Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення грошових коштів в якості заборгованості за договором позики від 09 березня 2019 року в сумі 29 000грн. 00 коп., індексу інфляції в розмірі 877 грн. 14 коп. та 3% річних в розмірі 217 грн. 50 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.03.2019 між ним та відповідачем було укладеного договір позики на суму 29000 грн.00 коп., який оформлений розпискою, написаною відповідачем власноручно. Згідно умов договору відповідач зобов`язувався повернути кошти до 23.03.2019. Однак, на даний час відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, позику не повернув, в позасудовому порядку спір вирішити відмовляється. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 12.08.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач у встановлений ухвалою суду строк, відзиву на позов не подавав. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 05.09.2019 позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно ним власноручно було написано розписку, якою підтверджується той факт, що він зобов`язується повернути позивачу грошові кошти в сумі 29000,00 грн. в строк до 23.03.2019. Однак, фактично грошові кошти в сумі 12 000,00 грн. позивач надав йому значно раніше, а саме 26.01.2018 для придбання лісопродукції, які надіслав його дружині на карточку. Тоді він зобов`язався здійснити поставку лісопродукції позивачу, однак, не зробив цього. Просив суд надати йому місячний строк для врегулювання спору, шляхом повернення коштів в сумі 29000,00 грн. В судові засідання 07.10.2019, 21.10.2019 відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв. А тому, враховуючи, що відповідач надав суду пояснення по суті позову, в судові засідання двічі не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, його представника, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з оглянутої в судовому засіданні оригіналу розписки від 09.03.2019 вбачається, що [PERSON] зобов`язався сплатити [PERSON] борг в розмірі 29000,00 грн. в термін до 23.03.2019. Враховуючи наведене, така розписка є доказом укладення між сторонами саме договору позики. При цьому, заперечення відповідача [PERSON] щодо того, що мали місце інші цивільно-договірні правові відносини, суд не бере до уваги, оскільки представлена позивачем виписка з рахунку банківської карточки не підтверджує факту отримання відповідачем грошових коштів від позивача. Крім цього, вказані обставини мали місце більше року до укладення договору позики, а в судовому засіданні відповідач визнав факт зобов`язання перед позивачем щодо повернення грошових коштів в сумі 29 000 грн. на підставі договору позики від 09.03.2019. Також суд враховує той факт, що відповідач заявляв клопотання про надання судом строку для добровільного повернення позики в розмірі 29 000,00 грн., однак в наступні судові засідання до суду не з`являвся, позику не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Кодексу. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно проведеного позивачем розрахунком, станом на 11.07.2019 заборгованість [PERSON] за договором позики від 09.03.2019 складається із: заборгованості за договором позики в сумі 29 000грн. 00 коп., інфляційних втрат в розмірі 877 грн. 14 коп. та 3% річних від простроченої суми за квітень-червень в сумі 217 грн. 50 коп. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за умовами договору позики не виконав, позику за цим договором не повернув, допустив утворення простроченої заборгованості, а тому позивач вправі відновити своє порушене майнове право шляхом стягнення заборгованості за договором позики з врахуванням штрафних санкцій, передбачених ст.625 ЦК України, а тому позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати у виді судового збору. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки розмір таких не підтверджений у порядку визначеному ч.3 ст.137 ЦПК України.

Outcome: approved