Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 05.06.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 835. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Під час проживання у шлюбі виявилося, що у сторін різні погляди на уклад подружнього життя, різні інтереси, в кожного з них своя точка зору на обовязки подружжя, в веденні домашнього господарства, проведенні вільного часу, відношенні до сімейних обовязків. Подружжя часто не знаходило спільної мови через різні погляди на життя та формування сімї. Відсутність взаєморозуміння намагання знайти спільне рішення призводило до конфліктних ситуацій. Спільного господарства сторони не ведуть, спір про поділ майна відсутній. Але наявний спір про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу. У звязку з вищевикладеним позивач просить розірвати шлюб укладений з [PERSON] В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив розірвати шлюб з відповідачем. Не заперечував проти залишення судового збору за ним. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечував проти розірвання шлюбу. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.06.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб\~серії 1-АМ № 003511 ( на 5 а.с. ) Сторони не бажають миритися. Причиною розладу в сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя,\~подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін та їхнім дітям. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із\~подружжя\~у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя\~( ч.1 ст.110 СК України ) Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягали на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved