Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання права на майно в порядку спадкування за законом. На підставу своїх вимог спирається на те, що 10 червня 2000 року в селищі Маньківка Черкаської області померла рідна сестра позивача [PERSON]. 13 березня 2010 року в селищі Маньківка Черкаської області помер племінник позивача [PERSON] (син [PERSON]). Племінник [PERSON] проживав разом зі своєю матірю [PERSON] на момент її смерті разом у житловому будинку по вул. Пархоменка, 38, в селищі Маньківка Черкаської області, після її смерті вступив у володіння спадковим майном, тобто є таким, що прийняв спадщину відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., за якою визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину, згідно Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22.06.2010р. у справі № 2-о-46/2010р. встановлено факт родинних відносин, зокрема встановлено, що померла 10.06.2000 року в селищі Маньківка Маньківського району, Черкаської області, [PERSON], доводилась позивачу рідною сестрою. Також встановлено, що її син, [PERSON], померлий 13.03.2010 року в смт. Маньківка Маньківського району, Черкаської області, доводився позивачу племінником. Тобто, позивач є спадкоємицею за законом після смерті її сестри [PERSON], після смерті якої спадщину прийняв її син [PERSON], але своїх спадкових прав не переоформив. У свою чергу, позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], і до неї перейшли всі права та обовязки спадкодавця. Нещодавно позивачу стало відомо, що її покійна сестра [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю) в процесі приватизації колишнього радгоспу «Маньківський», реорганізованого у ВАТ «Маньківське», а потім у ТОВ «Мир» як колишня працівниця та пенсіонер вказаного підприємства. Про ці обставини її стало відомо від [PERSON] селищної ради довідкою від 07.04.2015р. №453/02-17, якою [PERSON] селищна рада повідомила її, що земельна ділянка, належна її покійній сестрі [PERSON], розташована в полі №31, земельна частка паю за №49, площа земельної частки паю 3,2954га. Також, листом від 27.04.2015р. за №543/02-17 позивача повідомлено, що за наявними у селищної ради документами (згідно списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), її сестра [PERSON], колишня працівниця та пенсіонерка племрадгоспу «Маньківський» була включена в список працюючих та пенсіонерів колишнього радгоспу «Маньківський», реорганізованого у ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), який затверджений загальними зборами реорганізованого підприємства. Разом з тим, даним листом її повідомлено, що сертифікат та державний акт на земельну частку (пай) на імя сестри не видавався. Також позивачу надано завірені копії Списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), де під №128 значиться [PERSON] (Ірина) Микитівна, жителька смт. Маньківка, вул. Пархоменка, 38. Тобто, даним підтверджується, що [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю), була включена у списки на отримання Сертифіката на право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель ВАТ «Маньківське» смт. Маньківка, однак за життя цей сертифікат їй не було видано, цей процес був довготривалим у часі, і до видачі сертифіката вона не дожила. Як зазначено вище, довідка [PERSON] селищної ради від 07.04.2015р. №453/02-17 підтверджує, що земельна ділянка (пай), яка виділена та належить [PERSON], розташована в полі №31, земельна частка паю за №49, площа земельної частки паю 3,2954га. Тобто, цим самим підтверджується, що земельна ділянка, належна покійній згідно затвердженого списку на право на земельну частку (пай), закріплена в натурі на місцевості. Надані позивачу архівні довідки, архівний витяг від 16.06.2015р. №110, протокол по встановленню трудового стажу підтверджують, що її сестра [PERSON] дійсно була радгоспним пенсіонером. Позивачка звернулась до [PERSON] районної державної адміністрації з клопотанням повідомити її, у якому порядку вона може отримати Сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього ВАТ «Маньківське», на імя покійної сестри [PERSON]. На це листом від 23.04.2015р. за №01-33/1307 позивача повідомлено, що видати її Сертифікат на право на земельну частку (пай) в адміністративних межах [PERSON] селищної ради на імя покійної сестри [PERSON] [PERSON] районна державна адміністрація не має можливості у звязку з відсутністю на даний час таких повноважень. Також для вирішення даного питання позивачу рекомендовано звернутись до суду, чим він і скористався. Позивач до суду не зявився, але в своїй позовній заяві просить справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивачки визнає та просить справу слухати у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню згідно вимог ст. ст. 16, 319, 322, 328, 392, 1218, 1223, 1268, 1296 ЦК України, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 10 червня 2000 року в селищі Маньківка Черкаської області у віці 70 років померла рідна сестра позивача [PERSON], про що 12.06.2000р. в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис № 42, свідоцтво про смерть серії І-СР №132113 видане 12.06.2000р. відділом реєстрації актів громадянського стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області. 13 березня 2010 року в селищі Маньківка Черкаської області у віці 57 років помер племінник позивача [PERSON] (син [PERSON]), про що 16.03.2010р. в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 24, свідоцтво про смерть серії І-СР № 137354 видане 16.03.2010р. відділом реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області. [PERSON] проживав разом зі своєю матірю [PERSON] на момент її смерті разом у житловому будинку по вул. Пархоменка, 38, в селищі Маньківка Черкаської області, після її смерті вступив у володіння спадковим майном, тобто є таким, що прийняв спадщину відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., за якою визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину, згідно Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22.06.2010р. у справі № 2-о-46/2010р. встановлено факт родинних відносин, зокрема встановлено, що померла 10.06.2000 року в селищі Маньківка Маньківського району, Черкаської області, [PERSON], доводилась її рідною сестрою. [PERSON], померлий 13.03.2010 року в смт. Маньківка Маньківського району, Черкаської області, доводився племінником