Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.09.2015 року у загальній сумі 12\~509,57\~грн. В обґрунтовування позовних вимог вказано, що 14.09.2015 року відповідач отримала кредит у розмірі 5\~500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, отримані кошти, проценти за їх користування до банку не повернула, як наслідок, станом на 03.07.2017 року виникла заборгованість про стягнення якої й подано позов. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності. Також вказав, що у випадку неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, [PERSON], у судове засідання повторно не зявилася, причини неявки не повідомила. Заяви про визнання позову чи про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом ч. 4, 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [INFO]. Тож копія позову з додатками та судові повістки на імя відповідача надсилались за вказаною адресою, однак були повернуті за закінченням строку зберігання. Таким чином, відповідач у розумінні ст. 74 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вказане, суд з урахуванням положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України обовязком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011 року, яка видана Національним банком України, ПАТ КБ «ПриватБанк», що внесений до державного реєстру банків 19.03.1992 року за № 92, має право надання банківських послуг. Згідно із анкетою-заявою від 14.09.2015 року [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Договір). Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України обовязком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до змісту п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті: http://ргіvatbank.ua/terms/ (в редакції станом на 01.07.2017 року), кредитний ліміт встановлюється банком на підставі наданих ним клієнтом документів, та позивач надає згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту і його зміну (збільшення, зменшення, анулювання) за рішенням банку. Заявою відповідача від 14.09.2015 року підтверджується той факт, що [PERSON] повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ\~«ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Згідно наданих представником позивача розрахунку у звязку з порушеннями відповідачем умов зазначеного Договору станом на 03.07.2017 року виникла заборгованість у сумі 12\~509,57 грн., з яких: 5\~646,81 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1\~740,89 грн. заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом, 4\~049,99 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина), 571,88 грн. штраф (процентна складова). При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦПК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формуляторах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач своєчасно не повернув банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, останній платіж було здійснено 06.12.2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Відповідно до норм ст. 257 ЦК України стягнення боргу обмежується останніми трьома роками перед зверненням кредитора до суду. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п.п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, пені, штрафів складає 50 років. У постанові ВС України у справі № 6-240цс14 від 11.02.2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції, судами загальної юрисдикції, вказано про право сторін на збільшення строку позовної давності, яка викладається у письмовій формі договору, і є обовязковою для сторін і суд повинен керуватися вказаними умовами договору. Тобто, сторонами визначено строк позовної давності для вимог за цими договірними зобовязаннями, який складає 50 років і на день звернення позивача до суду не сплив. Згідно з п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. У разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і овердрафту), оплату винагороди банку. Пунктом 2.1.1.12.1 Умов та правил надання банківських послуг сторонами погоджено, що зобовязання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобовязаннями. Згідно п.п. 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 360 календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом згідно з п.\~2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до змісту п.п. 2.1.1.4.2 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати достроково виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків у цілому чи в певній частці. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Водночас сторонами не надано суду документів, які б підтверджували припинення дії Договору та що відповідач звертався до позивача з цього питання. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з п. 2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення клієнтом зобовязань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту девяносто першого дня з моменту порушення зобовязань клієнта з погашення кредиту і вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі. При цьому згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що термін наступив в 91-й день з моменту настання порушення зобовязань клієнта з погашення заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобовязання за договором. Відповідно до п. 2.1.1.4.7 Умов та правил надання банківських послуг у разі відсутності витрат за карткою протягом 180 днів, банк має право припинити договір в односторонньому порядку. Крім цього, за змістом п.п. 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.2.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що якщо будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою ніж 90 днів починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою. У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст.ст. 1046-1053 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення сум тіла кредиту у розмірі 5\~646,81 грн. та нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 1\~740,89 грн., задовольнити повністю. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі 4\~049,99 грн., а також штрафів відповідно до п.\~2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: у сумі 500 грн. (фіксована частина) та 571,88 грн. (процентна складова), суд зазначає наступне. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання він зобовязаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами банку, а саме: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту. Згідно ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, суд вважає, що їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, матиме наслідком порушення положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, який згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. З урахуванням вказаного, з метою недопущення подвійного притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача лише неустойку у виді штрафу, як фіксованої, так і процентної частини, оскільки вказаний вид цивільно-правової відповідальності є первісним, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, а також умов та правил надання банківських послуг, якими керувались сторони, тобто строк настання у позивача права вимоги на стягнення штрафу (06.11.2015 року) передував виникненню права на стягнення неустойки (01.11.2016 року). Як наслідок, суд відмовляє у стягненні з відповідача заявленої у позовних вимогах пені у розмірі 4\~049,99 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~600 (одна тисяча шістсот)\~грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial