Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги вмотивовані тим, що згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.10.2016 року відповідачу [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 9032,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана Генеральна угода, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею та банком договір. В порушення вимог ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідач зобов`язання за даним договором не виконала. Станом на 20.11.2019 р. за нею рахується заборгованість у розмірі 39937,92 грн., яка складається 6537,81 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2362,01 грн. заборгованість за відсотками, 8106,81 грн. пеня, 22931,29 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Просять стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі\~ 39937,92 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився. В позовній заяві представник позивача Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності, просить провести розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про місце і час розгляду справи належним чином була повідомлена шляхом розміщення оголошення про її виклик в судове засідання на сайті судової влади. Причини неявки суду невідомі, відзиву у встановлений термін не подала. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позов АТ КБ «ПриватБанк» слід задоволити частково\~ виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.10.2016 року відповідачу [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 9032,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана Генеральна угода, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею та банком договір. Станом на 20.11.2019 р. за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 39937,92 грн., яка складається 6537,81 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2362,01 грн. заборгованість за відсотками, 8106,81 грн. пеня, 22931,29 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.1 ст.1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За наведених обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу та відсотків\~ за користування кредитними коштами є обґрунтованими та підставними, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 (Постанова №6-100цс14), з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 року\~ у справі № 202/3351/14-ц (провадження N 61-4338св18), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Позивачем нарахована пеня за прострочене зобов`язання в розмірі 31 038,10 грн. (8106,81 грн. пеня, 22931,29 грн. штраф), тоді як заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 6537,81 грн., нараховані відсотки - 2362,01 грн. Тому, оскільки розмір нарахованої позивачем пені значно перевищує розмір збитків, виходячи із засад розумності, справедливості, суд вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за неустойкою слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача пеню у розмірі 8106, 81 грн. Що стосується вимог про стягнення штрафу, то суд вважає необхідним у задоволенні позову в цій частині відмовити, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу суперечитьст.61 Конституції України, про що зазначено у правовому висновку постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 1921,00 гривень сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed