Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що з 03.06.2014 року був призначений на посаду директора Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» на контрактній основі. Проте, 09.02.2015 року його було незаконно звільнено з цієї посади. Таке звільнення позивач оскаржив до суду на підставі чого 20.01.2016 року його позов було задоволено, визнано незаконним наказ про звільнення та поновлено на зазначеній посаді, а рішення в частині поновлення допущено до негайного виконання, проте, питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.02.2015 року до 20.01.2016 року вирішено не було. На підставі наведеного вважає, що має право отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому позов просить задовольнити. Позивач в судове засідання зявився 21.06.2016 року, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, а 29.06.2016 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує та позов просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання зявився 21.06.2016 року, позовні вимоги заперечив, у задоволенні позову просив відмовити, а 29.06.2016 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2016 року у справі за позовом [PERSON] до Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу про поновлення на роботі, позовні вимоги задоволено та визнано незаконним наказ Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 09.02.2015 року №72/к щодо звільнення [PERSON] з посади директора Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», поновлено [PERSON] на посаді директора Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», поновлення на роботі допущено до негайного виконання в порядку ст. 367 ЦПК України. Вказане рішення набрало законної сили. Зазначену обставину визнано сторонами у судовому засіданні, а тому така у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відтак, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача слід застосувати норми Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто що передують дню звільнення працівника, яке згодом визнано незаконним. Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно п.8 обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Беручи до уваги те, що позивача було звільнено 09.02.2015 року, то для розрахунку середньоденної заробітної плати до уваги слід брати заробітну плату отриману за 2 місяці, які передували зазначеній даті, тобто за січень 2015 року та за грудень 2014 року, що згідно довідки №213 від 15.06.2016 року Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта», яку в судовому засіданні долучив до матеріалів справи представник відповідача, становить 12\~558,02 грн. та 13\~096,94 грн. відповідно, а в сумі 25\~654,96 грн. Враховуючи, що відповідач за два останні місяці перед звільненням у виді заробітної плати отримав 25\~654,96 грн. пропрацювавши 42 робочих дні, то розмір його середньоденного заробітку становить 610,83 грн. (25\~654,96 / 42). Час вимушеного прогулу позивача становить з 09.02.2015 року по 20.01.2016 року включно. У зазначеному проміжку часу було 237 робочих днів. Відтак, для того, щоб обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] необхідно помножити його середньоденний заробіток за два місяці, які передували незаконному звільненню, тобто 610,83 грн., на кількість робочих днів у періоді вимушеного прогулу, тобто на 237 днів, що становить 144\~767,27 грн. На підставі наведеного, беручи до уваги те, що позивача, [PERSON] було незаконно звільнено з посади директора Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», проте згодом, на підставі рішення суду, наказ про звільнення визнано незаконним та поновлено останнього на попередньо займаній посаді, те, що особа, яку було незаконно звільнено після чого поновлено на роботі має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підставні та знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а тому підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 144\~767,27 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно п. 1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного, беручи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача в користь позивача 144\~767,27 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з відповідача в доход держави слід стягнути 1\~447,67 грн. судового збору.

Outcome: approved