Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхової суми за договором страхування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.08.2017 року між ним та ПрАТ «СК «ВУСО» було укладено договір страхування майна фізичної особи №3493691. Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням майном, таким як нерухоме і рухоме майно, зокрема, житловий будинок, господарські споруди, домашнє майно, побутова техніка, за адресою: [ADDRESS]. 26.09.2017 року в м.Калинівка Вінницької області сталася надзвичайна ситуація внаслідок вибухів на 48 арсеналі, яка відповідно до рішення обласної комісії з питань ТЕБ та НС класифікується як надзвичайна ситуація регіонального рівня. Жителі м.Калинівка, с.Павлівка, с.Сальник потрапили в зону надзвичайної ситуації, яка сталася 26.09.2017 року в м.Калинівка внаслідок вибухів боєприпасів на 48 арсеналі. З 26.09.2017 року по 01.10.2017 року він не перебував за місцем свого проживання. 27.09.2017 року він зателефонував до відповідача та повідомив про настання страхового випадку. При цьому представниками ПрАТ «СК «ВУСО» в усному порядку було відмовлено йому у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи це військовими діями. 02.10.2017 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Згідно листа №10280/809927 від 22.12.2017 року ПрАТ «СК «ВУСО» було відмовлено у виплаті йому страхового відшкодування, з тієї підстави, що вищевказану подію визнано не страховою. Крім того, порушено вимоги п.5.2. договору, а саме частково відновлено пошкоджене майно на момент огляду представником страховика, та не повідомлено страховика у строки обумовлені договором. Вважає, що страховиком за наслідками страхового випадку, що трапився 26.09.2017 року, порушено вимоги договору страхування майна фізичної особи №3493691 від 06.08.2017 року, тому просить стягнути страхову суму за договором в розмірі 60000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, розгляд справи просить провести за його відсутності без технічної фіксації судового процесу. Представник ПрАТ «СК«ВУСО» Закриничний О.В. в судове засідання не з'явися, проте від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити, з мотивів, наведених у запереченні. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 06.08.2017 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «ВУСО» було укладено договір страхування майна фізичної особи №3493691. Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням майном, таким як нерухоме і рухоме майно, зокрема, житловий будинок, господарські споруди, домашнє майно, побутова техніка, за адресою: [ADDRESS]. 26.09.2017 року в м.Калинівка Вінницької області сталася надзвичайна ситуація внаслідок вибухів на 48 арсеналі, яка відповідно до рішення обласної комісії з питань ТЕБ та НС класифікується як надзвичайна ситуація регіонального рівня. Жителі м.Калинівка, с.Павлівка, с.Сальник потрапили в зону надзвичайної ситуації, яка сталася 26.09.2017 року в м.Калинівка внаслідок вибухів боєприпасів на 48 арсеналі, що підтверджується листом першого заступника голови Калинівської РДА Ю.Слабчука від 26.01.2018 року №22-Р-194-2. 27.09.2017 року позивач в телефонному режимі повідомив відповідача про настання страхового випадку. При цьому представниками ПрАТ «СК «ВУСО» в усному порядку було відмовлено йому у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи це військовими діями. 02.10.2017 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Згідно листа №10280/809927 від 22.12.2017 року ПрАТ «СК «ВУСО» було відмовлено у виплаті [PERSON] страхового відшкодування, з тієї підстави, що вищевказану подію визнано не страховою. Крім того, порушено вимоги п.5.2. договору, а сааме: частково відновлено пошкоджене майно на момент огляду представником страховика, та не повідомлено страховика у строки обумовлені договором. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. В ході розгляду справи відповідач не надав доказів, підтверджуючих наявність підстав для відмови в здійсненні страхової виплати, оскільки страховий випадок передбачений договором настав у період його дії, позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку в строк передбачений договором, а з боку позивача, третьої або інших осіб не було вчинено навмисних дій спрямованих на настання страхового випадку, злочину, що призвів до страхового випадку, також не встановлено факту подання неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт, причини і обставини настання страхового випадку або інших обставин, які б могли бути підставою для відмови у проведенні страхової виплати . При цьому, суд критично відноситься до тверджень представника відповідача, щодо того, що позивачем не повідомлено страховика у строки обумовлені договором, оскільки він був евакуйований із населеного пункту с.Павлівка в період часу з 26 по 28 вересня 2017 року. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що [PERSON] 27.09.2017 року в телефонному режимі, як передбачено п.2.5 договору страхування майна фізичної особи (далі договір), повідомив відповідача про настання страхового випадку. Доказів протилежного відповідачем не надано. Також суд звертає увагу на ту обставину, що вибух є страховим випадком, оскільки чітко передбачений п.4 договору. Таким чином, відповідач порушив права позивача, як споживача страхових послуг, не правомірно відмовивши у проведенні страхової виплати, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати страхове відшкодування у строк, передбачений договором. Згідно п.8 п.п.8.1 договору розмір страхового відшкодування щодо нерухомого майна при пошкодженні будівель/споруд визначається у розмірі вартості відновлення до первинного стану, з вирахуванням розміру фізичного зносу майна із вартості матеріалів (частин), що є складовими відновлювального ремонту майна. Позивачем на підтвердження проведеного відновлювального ремонту житлового будинку надано накладні та товарні чеки на суму, яка перевищує 60000 грн., при цьому страхова сума згідно договору складає 60000 грн. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини шостої вищезазначеної статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому представником відповідача на підтвердження своїх заперечень проти позову було надано експертне заключення №18-06 від 5 квітня 2018 року щодо вартості відновлювального ремонту будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] пошкодженого в результаті вибухів 26.09.2017 року, проведеного ПФ «Науктехпроект» на підставі дефектного акту пошкодженого майна від 09.10.2017 року, згідно якого ремонтно-будівельних робіт по ремонту вищевказаного будинковолодіння з урахуванням зносу 30% становить 19209,54 грн. При цьому в порушення вимог ч.5 ст.106 ЦПК України у висновку експерта, проведеного на замовлення «Страхової компанії «ВУСО», не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У відповідності до вимог ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. За таких обставин суд не приймає до розгляду висновок експерта підготовлений на замовлення «Страхової компанії «ВУСО» та наданий на спростування перед судом переконливості доводів позивача [PERSON] в обґрунтування своїх вимог щодо позову. [PERSON] уклав договір страхування для особистих потреб. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а норми Конституції є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретної справи мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Згідно ч.3 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. З огляду на приписи статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, обєктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері захисту прав споживачів, страхування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. З огляду на гарантування Конституцією України захисту прав споживачів, договором не може бути звужено можливість реалізації таких прав на захист. Відшкодування шкоди відбувається шляхом покладення на відповідальну особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, якщо цей спосіб відшкодування можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести. Розмір матеріального збитку - це розмір витрат на виконання ремонтно-будівельних робіт з урахуванням вартості використаних матеріалів, конструкцій, виробів, а також з урахуванням фізичного зносу на момент події. Відповідно до вимог ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведених правових норм, виходячи із встановлених судом обставин справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved