Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач зазначив, що 26.02.2011р. між сторонами укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000грн у виді встановленого кредитного ліміту платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач заборгованість за кредитним договором не погашає, у звязку з чим станом на 30.09.2017р. має заборгованість 43 872грн 06коп., яка складається з наступного: - 4 757грн 86коп. заборгованість за кредитом; - 33 648грн 86коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2 900грн 00коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500грн штраф (фіксована частина) - 2 065грн 34коп штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами. Відповідач надала суду заяву, якою просить застосувати строк позовної давності стосовно вимог про стягнення пені, у стягненні штрафів просить відмовити, судове засідання провести без її участі. В судове засідання сторони не зявилися. За положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксація процесу технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 26.02.2011р. між сторонами укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-31). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач заборгованість за кредитним договором не погашає, у звязку з чим станом на 30.09.2017р. має заборгованість 43 872грн 06коп., яка складається з наступного: - 4 757грн 86коп. заборгованість за кредитом; - 33 648грн 86коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2 900грн 00коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500грн штраф (фіксована частина) - 2 065грн 34коп штраф (процентна складова) (а.с.4-5). Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідносин є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 525 цього ж Кодексу одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення 4 757грн 86коп заборгованості за кредитом, 33 648грн 86коп заборгованості по процентам за користування кредитом. Позовом заявлено до стягнення 2\~900грн заборгованості за пенею та комісією. Згідно розрахунку суми позову (таблиця, верхній стовпчик, другий справа) 2\~900грн це комісія та пеня. Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», комісія за карткою «Універсальна», яку отримала відповідач за своєю заявою (а.с.6), не нараховується, а нараховується лише пеня (а.с.7). Таким чином, сума 2\~900грн є пенею, нарахованою через невиконання відповідачем її зобовязань з повернення кредиту, і заявленою до стягнення позивачем. Відповідач, в свою чергу, заявила про застосування строку позовної давності до цих вимог. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така правова позиція міститься в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19.11.2014р. (справа №6-160цс14). Клопотання про поновлення строку позовної давності суду не заявлено. Таким чином, пеня підлягає стягненню за період з 30.11.2016р. по 30.09.2017р., в сумі 1\~000грн (2\~900грн заявленої до стягнення суми пені, нарахованої при зверненні до суду 30.11.2017р. станом на 30.09.2017р. за мінусом нарахованих 1900грн пені станом на 30.11.2016р. згідно розрахунку). У задоволенні позову в частині стягнення 500грн штрафу (фіксована частина), та 2065грн 34коп штрафу (процентна складова) суд вважає за потрібне відмовити. Відповідно до положень статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійно ї цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція Верховного суду України по справі №6-2003цс15). У даному випадку штраф у вигляді штрафів, і пеня, нараховані в один і той же період, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню штраф, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 4 757грн 86коп заборгованості за кредитом, 33 648грн 86коп заборгованості по процентам за користування кредитом, 1000грн пені, а всього 39\~406грн 72коп. Судові витрати розподілити за положеннями ст.141 ЦПК України. При цьому слід зазначити, що, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено\~за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1\~437 гривень 15 копійок (39\~406,72 х 1600 / 43\~872,06). На підставі викладеного,

Outcome: partial