Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач в серпні 2015 року звернувся до суду із позовом до відповідача, посилаючись на те, що 29.04.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №01281/RX, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 51815,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 10,5% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості по кредиту та зі сплатою комісії за обслуговування кредиту 0,09% від суми наданого кредиту без урахування страхових платежів, що сплачується щомісячно в період сплати у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, строком користування кредитом у відповідності з п.1.1 кредитного договору. Позивачем відповідно до умов кредитного договору було надано відповідачу кредитні кошти на загальну суму 43500,00 доларів США. В якості забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 29.04.2008 р., відповідно до якого відповідач надав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: вбудовані підвальні приміщення № 1, 2, 3, 4, 5 загальною площею 67,6 кв. м., які знаходяться за адресою м. Херсон, пр. Ушакова, 69. Неналежне виконання взятих на себе зобовязань відповідачем призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка складає 29512,17 доларів США та 24369,15 грн. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні відповідачем будь-якого з зобовязань, передбачених п.п. 1.1, 2.2.2., 2.2.3., 2.2.4. даного договору, відповідач зобовязався сплатити позивачу пеню в розмірі 0,3 від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не менше 20 грн. за кожний прострочений платіж за кожним окремим зобовязанням. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №01281/RX від 29.04.2008 р. ухвалити рішення про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме вбудовані підвальні приміщення № 1, 2, 3, 4, 5, загальною площею 67,6 кв. м., які належать [PERSON] шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою вартістю визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Судовий збір у розмірі 3654,00 грн. покласти на відповідачів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за його відсутності, за змістом якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі, від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 29.04.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №01281/RX, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 51815,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 10,5% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості по кредиту та зі сплатою комісії за обслуговування кредиту 0,09% від суми наданого кредиту без урахування страхових платежів, що сплачується щомісячно в період сплати у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, строком користування кредитом у відповідності з п.1.1 кредитного договору. Позивачем відповідно до умов кредитного договору було надано відповідачу кредитні кошти на загальну суму 43500,00 доларів США. В якості забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 29.04.2008 р., відповідно до якого відповідач надав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: вбудовані підвальні приміщення № 1, 2, 3, 4, 5 загальною площею 67,6 кв. м., які знаходяться за адресою м. Херсон, пр. Ушакова, 69. Неналежне виконання взятих на себе зобовязань відповідачем призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка складає 29512,17 доларів США та 24369,15 грн. Свої зобовязання, визначені договором іпотечного кредиту, Позивачем виконано належним чином в повному обсязі, а саме: відкрито позичковий рахунок та надано суму кредиту, що підтверджується документами, доданими до позовної заяви. Боржником умови Договору іпотечного кредиту не виконуються порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. Фактично боржник припинив сплачувати кредит взагалі. Станом на 17.07.2015 р. у відповідача утворилась заборгованість по сплаті тіла кредиту у розмірі 27853,85 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 1658,32 доларів США, заборгованість по комісії у розмірі 6063,16 грн., заборгованість по пені у розмірі 18305,99 грн. Позивачем було надіслано Відповідачу вимогу терміново сплатити заборгованість. Зазначену вимогу адресатами отримано, проте будь-яких дій, направлених на виконання договірних зобовязань Іпотекодавцем не здійснено. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві за наявності підстав для звернення стягнення на заставлене майно та за наявності відповідного застереження про таку продаж в договорі. Згідно ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Згідно ст.39 Закону України «Про іпотеку» - у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до п.4.1. статті 4 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, що обумовлює основне зобов'язання. У відповідності до ст.12 Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.33 Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до ст.39 Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог, що підлягає сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів і неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із Законом. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також продаж предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі на публічних торгах. Відповідно до Закону України «Про мароторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 7 червня 2014 року, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким, чином позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на законі та відповідають умовам кредитного договору, укладеного між сторонами, в звязку з чим підлягають задоволенню, з урахуванням вищевикладеного. Відповідно до ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved