Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачем. Мотивує заяву тим, що 08.09.2006 між сторонами був зареєстрований шлюб Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Львова, актовий запис №3111. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведеться. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе, таке суперечить інтересам сторін і дітей. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без участі його та позивача з підтриманням позовних в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] подали до суду клопотаннями, в якому позов визнають повністю та просять здійснювати розгляд справи без їх участі. За таких обставин суд вважає, що слід проводити розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що шлюб між сторонами зареєстровано 08 вересня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Львова, про що зроблено актовий запис №3111, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с. 7-8). Як вбачається з наявних матеріалів позивач, не підтримує з відповідачем подружні відносини, проживає окремо та не веде спільне господарство, отож перебування у шлюбі з відповідачем суперечить інтересам позивача та інтересам спільних дітей. Спору про поділ майна немає. Відтак, суд вважає, що сторони довели дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. За приписами статті 7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З матеріалів справи не вбачається спір про визначення місця проживання дітей, відсутні належні та допустимі докази такого. Оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково, оскільки шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхніх дітей. З наведених міркувань та

Outcome: partial