Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 жовтня 2013 року між сторонами був письмово укладений Договір позики на загальну суму 39400,0 гривень. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався повернути позивачу вищезазначену суму до 01 травня 2014 року. На виконання умов договору позики, відповідач повернув позивачу 01 листопада 2013 року - 1 000 гривень, 19 листопада 2013 року - 2 000 гривень та 30 січня 2014 року - 1 000 гривень. Проте, на момент звернення до суду, відповідач своїх зобов'язань згідно з умов Договору перед позивачем у повному обсязі не виконав, а тому, просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики в розмірі 35400,0 гривень, 369,51 гривень - 3% річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, 1840,80 гривень інфляційні втрати від простроченої суми, а також стягнути судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить оголошення в редакції газети «Високий Замок», а тому згідно зі ст.224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2013 року [PERSON] позичив [PERSON] суму коштів в розмірі 39400,0 гривень, які відповідач зобов'язався повернути до 01 травня 2014 року, що підтверджується укладеним у письмовій формі Договором позики, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні (а.с.4-5). Судом встановлено, що відповідач повернув позивачу 01 листопада 2013 року - 1 000 гривень, 19 листопада 2013 року - 2 000 гривень та 30 січня 2014 року - 1 000 гривень, що підтверджується відмітками у Договорі позики про часткове повернення позики (а.с.5). Таким чином сума заборгованості відповідача станом на момент звернення до суду становить 35400,0 гривень. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, вказана норма містить імперативний припис виконувати зобов'язання належним чином, тобто вчинити дію, яка є об'єктом зобов'язання у точній відповідності до усіх елементів, які визначають зміст зобов'язання, тобто за предметом, строком, способом та іншими елементами. Крім того, у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведені обставини, а також, зважаючи на те, що строк дії договору позики, укладений між сторонами у справі закінчився, проте відповідач станом на момент звернення до суду в порушення умов договору не повернув позивачеві суму позики в розмірі 37610,31 гривень, з яких: 35400,0 гривень - сума заборгованості за договором позики, 369,51 гривень - 3% річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, 1840,80 гривень - інфляційні втрати від простроченої суми, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 376,11 гривень судового збору та 75,0 гривень витрат за розміщення оголошення в редакції газети «Високий Замок».

Outcome: approved