позивачу. Позивач є спадкоємицею за законом після смерті її сестри [PERSON], після смерті якої спадщину прийняв її син [PERSON], але своїх спадкових прав не переоформив. У свою чергу, позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], і до неї перейшли всі права та обовязки спадкодавця. Покійна сестра [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю) в процесі приватизації колишнього радгоспу «Маньківський», реорганізованого у ВАТ «Маньківське», а потім у ТОВ «Мир» як колишня працівниця та пенсіонер вказаного підприємства, згідно довідки від 07.04.2015р. №453/02-17, якою [PERSON] селищна рада повідомила, що земельна ділянка, належна покійній сестрі [PERSON], розташована в полі №31, земельна частка паю за №49, площа земельної частки паю 3,2954га. Згідно листа від 27.04.2015р. за №543/02-17, за наявними у селищної ради документами (згідно списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), [PERSON], колишня працівниця та пенсіонерка племрадгоспу «Маньківський» була включена в список працюючих та пенсіонерів колишнього радгоспу «Маньківський», реорганізованого у ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), який затверджений загальними зборами реорганізованого підприємства. Сертифікат та державний акт на земельну частку (пай) на імя сестри не видавався. Згідно копії Списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), під №128 значиться сестра позивача - [PERSON] (Ірина) Микитівна, жителька смт. Маньківка, вул. Пархоменка, 38. Тобто, даним підтверджується, що [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю), була включена у списки на отримання Сертифіката на право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель ВАТ «Маньківське» смт. Маньківка, однак за життя цей сертифікат їй не було видано, цей процес був довготривалим у часі, і до видачі сертифіката вона не дожила. Як зазначено вище, довідка [PERSON] селищної ради від 07.04.2015р. №453/02-17 підтверджує, що земельна ділянка (пай), яка виділена та належить [PERSON], розташована в полі №31, земельна частка паю за №49, площа земельної частки паю 3,2954га. Тобто, цим самим підтверджується, що земельна ділянка, належна покійній згідно затвердженого списку на право на земельну частку (пай), закріплена в натурі на місцевості. Архівні довідки, архівний витяг від 16.06.2015р. №110, протокол по встановленню трудового стажу підтверджують, що [PERSON] дійсно була радгоспним пенсіонером. Позивач звернулась до [PERSON] районної державної адміністрації з клопотанням повідомити її, у якому порядку вона може отримати Сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього ВАТ «Маньківське», на імя її покійної сестри [PERSON]. На це листом від 23.04.2015р. за №01-33/1307 позивача повідомлено, що видати її Сертифікат на право на земельну частку (пай) в адміністративних межах [PERSON] селищної ради на імя її покійної сестри [PERSON] [PERSON] районна державна адміністрація не має можливості у звязку з відсутністю на даний час таких повноважень. Також, позивач звернулась до [PERSON] державної нотаріальної контори з проханням видати її свідоцтво про право на спадщину після смерті її сестри на вказане майно, на що листом від 11.07.2015р. №1109/02-31 позивачу надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зокрема, даною постановою її повідомлено, що дійсно за її заявою від 14.08.2010р. про прийняття спадщини після смерті її племінника [PERSON], померлого 13.03.2010 року, державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] була відкрита спадкова справа №307 за 2010 рік. Згідно довідки №2795 виданої [PERSON] селищною радою Маньківського району Черкаської області 08.07.2015 року за місцем проживання померлої [PERSON] був зареєстрований [PERSON] Оскільки [PERSON] не звертався до [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини (пункт 1 статті 1273 глави 87 Цивільного Кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного Кодексу України), а згідно довідки 2795 виданої [PERSON] селищною радою Маньківського району Черкаської області 08.07.2015 року він вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Також, даною постановою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, належну [PERSON]. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивована тим, що позивачем не надано правовстановлюючий документ на належну покійній [PERSON] земельну ділянку, як те вимагає пункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595. Для можливості оформлення спадщини в нотаріальному порядку, позивачу необхідно надати нотаріусу правовстановлюючий документ на землю (сертифікат або державний акт). Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерствам юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться, зокрема, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. У позивача правовстановлюючого документа немає, і, як виявилось, отримати вона його не може. Таким чином, у позивача як спадкоємиці, немає іншої можливості оформити право власності на майно, ніж шляхом звернення з даним позовом до суду. За життя її сестра не встигла і не змогла отримати Сертифікат на право на земельну частку (пай), здійснити державну реєстрацію права власності та отримати правовстановлюючий документ, а в даний час це зробити неможливо, оскільки вона померла, а на померлу людину документ не видається. Тим не менш, право на майно вона мала за життя. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР від 18.07.1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.537 ЦК УРСР, частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦКУ, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1218 ЦКУ, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч.2 ст.1220 ЦКУ, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦКУ, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч.2 ст.1223 ЦКУ, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ч.3 ст.1223 ЦКУ, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч.5 ст.1268 ЦКУ, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч.1 ст.1225 ЦКУ, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі розяснення: Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Статтею 16 Цивільного Кодексу України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Частина 4 ст. 319 Цивільного кодексу України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved