Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом та з урахуванням уточнень зазначив, що 21.12.2004 року між Житомирським міжгосподарським об`єднанням по капітальному будівництву та Комунальним підприємством «Житомирбудзамовник» укладено договір на пайову участь у будівництві житла в м. Житомирі, предметом якого є пайова участь у будівництві житла для громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с. 86-92) На виконання угоди на рахунок Комунального підприємства «Житомирбудзамовник» перераховано 2 950 885,00 грн. Угодою від 30.12.2004 року, що укладена між Головним управлінням праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, обласним міжгосподарським об»єднанням по капітальному будівництву, КП «Житомирбудзамовник» досягнуто домовленості про дольову участь у фінансуванні житлового будинку по [ADDRESS], відповідно до якого замовник - обласне міжгосподарське об»єднання по капітальному будівництву, підрядник - Комунальне підприємство «Житомирбудзамовник», за рахунок коштів забудовника, яким виступило Головне управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, зобов»язуються побудувати 2587,41 кв.м. загальної площі житла в будинку по [ADDRESS]. Прийнято в експлуатацію даний житловий будинок державною комісією . В подальшому між Головним управлінням праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, обласним міжгосподарським об»єднанням по капітальному будівництву та КП «Житомирбудзамовнимк» виник спір щодо площі житла, яка має бути передана. За поданим позовом рішенням Господарсько суду Житомирської області від 16.06.2010 року КП «Житомирбудзамовник» зобов»язано передати Управлінню 1078,42 кв.м. загальної площі квартир. Рішення указанного господарського суду набрало законної сили та перебуває на виконанні у Богунському ВДВС Житомирського МУЮ. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.07.2011 року задоволено позовні вимоги КП «Житомирбудзамовник» та визнане право власності за підприємством на квартири №№ 239, 256, 280, 284, 286, 287, 312, 316, 320, 321 в будинку по [ADDRESS]. Потім, рішенням апеляційного суду Житомирської області рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на спірні квартири скасовано. Разом з тим, 31.08.2011 року між КП «Житомирбудзамовник» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказуючи на те, що КП «Житомирбудзамовник» не мало право укладати договір купівлі-продажу, посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 388, 392, 658 ЦК України позивач просить визнати право власності на спірне майно - квартиру [ADDRESS], визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31.08.2011 року, витребувати майно від [PERSON] та передати її Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації. В судовому засіданні прокурор Кравчуцк О.А. позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] 01.10.2014 року надійшла заява про перенесення судового засідання, в якій він просив проводити розгляд справи без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник Комунального підприємства «Житомирбудзамовник» Житомирської міської ради та інші учасники в судове засідання не з»явились, про час, місце і дату розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, суд встановив наступне. Згідно ст.ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Між КП «Житомирбудзамовник» та Житомирським міжгосподарським об`єднанням по капітальному будівництву 21.12.2004 року укладено договір про пайову участь у будівництві, відповідно до умов якого виконавець - КП «Житомирбудзамовник», зобов`язується побудувати житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Після затвердження акту Державної приймальної комісії передати житло пайовику пропорційно фінансуванню. 30.12.2004 року між Головним управлінням праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації (забудовник), Обласним міжгосподарським об»єднанням по капітальному будівництву (замовник) та КП «Житомирбудзамовник» (підрядник) укладено угоду про дольову участь у фінансуванні житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до умов договору замовник та підрядник за рахунок коштів забудовника зобов»язуються побудувати 2587,41 кв.м. загальної житлової площі житла. За змістом договорів кількість квартир, їх склад та площа повинні визначатись додатковою угодою. Житловий будинок по [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію актом державної приймальної комісії від 10.07.2008 року № 507. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.06.2010 року позов прокурора задоволено, стан квартир, у тому числі в частині проведення оздоблювальних робіт, не розглядався та не визначався. Разом з тим, на час розгляду справи рішення не є виконаним, вищенаведена загальна площа квартир не є переданою. Судом також встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.07.2011 року за КП «Житомирбудзамовник» та визнане право власності за підприємством на квартири №№ 239, 256, 280, 284, 286, 287, 312, 316, 320, 321 будинку [ADDRESS]. 31.08.2011 року між КП «Житомирбудзамовник» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого вона набула права власності на квартиру [ADDRESS]. В подальшому 23.09.2011 року [PERSON] відчужила квартиру [PERSON] Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 02.04.2012 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27.07.2011 року в частині визнання за КП «Житомирбудзамовник» права власності на квартири №№ 239, 256, 280, 284, 286, 287, 312, 316, 320, 321 в будинку по [ADDRESS] скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Враховуючи те, що за наслідками розгляду позовних вимог КП «Житомирбудзамовник» про визнання права власності на спірне майно в їх задоволенні було відмовлено, відчуження такого майна виходить за межі прав, якими володіла юридична особа, то позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 31.08.2011 року підлягає задоволенню. Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов: набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим; власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві згідно розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у «Практиці застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 388 ЦК України, яка визначає право власника на витребування майна від добросовісного набувача, так, як особа, яка на відповідних правових підставах розраховує на перехід у власність об»єкта будівництва в майбутньому, має право на захист порушених прав як власника. Оскільки позивач в особі Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації втратив майно поза власнею волею, що підтверджується вищенаведеними встановленими обставинами, суд вважає за необхідне витребувати квартиру [ADDRESS] у добросовісного набувача [PERSON] та передати указану квартиру Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації. В свою чергу, відповідно дост. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач не позбавляється у виниклому спорі на отримання у власність спірного майна як результат виділення загальної житлової площі на користь забудовника відповідно до умов договорів від 21.12.2004 року та від 30.12.2004 року, а також на виконання рішення господарського суду Житомирської області. Тому, позовна вимога про про визнання права власності за позивачем на квартиру задоволенню не підлягає. Крім того, доводи представника відповідача [PERSON], викладені в заяві від 01.10.2014 року суд не може взяти за основу і вважає такими, що не дають підстав для відмови у задоволені позову. Суд у відповідності ст. 88 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 214,60 грн., який слід зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України та з [PERSON] на користь держави стягуєсудовий збір у сумі 1883,05 грн. шляхом зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial