Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] в порядку регресу кошти в сумі 100 000,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.05.2018 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7267544 яким було застраховано автомобіль «БМВ» д.н.з. [NUMBER] . 21 грудня 2018 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 07.02.2019 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] . Згідно Звіту № 1412 від 08.01.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] становить 245 335,69 грн. Позивач зазначає, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь страхової компанії потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. Позивач вказує, що про дорожньо-транспортну пригоду відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» письмово не повідомив, чим порушив пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставою для стягнення з відповідача виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2019 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 43-45). 16.12.2019 року відповідач подав суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 48). За результатами розгляду вказаної заяви ухвалою суду від 16 грудня 2019 року клопотання відповідача [PERSON] задоволено частково, подальший розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 49-51). 26 грудня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що між ним та ПАТ «НАСК «Оранта» 29.09.2018 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7877703. Після дорожньо-транспортної пригоди 21.12.2018 р. на виконання вимог закону та у триденний строк на адресу страховика ПАТ «НАСК «Оранта» 24.12.2018 р. він направив повідомлення про страховий випадок. Про укладення цього договору страхування він повідомляв працівника поліції під час оформлення адміністративного правопорушення. При наявність договору між позивачем та [PERSON] вперше він дізнався з отриманого позову. 09 січня 2020 року до суду від представника позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Козацької Т.С. надійшла відповідь на відзив, у якій просить позовні вимоги задовольнити, вказуючи на обґрунтованість позову. В судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. До суду представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подала заяву в якій просить провести розгляд справи без участі представника позивача, вказала, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі з викладених у відзиві підстав, додатково пояснив, що автомобіль «БМВ 530І» він купив в серпні 2018 року у чоловіка [PERSON] , який поліс на транспортний засіб йому не передавав, тому про наявність такого договору страхування з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» йому відомо не було. Коли б він мав цей договір, то витрачав би свої кошти на укладення другого договору з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та йому не важко було повідомити позивача про подію ДТП, як він повідомив свого страховика. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 07.02.2019 року, 21.12.2018 року о 22 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «БМВ 530І» д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві на перехресті вул. Хоткевича - пров. Хоткевича, пров. Карельський, при повороті ліворуч не надав перевагу у русі автомобілю «Фльксваген» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.3 «б», 16.13 Правил дорожнього руху (а.с. 6). Даною постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як убачається із полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7267544, станом на 21.12.2018 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с. 5). Відповідно до умов договору, розмір страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза становить 0,00 грн. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно Звіту № 1412 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген Поло» д.н.з. [NUMBER] від 08.01.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген Поло» д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає 245 335,69 грн. (а.с. 10-32). Відповідно до страхового акту № UA2019052400046/L01/01 від 20.06.2019 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA2019052400046/L01/01, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 24.06.2019 року на підставі платіжного доручення № 3692 здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «УСГ» у розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 8, 9, 34). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивач на обґрунтування позову посилається на положення підпункту 33.1.4 п. 33.1 ст. 33; підпункту «ґ» пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказуючи, що відповідач не звертався до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Так, відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції на дату виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок учасників дорожньо-транспортної пригоди вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторне транспортне страхове бюро України про настання дорожньо-транспортної пригоди Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Суд приймає до уваги ті обставини, що факт настання страхового випадку ніким, у тому числі позивачем, не оспорюється. Позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Отже, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Суду не доведено будь якими належними та допустимими доказами обставин того, що неповідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку призвело до необґрунтованих виплат потерпілій особі, що можна було б вважати заподіяною позивачу шкодою. При вирішенні спору суд враховує правові висновки за схожих обставин викладені у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, від 30 березня 2016 року № 6-186цс16 та постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року справа № 759/19724/15-ц, від 16 травня 2018 року справа № 369/5335/15-ц, від 16 січня 2019 року справа № 208/7291/13-ц, від 13 лютого 2019 року справа № 686/21485/17, від 20 лютого 2019 року справа № 465/36/17. Також вирішуючи наявний між сторонами спір суд бере до уваги наступне. Відповідно п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Як убачається із доданих представником позивача документів до відповіді на відзив та наданих відповідачем документів до відзиву на позов, станом на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «БМВ» яким керував [PERSON] був забезпечений двома полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: № АМ/7267544, укладений між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] , та № АМ/7877703, укладений між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та відповідачем. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON] , після придбання автомобіля йому страховий поліс попереднім власником передано не було, а тому не будучи проінформованим про наявність діючого страхового полісу ним було здійснено страхування автомобіля у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», у зв`язку з чим з об`єктивних причин він до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із відповідною заявою про дорожньо-транспортну пригоду не звертався. Суд приймає до уваги вказані пояснення відповідача про не повідомлення позивача про страховий випадок, як поважні причини через необізнаність відповідача про існування чинного договору страхування від 29.05.2018 р., що підтверджується письмовими доказами, оскільки [PERSON] 29.09.2018 р. уклав договір страхування в забезпечення автомобіля БМВ 5301. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed