Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач в позовній заяві просить: - визнати недостовірною інформацію, поширену 15 листопада 2016 року на засіданні постійної комісії з питань бюджету, соціально-економічного розвитку [PERSON] районної ради Київської області та опубліковану в мережі Інтернет на ютуб каналі Громадський Захист Київщини головою [PERSON] районної ради Київської області [PERSON] щодо належності їй житла, надання їй продуктів, техніки, а також того, що вона будучи інвалідом ІІІ групи не бажає працювати; та інформацію, поширену тоді ж керівником апарату [PERSON] районної державної адміністрації Київської області [PERSON] щодо наявності правовстановлюючих документів на належне їй житло, щодо її згоди проживати у гуртожитку лише на умовах оплати за неї комунальних послуг; - зобовязати [PERSON] районну раду Київської області і [PERSON] районну державну адміністрацію Київської області спростувати інформацію поширену 15 листопада 2016 року на засіданні постійної комісії з питань бюджету, соціально-економічного розвитку [PERSON] районної ради Київської області та опубліковану в мережі Інтернет на ютуб каналі Громадський Захист Київщини головою [PERSON] районної ради Київської області [PERSON] щодо належності їй житла, надання їй продуктів, техніки, а також того, що вона будучи інвалідом ІІІ групи не бажає працювати, та керівником апарату [PERSON] районної державної адміністрації Київської області [PERSON] щодо наявності правовстановлюючих документів на належне їй житло, щодо її згоди проживати у гуртожитку лише на умовах оплати за неї комунальних послуг, - шляхом проведення засідання постійної комісії з питань бюджету, фінансів, соціально-економічного розвитку [PERSON] районної ради Київської області та опублікування відеозапису даного засідання в мережі Інтернет на ютуб каналі Громадський Захист Київщини, та повторно розглянути комісією колегіально з [PERSON] РДА її заяву від 04.11.2016 р. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 04.11.2016 р. вона та її сестра [PERSON] письмово звернулися до голови [PERSON] районної ради Київської області [PERSON] та голови [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] щодо винесення на засідання соціальної та бюджетної комісії питання про виділення коштів на придбання житла у комунальну власність та про заселення до цього житла її родини. 15 листопада 2016 року її звернення винесено на розгляд засідання постійної комісії з питань з питань бюджету, соціально-економічного розвитку [PERSON] районної ради Київської області, при цьому ані її, ані її сестру на засідання не запрошено. Доповідачами за їх з сестрою зверненням були голова [PERSON] районної ради [PERSON] і керівник апарату [PERSON] РДА [PERSON] Відеозапис засідання комісії опублікований у мережі Інтернет та на ютуб каналі Громадський захист Київщини. В опублікованому відео з 02.24.43 хв. доповідач голова [PERSON] районної ради Київської області [PERSON] зазначив, що оскільки її звернення викладено на російській мові, то його можна й не читати, потім зазначив, що питання порушене у зверненні [PERSON] адміністрацією розглядалось та було встановлено, що її власності знаходиться власне житло у Полтавській області, в Кременчуку, та й не на окраїні, а майже у центрі. Далі [PERSON] доповів, що їй з сестрою особисто надавалися продукти харчування, техніка, що працювати вони не бажають, хоча мають лише ІІІ групу інвалідності. На 02.30.00 відео [PERSON] стверджує, що показувала журналістам 5 каналу документи на належне їй майно, також стверджує, що вона та сестра згодні переїхати до приватного гуртожитку лише на умовах сплати за них комунальних послуг у розмірі 400 грн. Далі [PERSON] зауважив голові комісії, що рекомендація комісії повинна була б бути викладена у такій редакції: «і хотіли б помогти, але бумажка вилізла, і не змогли». Позивачка вважає таку інформацію, поширену посадовими особами [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації недостовірною та такою, що принижує її честь і гідність, та підлягає спростуванню у той самий спосіб, у який вона була поширена. З приводу змісту поширеної інформації позивач пояснила, що вона не має ніякого іншого житла, крім житла в зоні АТО, в тому числі не має будинку у місті Кременчук; дана інформація принижує її честь і гідність та негативно впливає на її репутацію чесної особи; вона ніколи не відмовлялась працювати, зверталась неодноразово до центру зайнятості, але у всіх місцях, куди їй видавалось направлення, їй відмовляли; вона протягом всього часу шукала роботу, тимчасово підробляла, а інформація щодо нібито її відмови працювати принижує її і негативно впливає на уявлення про неї з боку слухачів щодо такої інформації; ніколи ні відповідачі ні особисто треті особи не допомагали конкретно їй або сестрі, не надавали їм в тому числі побутову техніку чи іншу майнову суттєву допомогу, а навпаки у тих умовах, які були для них створенні у місці тимчасово проживання, куди вони з сестрою були поселені як вимушено переміщені особи із зони АТО, коли вони вимушені були жити без світла, тепла, і обмежені навіть у можливості готувати для себе їжу, вони звертались за такою допомогою, але їм було відмовлено. Вважає, що така інформація є піаром відповідачів і третьої особи перед аудиторією слухачів, є негативною, бо у слухачів створює негативне ставлення до неї як до особи, що нібито має все але хоче дуже багато. Крім того, вважає необхідним спростувати дану інформацію і з тих підстав, що така недостовірна інформація, поширена третіми особами при розгляді на комісії її клопотання з приводу житла, була підставою для відмови у клопотанні. Третя особа на стороні позивача [PERSON] заявила самостійні вимоги на предмет спору, в якому просила визнати недостовірною інформацію, поширену 15 листопада 2016 року на засіданні постійної комісії з питань бюджету, соціально-економічного розвитку [PERSON] районної ради Київської області головою [PERSON] районної ради Київської області [PERSON] щодо належності їй житла (будинку) в місті Кременчук, яке знаходиться не на окраїні міста, а майже в центрі; щодо наявності у [PERSON] документів на право власності на будинок у м. Кременчук, належний їй; що вона не бажає працювати; що її апетити ростуть; що окремо їй [PERSON] надавались продукти харчування, техніка; спростувати інформацію, поширену на тому ж засіданні комісії керівником апарату [PERSON] районної державної адміністрації Київської області [PERSON] щодо наявності у неї правовстановлюючих документів на житло на її ім.,я в місті Кременчук; що вона погоджується на проживання в приватному гуртожитку в с. Калита лише на умовах сплати за неї комунальних послуг 400грн.; щодо наявності у неї відео, де [PERSON] просить сплачувати за неї комунальні послуги 400грн. ; - зобовязати [PERSON] районну державну адміністрацію та [PERSON] районну раду Київської області спростувати інформацію, поширену 15 листопада 2016 року на вказаному засіданні комісії , у такий же спосіб, у який вона була поширена; та повторно розглянути на засіданні постійної комісії з питань бюджету, фінансів, соціально-економічного розвитку [PERSON] районної ради Київської області колегіально з [PERSON] РДА її заяву , яка не була розглянута належним чином 15.11.2016р., в її присутності. В обґрунтування заявлених самостійних вимог пояснила, що на даній комісії розглядалось її клопотання з приводу житлових питань, поширена інформація є недостовірною, в дійсності вона не має на праві власності чи на іншому речовому праві іншого житла, і не може бути ніяких документів, які б підтверджували наявність у неї такого права; в тому числі вона не має будинку у місті Кременчук; вона не ухилялась від працевлаштування і не є особою, що не бажає працювати; в дійсності відповідачі чи треті особи конкретно їй чи сестрі не надавали ніякої допомоги побутовою технікою чи іншими речами, хоча не заперечує, що була допомога від депутатів і від Гришка дітям, що проживали у гуртожитку, але не їм з сестрою особисто. Вважає, що дана недостовірна інформація є негативною, оскільки створює негативне про неї враження, принижує її честь та гідність чесної людини, та порушує її права. Відповідач [PERSON] районна рада позов не визнала, подала письмові заперечення. [PERSON] районна рада в письмових запереченнях, і представник у судовому засіданні пояснили, що позов предявлено не до належного відповідача, яким у даному випадку має бути орган, який розповсюдив інформацію в інтернеті на вказаному позивачкою каналі; що районна рада має свій сайт, на якому вказану інформацію не поширювала. Відповідач також вважає, що відсутні правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності, враховуючи ст.34 Конституції України , якою надано право на вільне вираження своїх поглядів і переконань, вільне збирання інформації у демократичному суспільстві; що всі вислови третіх осіб на засіданні комісії були оціночними судженнями. Відповідач не оспорює того факту, що дійсно на засідання комісії розглядалось клопотання [PERSON] і дані обставини обговорювались, але інформація не була недостовірною, і є правдивою. З даного приводу відповідач послався на наявність у нього витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому є запис про реєстрацію права власності у [PERSON] на будинок у місті Кременчук. З приводу інформації, що сестри [PERSON] не бажають працювати, не бажають переселятись у інший гуртожиток і платити комунальні послуги, також є оціночними судженнями, що базуються на достовірних фактах, враховуючи триваючу майже два роки переписку з позивачками, на відомостях з центру зайнятості, згідно яким сестрам [PERSON] неодноразово видавались направлення на роботу, але вони відмовлялись працювати на вказаних місцях. Інформація щодо надання допомоги позивачам також правдива, силами волонтерів була організована доставка речей позивачів із Маріуполя у смт. В.Димерка; головою ради за власний рахунок була куплена пральна машина у гуртожиток, де проживали позивачка, її сестра і інші мешканці-переселенці; в грудні 2015р. їм було надано по програмі «Турбота» матеріальну допомогу по 500грн. кожній; вони як переміщені особи отримували соціальну допомогу за період грудень 2014-лютий 2017р. допомога склала 25175грн. кожній.; сестрам пропонувалось переселитись у інші гуртожитки в Дніпропетровській і Харківській областях, куди вони їхати відмовились, у гуртожиток у с.Калита на умовах укладання договору оренди, від чого [PERSON] відмовились. Тому відповідач вважає, що інформація, викладена в слову виступах [PERSON] та [PERSON] мала оціночні судження, не є недостовірною чи неправдивою, дана інформація не була відповідачами поширена в Інтернеті, і тому відсутні підстави для покладення на відповідачів зазначеного у позові обовязку по спростуванню вказаної інформації. Третя особа [PERSON] (голова [PERSON] районної ради) позов не визнав, просив розглядати справу у його відсутності з участю представника районної ради. Відповідач [PERSON] райдержадміністрація позов не визнала, в письмових запереченнях відповідач послався на те, що особа згідно Закону «Про інформацію» не може бути притягнута до відповідальності за висловлення власних оціночних суджень, а вказані позивачем вислови є саме такими; крім того дана інформація не є негативною; дана інформація на думку відповідача не може вважатись поширеною, оскільки вона поширена лише присутнім на комісії і лише особі, якої вона стосується, і не поширювалась у засобах масової інформації; відповідач не має відношення до поширення інформації в Інтернеті; інформація щодо наявності у [PERSON] будинку у власності була надана з посиланням на витяг з державного реєстру; крім того відповідач вважає, що відсутній зв'язок між вказаною позивачем інформацією і неналежним на думку позивача розглядом її звернення, і позивачкою не доведено настання для неї негативних наслідків через дану інформацію, просив у позові відмовити. Третя особа [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявила, що позов не визнає, та просила прийняти рішення за наявними у справі доказами. З наданих доказів суд встановив наступне: З копії паспорта, довідок МСЕК , посвідчення інваліда встановлено, що [PERSON], 16.04.1972р.н., уродженка м. Маріуполя Донецької області, з 02.06.2016р. має ІІІ групу інвалідності, з 23.02.2017р. їй встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням; з 14.12.1999 р. по 19.07.2007р. була зареєстрована на постійне місце проживання у [INFO], з 19.07.2007р. знята з реєстрації, з 13.06.2014р. зареєстрована на постійне місце проживання за адресою: [INFO], перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення [PERSON] РДА Київської області, як внутрішньо переміщена особа із зони проведення АТО. З копії паспорта, довідок МСЕК , посвідчення інваліда встановлено, що [PERSON], 16.04.1972р.н., уродженка м. Маріуполя Донецької області, з 23.02.2017р. їй встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням; з 19.07.2007р. знята з реєстрації у м. Маріуполі Донецької області, з 13.06.2014р. зареєстрована на постійне місце проживання за адресою: [INFO], перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення [PERSON] РДА Київської області, як внутрішньо переміщена особа із зони проведення АТО. 04 листопада 2016 р. позивачка та [PERSON] звернулися до голови [PERSON] районної ради Київської області [PERSON] і голови [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] із заявою щодо винесення на засідання соціальної та бюджетної комісії питання про виділення коштів на придбання житла у комунальну власність та про заселення до цього житла її родини. У відповіді від 24.11.2016р. на звернення [PERSON] від 22.11.2016р. вх. № 221, 222 до [PERSON] районної ради повідомлено, що відповідно до вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації» всі нормативно правові документи районної ради, в тому числі і протоколи засідань постійних комісій, оприлюднюються на офіційному WEB ресурсі [PERSON] районної ради Київської області за посиланням в мережі Інтернет http://www.brovary-region.gov.ua/ та надано копію протоколу засідання постійної комісії районної ради з питань бюджету, фінансів, соціально економічного розвитку [PERSON] районної ради; повідомлено, що на засіданні постійної комісії районної ради з питань бюджету, фінансів, соціально-економічного розвитку (далі комісії), яке відбулось 15.11.2016 р., головою районної ради голові постійної комісії було надано відомості з Державного реєстру прав на нерухоме майно, до відповіді долучено копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. У відповіді від 24.11.2016 р. на звернення [PERSON] від 22.11.2016 р. до [PERSON] РДА повідомлено, що адміністрація не є розпорядником запитуваної інформації з приводу надання документу на право власності на належне [PERSON] нерухоме майно, а також розяснено порядок отримання інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно. З протоколу № 19 від 15.11.2016 р. засідання постійної комісії районної ради з питань бюджету, фінансів, соціально економічного розвитку [PERSON] районної ради Київської області VII скликання встановлено, що звернення [PERSON] і [PERSON] було включено до порядку денного засідання, доповідачами з даного питання були [PERSON] і [PERSON], за результатами розгляду та обговорення звернення комісією прийнято рішення про відмову заявникам у задоволенні порушеного питання. Відеозапис засідання від 15.11.2016 р. викладений в Інтернеті. З проглянутого відеозапису засідання комісії від 15.11.2016р., наданого позивачем, дійсно видно і чутно, що при обговоренні клопотання [PERSON] щодо виділення коштів на купівля комунального житла з метою подальшого їх заселення в таке житло комунальної власності, виступив голова [PERSON] районної ради [PERSON], який повідомив всіх присутніх про те, що при детальному вивченні даного питання з,ясувалось, що [PERSON] має на праві власності житловий будинок у місті Кременчук, який знаходиться під арештом, накладеним Маріупольським ВДВС, тобто сестри мають житло у іншому місті; також Гришко на даному засіданні - що видно і чутно з проглянутого відеозапису даного засідання повідомив присутнім, що коли сестри [PERSON] були заселені як переміщені із зони АТО особи у гуртожиток, то місцеві депутати півроку доставляли туди молоко, хліб, харчі для дітей, і: цитата: «окремо [PERSON] побутова техніка дарувалась і все, все, все , апетити ростуть, а працювати вони не хочуть.» з того самого відеозапису також видно і чутно, як присутня на засіданні жінка (зі слів позивача і третьої особи - [PERSON]- і дану обставину ні [PERSON], ні відповідачі не заперечували), - повідомила, що є документи на підтвердження права власності [PERSON] на будинок у Кременчуку, і вона цей документ показувала журналістам; що сестрам [PERSON] пропонувалось переселитись у гуртожиток в с. Калита, але вони відмовились переїхати туди, і сказали, що можливо б погодились за умови сплати за них комунальних послуг, і що у неї, [PERSON], є відео з записом цієї відмови [PERSON]. Згідно статті 32 та статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Конституцією України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Згідно ст.270 ЦК України, - фізична особа має особисті немайнові права, зокрема, право на повагу до гідності та честі. Згідно ст.275 ЦКУ - фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~цим Кодексом. Згідно ст.277 ЦК України - фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ч.4 ст.277 - спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно ч.6 ст.277 - спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно ч.7 ст.277 - спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно ст.15 ЦКУ - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно розясненням Пленуму Верховного Суду України у Постанові №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», - під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Згідно п. 15 постанови - підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі; б) поширена інформація стосується позивача; в) поширення інформації недостовірної, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: зокрема, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які неповні чи перекручені. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно п. 19 постанови - Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК , та розяснень в п.18 Постанови Пленуму ВСУ- позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. На відповідача покладається обовязок довести, що поширена інформація є достовірною. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). З аналізу даних норм закону, що регулює дані правовідносини, і дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов таких висновків: Як видно з протоколу засідання комісії 15.11.2017р. і проглянутого відеозапису даного засідання, - треті особи дійсно повідомили присутнім певні факти і відомості, тобто інформацію, що стосується сестер [PERSON], в тому числі і ту інформацію, на яку посилаються позивачка і третя особа . Повідомлення інформації на засіданні комісії, тобто прилюдно, публічно і з метою доведення цієї інформації до певного кола осіб - є поширенням інформації у розумінні ст.ст.270, 275, 277 ЦК України, і для визнання факту поширення не має значення, чи оприлюднено поширену інформацію у засобах масової інформації. Інформація вважається поширеною у разі доведення її до відома інших осіб. Оскільки засідання комісії за законом і регламентом ради є відкритими, до озвучена доповідачами інформація вважається вже поширеною, незалежно від того, чи буде вона у подальшому оприлюднена у засобах масової інформації. Тому доводи відповідача в цій частині (щодо не викладення безпосередньо відповідачем даної інформації в Інтернет) є такими, що не ґрунтуються на законі. Таким чином, позивачі довели факт поширення на засіданні комісії 15.11.2016р. інформації, що стосується їх особисто. Достовірність поширеної інформації повинен довести її поширювач, тобто відповідач та треті особи. З даного приводу судом встановлено: Щодо інформації про наявність у власності будинку: З копії витягу з реєстру прав на нерухоме майно встановлено, що в реєстрі дійсно є запис про реєстрацію за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Чкалова, 133. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта сформованої станом на 21.11.2016 р. вбачається, що 12.02.2014 р. державним реєстратором [PERSON], Маріупольське міське управління юстиції, Донецька обл. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 41577211, виданої 07.02.2014 р. старшим державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Маріупольського МУЮ [PERSON] внесено запис про заборону на все нерухоме майно [PERSON], РНОКПП [NUMBER]. Позивачка стверджує, що ніколи не мала і не має на праві власності чи на будь-якому іншому речовому праві вказаний будинок чи його частину, і взагалі не має на території України (за виключенням колишнього місця проживання в зоні АТО) іншого житла. При детальному вивченні витягу з реєстру та інформаційної довідки, на які посилається відповідач, суд встановив, що відомості про власника [PERSON] не відповідають особі позивачки [PERSON], зокрема, не збігається дата та рік народження і ідентифікаційний номер платника податку. Таким чином, відомості стосуються іншої особи, а не позивачки чи її сестри. Таким чином, відсутні дійсні і достовірні відомості про належність позивачці чи її сестрі будинку, його частини на праві власності чи за іншим речовим правом. Відповідач не надав суду безспірних доказів, які б доказували правдивість поширеної інформації з даного приводу, а наданий доказ - витяг з реєстру - не доводить факту наявності права власності на жилий будинок чи його частину саме у позивачки чи у третьої особи. Оскільки відповідач не довів достовірності поширеної інформації, то вона вважається недостовірною. При цьому не має значення, що треті особи дійсно мали витяг з реєстру щодо реєстрації права власності на будинок за [PERSON] (тезкою позивачки), і у даному випадку припустились ненавмисно помилки, оскільки поширена інформація, яка є недостовірною, підлягаю спростуванню незалежно від того, чи поширена вона помилково, чи навмисно. Щодо небажання позивачок працювати: За направленням Броварського міськрайонного центру зайнятості від 08.07.2015 р. [PERSON] була направлена на працевлаштування до Центру поштового звязку № 9 Київської обласної дирекції УДППЗ «Укрпошта» за професією оператор поштового звязку відповідно до інформації про потребу ц працівниках від 30.06.2015 р., але у прийнятті на роботу [PERSON] відмовлено через недостатній досвід роботи і відсутність додаткових навичок. З корінця направленням Броварського міськрайонного центру зайнятості від 23.02.2016 р. встановлено, що [PERSON] була направлена на працевлаштування до КП «Київський метрополітен» за професією касир квитковий, але у прийнятті на роботу [PERSON] відмовлено у звязку з відсутністю у штатному розписі вакантної посади касир квитковий. В заяві від 14.12.2015 р. адресованій до голови [PERSON] районної ради Київської області [PERSON] і голови [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON], [PERSON] і [PERSON] порушували питання у сприянні їм у працевлаштуванні, а також у даній заяві останні звертали увагу, що протягом 2015 року вони неодноразово зверталися з даного приводу до [PERSON] районної ради Київської області і [PERSON] районної державної адміністрації, але їх звернення залишилися без відповідей. У відповіді [PERSON] районної ради від 21.12.2015 р. на звернення від 14.12.2015 р., [PERSON] і [PERSON] розяснено порядок працевлаштування інвалідів в України, що повноваження щодо працевлаштування інвалідів у м. Бровари та Броварському районі покладено на Управління соціального захисту населення [PERSON] райдержадміністрації, [PERSON] міськрайонний центр зайнятості та виконавчий комітет Великодимерської селищної ради, а [PERSON] районна рада не наділена повноваженнями по працевлаштуванню мешканців району, в тому числі інвалід, однак районна рада звернулась до Броварського міськрайонного центру зайнятості з клопотанням щодо розгляду їх звернення. З листа від 21.12.2015 р. встановлено, що [PERSON] районна рада просить директора Броварського МРЦЗ [PERSON] посприяти у працевлаштуванні сестрам переселенкам із зони проведення АТО [PERSON] і [PERSON], які є інвалідами. З відповіді Броварського міськрайонного центру зайнятості від 27.02.2017 р. голові [PERSON] районної ради [PERSON] встановлено, що з 08.07.2015 р. [PERSON] і [PERSON] перебувають на обліку у центрі. Протягом терміну перебування на обліку даним особам видавались направлення на роботу: до ПП «Білла - Україна» на посаду касир торгівельного залу результат відсутній; до СПД [PERSON] на посаду контролер касир (відмовлено особам за станом здоровя); до Урядового контракт центру на посаду фахівця (відмова роботодавця у звязку з відсутністю досвіду роботи); до Центру поштового звязку № 9 Київської обласної дирекції УДППЗ «Укрпошти» на посаду оператор поштового звязку (відмова роботодавця у звязку з відсутністю досвіду роботи); до ТОВ «АТБ [PERSON]» на посаду укладальник пакувальник (відмова роботодавця за станом здоровя); до ТОВ Європейська агенція з повернення боргів на посаду оператор інформаційно комунікаційних мереж відмова особи; надано для самостійного опрацювання індивідуальний план працевлаштування по КЗ БРР [PERSON] районний центр первинної медико санітарної допомоги, завідувач господарства результат співбесіди не повернуто. Також у відповіді зазначено, що підбір роботи ускладнюється тим, що [PERSON] і [PERSON] мають інвалідність та можуть виконувати роботу, яка фізично для них можлива за станом здоровя згідно індивідуальної реабілітації інвалідів. Відповідач послався на відомості з Центру зайнятості. Разом з тим, з наданих відомостей, в тому числі і з Центру зайнятості, видно, що позивачці і третій особі [PERSON] видавались направлення на роботу, за якими вони не відмовлялись приступити до роботи, приходили за направленнями до підприємств, але їм у кожному випадку було відмовлено з інших, незалежних від них підстав. Таким чином, відповідач не довів будь-яких фактів, які б обгрунтовано вказували на небажання сестер [PERSON] працювати, і з іншого боку позивачка та третя особа [PERSON] наданими доказами спростували такі ствердження. Таким чином, дана інформація судом визнається недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності і викладеною перекручено. Відповідач посилається на те, що вказаний вислів є оціночним судженням і висловленням власної думки. Але суд не погоджується з таким тлумаченням даного вислову, який стосується конкретних осіб і конкретних обставин. Крім того, у даному «судженні» не вжито будь-яких висловів, термінів, які б вказували на те, що така інформація є лише особистим враженням чи припущенням особи, що