Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просить шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою розірвати, посилаючись на те, що через деякий час після реєстрації шлюбу в їхнє життя почали вмішуватися батьки відповідачки, через що у них виникали сварки та скандали. Неодноразово його виганяли з квартири і він йшов жити на деякий час до своїх батьків або друзів. Також сварки були через те, що він на думку дружини недостатньо матеріально забезпечував сім`ю. 06 червня 2020 року у нього з відповідачкою виникла чергова сварка і він на її пропозицію пішов з квартири, забрав свої речі і перейшов жити до своїх батьків, де і тепер проживає. З тих пір з дружиною разом не проживають, спільного бюджету не мають, не спілкуються. Шлюб між ними існує формально, примирення неможливе і він цього не бажає. Зазначив, що від шлюбу є донька [PERSON] , [INFO] , яка залишилася проживати з позивачкою. Позивач у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, примирення не бажає. Просить слухати справу у його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла письмова заява, в якій позов визнає, згідна на розірвання шлюб, примирення не бажає та просить слухати справу у її відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Позивач [PERSON] 02 серпня 2015 року уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , який було зареєстровано виконавчим комітетом Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області, актовий запис №10 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] ). Від шлюбу у сторін є малолітня дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). В судовому засіданні встановлено, що сторони подружні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка згідна на розірвання шлюбу. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України). Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З відповідачки в користь позивача слід стягнути 50 (п`ятдесят) відсотків судових витрат, понесених ним на сплату судового збору. На підставі ст.ст. 105, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved