Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № LVL6R706142209 від 28.05.2013 в сумі 11856, 45 грн. та 1378,00 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору № LVL6R706142209 від 02.02.2013, відповідач отримав кредит у розмірі 5987,06 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ними і банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти. Водночас, відповідач як позичальник, взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконав, отримані кредитні кошти не повернув, відсотки та комісію за кредитним договором не сплатив, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 14.01.2016 становить 11856,45 грн. В зв'язку із наведеним просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.22). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив, вказав, що не отримував в банківській установі кошти, не укладав жодні договори, просить відмовити у задоволенні позову. Вказав, що у 2013 році придбав телевізор в розстрочку в ТОВ «Дієса». Представник відповідача [PERSON] (згідно довіреності від 23.03.2016) в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що правовідносини існують між відповідачем та ТОВ «Дієса», котрий вправі предявляти права стосовно повернення неотриманих коштів за розстрочку. Вважає, що позивач не видавав готівкові кошти, тому не вправі звертатись з даним позовом. Заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача в судовому засіданні, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується певернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з положень ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 02 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір про надання кредиту шляхом оформлення останнім заяви про надання споживчого кредиту № LVL6R706142209 від 02.022013, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5987,06 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач в судовому засіданні визнав, що заява підписана ним особисто. Також сторони обумовили щомісячний платіж, який становить 332,94 грн., а з 27.01.2014 - 452,68 грн. Відповідач ствердив, що вказану суму, обумовлені у заяві позичальника він перераховував щомісячно в рахунок Приватбанку. Зясовано, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, здійснив оплату товару, а саме за телевізор Самсунг, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Дієса». Отримання товару відповідачем не заперечується. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] належним чином не виконав зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 14.01.2016 становить 11 856,45 грн., з яких: 4 797,54 грн. - заборгованість за кредитом; 3,94 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 276,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 5738,19 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. грн. - штраф (фіксована складова); 540, 78 грн. - штраф (процентна складова). Разом з тим, відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» визначені пільги, а саме військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Встановлено, що відповідач призваний у Збройні Сили України у серпні 2014 року, солдат за призовом, отримав поранення у звязку з виконанням обовязків військової служби. З довідки вбачається, що [PERSON] безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в період з 20.11.2014 по 27.01.2015, 17.02.2015 по 28.02.2015, 08.04.2015 по 18.04.2015, 08.05.2015 по 08.08.2015. Отже, виходячи з вищенаведеної норми Закону та приймаючи до уваги довідку, суд приходить до висновку про те, що на дані договірні правовідносини, однією із сторін яких є відповідач, призваний на військову службу, розповсюджується дія\~Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», починаючи з 20.11.2014 позивач не має права нараховувати відповідачу штрафні санкції, пеню за невиконання зобов'язань, а також проценти за користування кредитом. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає загальний залишок заборгованості за наданим кредитом в розмірі 4794,54 грн. Вказаний розмір не спростований відповідачем та його представником. Щодо посилання представника відповідача на те, що позивач не видавав грошові кошти відповідачу, тому відсутня заборгованість перед банком, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 57 ПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Так, у своїх запереченнях відповідач вказав, що дійсно припинив здійснювати щомісячні платежі за отриманий в ТОВ «Дієса» товар - телевізор. Однак, в ході судового розгляду даної справи відповідач визнав, що особисто підписав заяву позичальника 02.02.2013. При цьому, жодного доказу, що б підтверджував сплату заборгованості відповідачем не надано. Тому суд вважає, що така позиція представника відповідача у запереченнях проти позову не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, не підтверджені належними та допустимими доказами, з яких суд мав можливість встановити наявність обставин, що обґрунтовують доводи відповідача. Враховуючи вище наведене, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, оскільки відповідача звільнено від сплати судового збору, судові витрати, понесені позивачем підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України в розмірі 551 грн. 20 коп.. На підставі ст.ст. 526, 1054 ЦК України,

Outcome: partial