повідомила її; даний вислів озвучений у стверджувальній формі. Він є негативним по своєму змістовому наповненню і по тій реакції, яка логічно має бути викликана у слухачів, оскільки виставляє осіб, щодо яких дане висловлення зроблене, у негативному світлі. Щодо вислову третьої особи про надання особисто (конкретно) [PERSON] допомоги і щодо вислову третьої особи щодо відмови [PERSON] платити комунальні послуги, то відповідачі і треті особи не надали ніяких конкретних доказів на підтвердження правдивості такої інформації і на підтвердження того, що вказані факти в дійсності мали місце. А виходячи з того, що позивачка і третя особа [PERSON] заперечують дані факти, а згідно закону саме поширювач інформації повинен довести достовірність поданої інформації, то суд, враховуючи презумпцію доброчесності, дійшов висновку про можливість визнання такої інформації недостовірною, тобто такою, що є повідомленням про неіснуючі факти і події. Дана інформація логічно викликає негативну реакцію у слухачів, оскільки виставляє осіб, щодо яких дане висловлення зроблене, невдячними, а разом з іншою інформацією (щодо наявності у власності будинку, небажання працювати, не бажання платити комунальні послуги, а також у сукупності з висловом про зростання «апетитів») є по своїй суті негативною по відношенню до осіб, щодо яких така інформація поширена. Щодо визнання недостовірною і спростування інформації, поширеної у вислові «апетити ростуть», то відсутні підстави для її спростування як недостовірної, оскільки дійсно даний вислів, хоча і є таким, що викликає негативну реакцію, але він є суто оціночним судженням і сам в собі не містить певної конкретної інформації. Щодо повідомлення [PERSON] і [PERSON] про наявність у них документів про право власності та запису розмови з [PERSON], то суд також не вбачає підстав для їх спростування, оскільки вони по своєму змісту не є негативними, крім того, суд вважає достатнім у цьому сенсі спростування лише недостовірної інформації про наявність у [PERSON] права власності на будинок. Інша інформація, що містилась у висловах вказаних осіб на комісії, не піддається аналізу судом, враховуючи межі заявлених позовних вимог. Щодо способу спростування недостовірної інформації, то суд виходить з наступного: Згідно п.25 наведеної вище Постанови Верховного Суду України, - задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а у разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування. Враховуючи, що інформація поширена відповідачами (їх посадовими особами - третіми особами у даній справі) саме на відкритому засіданні комісії, і що відповідач не мав підстав для заборони відео фіксування засідання комісії, а також враховуючи, що безпосередньо відповідач не оприлюднював дану інформацію на вказаному позивачем сайті (каналі) в Інтернеті, то відсутні підстави для покладення на відповідачів обовязку спростувати вказану інформацію у спосіб, зазначений позивачем і третьою особою [PERSON], тобто шляхом викладення відеозапису в мережі Інтернет на ютуб каналі Громадський Захист Київщини. Враховуючи, що інформація поширена на засіданні комісії, то і спростована вона має бути у тих самих умовах, тобто на засіданні комісії. При цьому суд також враховує, що інформація була надана на засіданні комісії при розгляді звернення [PERSON], у якості доповіді по даному питанню, тому доцільним є спростування такої інформації саме у тому ж форматі. Суд не вбачає підстав для покладення на третіх осіб обовязку спростувати особисто ними вказану інформацію, і вважає доцільним спростування недостовірної інформації шляхом оприлюднення резолютивної частини даного рішення на найближчому засіданні постійної комісії з питань бюджету, соціально-економічного розвитку [PERSON] районної ради Київської області, що буде достатнім і ефективним способом спростування і ефективним способом захисту та поновлення порушених прав осіб, з приводу яких таку інформацію поширено. Щодо вимог про покладення на відповідачів зобовязання повторно розглянути на спільному засіданні комісії їх клопотання, то дані вимоги задоволенню в межах розгляду даної цивільної справи не підлягають, оскільки не можуть розглядатись в порядку цивільного судочинства, а стосуються дій та рішень субєкту владних повноважень у сфері їх публічної діяльності, і у разі незгоди з прийнятими таким субєктом рішеннями чи вчиненими ним діями \\ бездіяльністю, позивач може оскаржити такі дії в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial