Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач\~ звернувся в суд із позовною заявою про визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житловим\~ приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивував тим, що саме він є наймачем квартири [ADDRESS] . Крім позивача у вказаному житлі зареєстровані також і\~ відповідачі. Відповідно до тверджень позивача, у вказаному житлі\~ [PERSON] , [PERSON] не проживають з 2015 року по даний час, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою. Як вбачається із поданої до суду позовної заяви, а також наданих пояснень позивача, жодних особистих речей відповідачів у будинку немає, на думку позивача, відповідачі втратили інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація відповідачів у даній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідачі не оплачують. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право користування квартирою у зв`язку із реєстрацією в ній відповідачів, він звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратила право користування жилим приміщенням. а саме: квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, а після оголошеної по завершенню допиту свідків перерви, в наступне судове засідання позивач не прибув, при цьому подавши суду заяву за змістом якої просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд вважає можливим розглядати справи у відсутності відповідачів, за наявних у справі матеріалів справи. В судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідка була допитана [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , що проживає по [ADDRESS] . Так, свідок пояснив суду, що позивача і відповідачів знає близько 20 років, позивач є батьком відповідача [PERSON] і дідом відповідача [PERSON] , останній раз свідок була в гостях у позивача приблизно 5 років тому і вже тоді речей відповідачів там не було, не бачила відповідачів близько 5 останніх років, а зі слів сусідів знає, що вони виїхали за кордон і їх місцезнаходження свідку не відоме.\~ Вислухавши пояснення позивача, свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Відповідно\~ до матеріалів справи квартира [ADDRESS] \~ належить місцевій Раді (а.с.7), а [PERSON] є основним квариторнаймачем (а.с. 7-8). В спірній квартирі, окрім позивача на даний час зареєстровані і відповідачі, що підтверджується випискою №02-02/0605 з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім`ї (а.с. 8). У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідачі не проживає протягом тривалого часу і\~ по\~ даний час, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою, обов`язків\~ по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, у зв`язку з чим просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням. До спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Житлового\~ кодексу\~ Української\~ РСР, зокрема норми ст. 71-72 вказаного кодексу. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, ст. 71 ЖК УРСР регламентує збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. У ст. 72 ЖК УРСР встановлено порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених норм передбачає, що якщо тимчасова відсутність особи перевищила 6 місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутися з позовом про визнання її такою, що втратила право на користування приміщенням. Факт не проживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] понад шість місяців підтверджується у своїй сукупності безпосередньо позовом, свідченнями свідка, відповідно до яких відповідачі вже значний період часу не проживають у спірному житлі, а також той факт, що відповідачі не беруть участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства, в той же час факт реєстрації місця проживання відповідача за спірною адресою несе додаткові витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг та позбавляє змоги оформити субсидію, крім того, в своїх поясненнях позивач зазначив, що після смерті його дружини йому одному важко матеріально утримувати квартиру та сплачувати за комунальні послуги за осіб, які фактично не проживають в квартирі і витрат по її утриманню не здійснюють. Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні квартирою відповідачу не створює. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати покладається на відповідачів, згідно до ст. 141 ЦПК України . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved