Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач за основним позовом звернулась до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровано три особи: [PERSON] , який є її рідним братом, відповідач, та їх син. У зв`язку з укладенням шлюбу між [PERSON] та відповідачем, останній була надана згода на її реєстрацію у спірній квартирі. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалось, у зв`язку з чим відповідач подала позов про розірвання шлюбу, та 21.07.2017 року винесено рішення про його розірвання. Проте, ще 01.12.2015 року відповідач зібрала свої речі та переїхала проживати на інше місце проживання. Перешкод у її проживанні за спірною адресою ніхто не чинив. Участі в утриманні квартири вона не приймала, комунальні послуги не оплачувала. Реєстрація відповідача у спірній квартирі покладає на власників квартири щомісячні додаткові матеріальні витрати, що є непосильним матеріальним тягарем, та призводить за утворення боргу. Позивач за зустрічним позовом звернулась до суду із позовною заявою про визнання права власності на 1/8 частину квартири посилаючись на те, що 12.12.2007 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу вони проживали у її квартирі по [ADDRESS] ними, за спільні кошти, була придбана 1/4 частина квартири [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру, за Договором купівлі-продажу від 12.07.2010 року оформлено в рівних долях по 1/4 частині на відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 12.07.2010 року вона (позивач) надавала заяву-згоду на придбання чоловіком 1/4 частини спірної квартири. За час проживання у квартирі з вересня 2010 року по листопад 2015 року за її особисті кошти (відповідач ніде не працював) були придбані меблі, зроблено ремонт на балконі, перекрито дах будинку рубероїдом у зв`язку з протіканням даху, двічі перекрито дах над еркером, який протікав, та ремонт у кімнаті, замінено унітаз, встановлено лічильники гарячої та холодної води. Крім цього, вона щомісячно сплачувала комунальні послуги. За період з вересня 2010 року по листопад 2015 року відповідач працював лише один місяць в школі, куди вона його і влаштувала. Через відсутність матеріального утримання з боку відповідача, нею був поданий позов про стягнення аліментів на утримання дитини, та постановлено судом відповідне рішення. Шлюб з відповідачем виявився невдалим, тому вона з сином була змушена виїхати з квартири. Починаючи з 15.11.2015 року вона з дитиною проживає в орендованій квартирі на проспекті Науки. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2017 року шлюб з відповідачем розірвано. В судовому засіданні позивач та її представник, який є і представником [PERSON] , за основним позовом підтримали обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просили їх задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Позивач додатково зазначила, що відповідач проживала у спірній квартирі з початку жовтня 2010 року. За комунальні послуги сплачували і відповідач, і третя особа. Зараз у квартирі проживає брат. Ні вона, ні їх батьки, в квартирі не проживали. При укладенні договору купівлі-продажу квартири вона була присутня, була і відповідач, писала згоду як жінка брата. Кошти батько їй не давав. Представник позивача зазначив, що шлюб між відповідачем та третьою особою був формальний. В 2009 році відповідач повернулась до попереднього чоловіка. В 2010 році вона повернулась до чоловіка, а у 2015 році знову повернулась до колишнього чоловіка. В 2003 році батько позивача продав земельну ділянку та оплатив купівлю спірної квартири. Відповідач не надавала кошти на придбання квартири, та не брала участь у її купівлі. З грудня 2015 року відповідач у спірній квартирі не проживає. В судовому засіданні представник відповідача основний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково зазначив про те, що в 2010 році позивач з чоловіком приймали участь у придбанні спірної квартири. Вона сплатила частину коштів, які отримала віл продажу власної квартири. Відповідач в той час не працював, жили на кошти позивача. На придбання квартири вона дала свої кошти в розмірі 159 968 грн. Доказів формальності шлюбу між [PERSON] та [PERSON] стороною позивача за основним позовом не надано. Не надано доказів і того, що кошти на придбання спірної квартири були надані [PERSON] , Відсутні докази і того, що [PERSON] проживала з першим чоловіком. Зауважив, що на момент укладення Договору купівлі-продажу спірної квартири [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У попередньому судовому засіданні був присутній [PERSON] , який пояснив, що у 2007 році вони з [PERSON] почали жити разом. Квартиру вона придбала у банку, про що показувала документи. В її квартирі жили до 2009 року. З середини 2009 року до 2010 року вони разом не проживали, не було сімейних стосунків. Спірна квартира була придбана за кошти батька, які він отримав від продажу земельної ділянки. Батько подарував йому кошти, і він вклав у купівлю квартири. На той момент [PERSON] проживала з першим чоловіком. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи № 755/3078/18, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов подано до суду 13.06.2018 року. Згідно ухвали суду від 13.07.2018 року у даній справі відкрито провадження. 19.09.2018 року подано відзив на позов та зустрічний позов. 25.09.2018 року надійшла відповідь на відзив. 31.10.2018 року постановлено ухвалу про прийняття зустрічної позовної заяви. 20.11.2018 року подано відзив на зустрічний позов. 11.12.2018 року за клопотанням представника позивача за основним позовом постановлено ухвалу про витребування доказів. 08.01.2019 року надійшла відповідь на відзив за зустрічним позовом. 28.02.2019 року надійшли документи на вимогу суду. 28.03.2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою від 16.07.2019 року закрито провадження за основним позовом в частині позовних вимог [PERSON] . Ухвалою від 09.10.2019 року закрито провадження за основним позовом в частині позовних вимог [PERSON] . 12.11.2019 року надійшли додаткові пояснення [PERSON] . В суді встановлено, що 12.12.2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 12.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А., зареєстрований за № 953. Згідно даного Договору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках квартиру [ADDRESS] . Договір укладено за взаємної згоди [PERSON] та [PERSON] , та за згодою дружини одного з покупців - [PERSON] . Покупець [PERSON] заявила, що квартиру купує за особисті кошти. Продаж квартири здійснено за 200 000,00 грн. Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів право власності покупців на квартиру за реєстровано 12.07.2010 року. У спірній квартирі зареєстровано три особи: [PERSON] , [PERSON] , та їх малолітній син - [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У наданих стороною позивача за основним позовом документів на підтвердження позовних вимог (довідок) вказано, що [PERSON] починаючи з 01.12.2015 року не проживає за спірною адресою, з усними або письмовими заявами чи скаргами з приводу неможливості проживання в квартирі не зверталась ні до ЖБК «Весна 2», ні до поліції з грудня 2015 року не зверталась. Не зверталась [PERSON] з грудня 2015 року і за медичною допомогою до сімейного лікаря. Не проживання відповідача за спірною адресою не оспорюється, сама відповідач стверджує про те, що вона не проживає з листопада 2015 року,через неприйнятне ставлення її чоловіка [PERSON] до неї та їх спільного сина. Проживала в орендованій квартирі. Однак, як було встановлено в суді, спірна квартира була набута у власність в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири. [PERSON] належить 1/4 частина квартири. Встановлено, що на момент придбання спірної квартири [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1 статті 70 України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. По даній справі відповідач за зустрічним позовом посилається на те, що спірна квартира була придбана за кошти батьків відповідача, які були отримані його батьком від продажу земельної ділянки 24.06.2010 року. Відповідач стверджує про те, що кошти йому подарував батько. На підтвердження цього надано розписки ріелтора по отримання від [PERSON] комісійних, та [PERSON] про сплату компенсації у разі розірвання договору купівлі продажу. Однак, дані розписки не є належними та допустимими доказами, оскільки їх підписи не засвідчені, відсутні докази наявності ріелтора, та дані особи не заявлялися стороною для їх допиту у якості свідків. Крім того, передача комісійних та можливе відшкодування жодним чином не підтверджує того, що кошти за квартиру належали саме [PERSON] . Заява свідка - [PERSON] , яка посвідчена нотаріально, приймається судом як письмове пояснення [PERSON] , який був позивачем по даній справі (помер [INFO] ), оскільки клопотання про допит [PERSON] в якості свідка судом не вирішувалось. Зі змісту вказано заяви слідує наступне. У своїй заяві свідка [PERSON] зазначив про те, що 24.06.2010 року він продав належну йому земельну ділянку, та вирішив придбати спірну квартиру. Реальна продаж квартири відбулась за 493 125,00 грн., які були сплачені згідно квитанції від 12.07.2010 року. По 1/4 він подарував своїй дружині, та сину з донькою шляхом включення у договір як покупців. Його син, на момент укладення договору, був у формальному шлюбі з [PERSON] , та вже близько року не проживали разом. Однак, вона була запрошена як формальна дружина до нотаріуса задля надання формальної згоди на придбання сином 1/4 частини квартири. Вказана в заяві інформація не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Суду не було надано доказів вчинення [PERSON] правочину - договорів дарування грошових коштів дружині та дітям, в тому числі і [PERSON] . Суми отримані від продажу земельної ділянки та внесені в придбання спірної квартири різні. Належних обґрунтувань та доказів цьому не надано. Квитанція від 12.07.2010 року про перерахування [PERSON] на користь [PERSON] коштів не містить призначення оплати та крім цього, у випадку здійснення даного платежу саме за купівлю спірної квартири, не може свідчити чи підтверджувати наявність правочину - договору дарування грошових коштів [PERSON] - сину [PERSON] (а.с. 118 т. 2). Крім того, позивач [PERSON] у судовому засіданні, та у договорі купівлі-продажу квартири, стверджувала про те, що нею придбано 1/4 частину спірної квартири за особисті кошти, що спростовує дарування [PERSON] 1/4 частині квартири доньці, та відповідно не може бути прийнято судом як доказ дарування частини квартири дружині та сину. Спірна квартира набута сторонами у справі шляхом укладення Договору купівлі-продажу квартири в рівних частках, даний договір є чинним, ніким не оспорений. Посилання на те, що квартира була продана за більшу суму, та про те, що купував її лише [PERSON] , маючи на увазі дарування трьох її частин дружині та дітям, може свідчити про ухилення від сплати податків, та фіктивність договору. Не є доказом і Акт від 23.07.2010 року про проживання [PERSON] з дітьми в квартирі [ADDRESS] , у період з січня 2010 року, оскільки даний акт не є належним доказом відсутності шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Шлюб було розірвано лише у липні 2017 року за ініціативою [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що придбання спірної квартири за особисті кошти [PERSON] не доведено. Не доведеним є і внесення грошових коштів [PERSON] на придбання 1/4 частини спірної квартири за грошові кошти, отримані ним в дар від його батька. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що нею були внесені особисті кошти при купівлі спірної квартири у розмірі 35 000,00 грн., які вона мала від продажу 14.01.2010 року особистої однокімнатної квартири. Дані кошти нею були внесені так як існувала домовленість зі [PERSON] та [PERSON] про те, що квартира купується для її сина [PERSON] . Однак, [PERSON] не заявляє вимогу про визнання права власності на частину квартири, яка була придбана за її особисті кошти, як і не було надано відповідних доказів. Не приймаються до уваги посилання [PERSON] та [PERSON] на заяви, документи [PERSON] з інших справ, оскільки дані документи не встановлюють факти у даній справі. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, заперечення відповідача є недоведеними. Таким чином, суд дійшов висновку, що ј частина спірної квартира, яка оформлена на [PERSON] є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки, суд задовольняє зустрічний позов про визнання права власності на 1/8 частину в квартирі [ADDRESS] за [PERSON] , основний позов підлягає залишенню без задоволення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved