Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про їх виселення з будинку № 26 по вул. Садовій в с. Н.Селище Хустського району Закарпатської області. Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.12.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори, йому належить на праві приватної власності житловий будинок, розташований в с.Н.Селище, вул.Садова, 26 Хустського району. У вказаному будинку проживає йому колишня дружина, [PERSON], разом з дочкою: [PERSON], [INFO] та сином [PERSON]. З часу розлучення з відповідачкою, вона постійно перешкоджає йому користуватись належним йому майном. На сьогоднішній день, він фактично позбавлений можливості користування та володіння своїм будинком, між ним та відповідачкою постійно виникають непорозуміння, сварки у звязку з тим, що [PERSON] не впускає його проживати до його власного будинку. На сьогоднішній день, через постійні сварки з відповідачкою він змушений проживати у літній кухні з своєю матірю, яка має похилий вік і через неодноразові сварки, які розпочинає відповідачка в неї піднімається тиск та погіршується самопочуття. [PERSON] не впускає його, ані матір [PERSON] до будинку, щоб скористатися санвузлом, так як в літній кухні не має належних умов для проживання. Дана обставина заважає позивачу повноцінно користуватись будинком. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, суду пояснили, що шлюб між сторонами розірвано. За останні роки між сторонами погіршилися відносини. Просять позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, який вважає безпідставним та необґрунтованим. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з відповідачем проживали в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Хустського районного суду від 01.11.2016 року. З пояснень сторін та оглянутих матеріалів справи вбачається, що відповідачка зареєстрована в будинку позивача. Реєстрація відповідачки проведена за згодою власника. Таким чином, відповідачка перебувала з позивачем в зареєстрованому шлюбі, вселилася до його будинку в установленому законом порядку і набула прав і обовязків, передбачених ст. 156 ЖК України, як член сімї власників будинку. Крім того в даному будинку проживає її син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Останні роки відносини між сторонами погіршилися, оскільки відповідачка [PERSON] вчиняє сварки. На даний час відповідачка ніде не працює. На всі звернення та прохання відповідачка не бажає змінюватися та чинить перешкоди для проживання позивача в будинку. Позивач, як власник житлового будинку відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, якщо він матиме підстави, що свідчитимуть про порушення його права власності з боку відповідачки. В даному випаду не має підстав для вирішення спору між сторонами на підставі ст.391 ЦК України, так як будинок з якого просить позивач виселити відповідачів являється єдиним житлом для останніх, а позбавлення житла можливе на підставі вимог закону, який регулює житлові правовідносини. Для виселення членів сімї власника будинку є підстави визначені в ст.ст. 116 та 157 ЖК України, згідно з якими виселення може мати місце, якщо наймач, члени його сімї, або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. В такому випадку виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. У судовому засіданні позивач та його представник не довели, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] створюють перешкоди у користуванні власністю, порушують суспільні правила життя, не надали доказів, що у відповідачки є інше житло. Суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази про дії відповідачів, що свідчили б про систематичне руйнування, псування жилих приміщень або використання їх не за призначенням. У відповідності до ст.8 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя, житла і таємниці листування, держава не може втручатися у здійснення цього права інакше, ніж згідно з законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням і злочинам, для захисту здоров»я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази про застосування до відповідача яких-небудь заходів запобігання або громадського впливу, що повязані з його антигромадською поведінкою, та немає жодних доказів про дії останнього, що свідчили б про систематичне руйнування, псування жилих приміщень або використання їх не за призначенням. З огляду на встановлене, оцінивши в сукупності здобуті в судовому засіданні по справі докази, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача не в повній мірі доведені в судовому засіданні, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed