Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 400050841 від 17.01.2006 року в сумі 14 648 грн. 02 коп. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, суду подав заяву за змістом якої позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу усунення порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 17 січня 2006 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 400050841 за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в сумі 2 057 грн. 65 коп., з кінцевим терміном погашення 18 січня 2008 року. Пунктом 1.1 кредитного договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 24 % річних. На підставі договору факторингу від 29 грудня 2008 року укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» і договору факторингу від 14 липня 2010 року укладеного між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ТзОВ «Кредит Колекшн Груп» позивач набув право вимоги за зобов'язаннями відповідача, які виникають з умов кредитного договору № 400050841 від 17.01.2006 року. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки сплати кредиту та процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 400050841 від 17.01.2006 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 05.03.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 400050841 від 17.01.2006 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 14 648 грн. 02 коп. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 554, 611, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: approved