяння та засвоєння нею загальновідомих норм моралі, і не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Її заперечення проти позову зведені до того, що дитину їй не віддає баба, а вона, в свою чергу, купляла все, що [PERSON] попросить, але та просила зошити і колготки, оплачувала проїзд до неї в гості тощо, а все інше - неправда. Разом з тим її заперечення проти позову повністю спростовані зібраними по справі доказами. Службою у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації, яка працює з родиною відповідача з 2013 року, відповідачу роз'яснювалося про необхідність налагоджування стосунків з дитиною, робилися попередження про необхідність змінити ставлення до її виховання, які позитивного результату не принесли. Все викладене свідчить про безсумнівне винне ухилення відповідача від виконання її обов'язків по утриманню та вихованню дитини, свідоме нехтування ними на протязі 13 останніх років, небажання їх виконувати в подальшому, і про те, що змінити її поведінку в кращу сторону неможливо. За таких обставин суд вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав на дочку. Застосовувати в даному випадку чергове попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до дитини і покладати контроль за цим на органи опіки та піклування вочевидь недоцільно та інтересам дитини не відповідатиме. За положеннями ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи заявлені вимоги про стягнення аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін, наявність у відповідача ще 4 дітей, той факт, що вона не працює, її єдиним джерелом доходу є державна допомога на дітей як матері-одиначці, і вважає за потрібне стягнути з неї аліменти у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 листопада 2017 року та до досягнення нею повноліття, на користь фізичної чи юридичної особи, під опіку або на виховання якій буде передана дитина. Інші вимоги слід залишити без розгляду за клопотанням представника позивача, проти чого учасники процесу в судовому засіданні не заперечували, роз'яснивши, що позивач має право повторно звернутися до суду з цими вимогами. Судові витрати розподілити за положеннями ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial