Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач в позові вказує, що з відповідачкою уклали шлюб 11.06.1989 року, який зареєстрували в Виконавчому комітеті Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, актовий запис №16. Від сумісного проживання є двоє повнолітніх дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя не складається. Протягом декількох років між ними відсутнє взаєморозуміння, повага. Останніх десять років він їздить на заробітки за межі України, щоб прогодувати сім'ю та сподівався, що розлука виправить ситуацію в сім'ї, однак цього не сталося. Проживши багато років разом, виявилось що мають різні погляди на сімейне життя та вирішення сімейних проблем. В листопаді 2013 року він вже звертався в суд з аналогічним позовом, який було залишено без розгляду. Однак, всі спроби збереження сім'ї виявились марними. З травня місяця 2014 року проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Сім'я існує лише формально. Тому звертається в суд з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася без поважних причин, хоча про час та день розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач з відповідачкою уклали шлюб 11.06.1989 року, який зареєстрували в Виконавчому комітеті Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, актовий запис №16. Від сумісного проживання в них є двоє повнолітніх дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя не складається. Протягом декількох років між сторонами відсутнє взаєморозуміння, повага. Останніх десять років позивач їздить на заробітки за межі України, щоб прогодувати сім'ю та сподівався, що розлука виправить ситуацію в сім'ї, однак цього не сталося. Проживши багато років разом, виявилось що мають різні погляди на сімейне життя та вирішення сімейних проблем. В листопаді 2013 року позивач вже звертався в суд з аналогічним позовом, який було залишено без розгляду. Однак, всі спроби збереження сім'ї виявились марними. З травня місяця 2014 року позивач з відповідачкою проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Сім'я існує лише формально. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і її подальше збереження буде суперечити інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу відповідачку надалі іменувати прізвищем - «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved