Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивачем [PERSON] , [INFO] пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимоги про зняття арешту з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав на праві приватної власності [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом скасування постанови державного виконавця Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 10.10.2017 року Пахомової А.М. по виконавчому провадженню № 54808046. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є спадкоємцем після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . При юридичному оформленні спадкових справ у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] - відмовлено з причини накладеного на нерухоме майно арешту. Таку заборону відчуження накладено державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Покровського міськрайонного управління юстиції в рамках виконавчого провадження № 54808046, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 29.06.2017 року про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Вказане виконавче провадження закінчено постановою державного виконавця від 13.11.2017 року, при цьому, в порушення ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), - не вирішено питання про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За захистом оспорюваних прав, - [PERSON] звернувся до суду. Позивач [PERSON] , 2003 року народження, законний представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, суду, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, адресовано заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримано. Представник позивача адвокат Сакун В.А. (діє на підставі ордеру адвоката) адресував заяву про розгляд справи в його відсутність, просить позовні вимоги визнати обґрунтованими та підставними та задовольнити. Відповідач Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, правом подачі відзиву не скористався, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника, по справі ухвалити рішення на розсуд суду. Третьою особою без самостійних вимог на предмет позову Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» письмових пояснень по суті позову, в порядку ст. 193 ЦПК України, - не надано, виклик в судове засідання проігноровано, причини неявки не відомі. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Покровська Донецької області, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 11, витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання - а.с. 12). Законним представником неповнолітнього [PERSON] є [PERSON] (батько позивача). [PERSON] є сином [PERSON] (родинні відносини підтверджено). [INFO] [PERSON] померла (підтверджено свідоцтвом про смерть - а.с. 17), в силу ч. 1 ст. 1220 ЦК України, після її смерті відкрилася спадщина. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON] входить: - грошовий вклад в АТ «Ощадбанк»; - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (належить спадкодавцю на підставі договору дарування, нотаріально посвідченого 13.09.2000 року - а.с. 27). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористалася наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , позивач по даній справі. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк, з дотриманням ч. 2 ст. 1269 ЦК України, подав заяву до Першої покровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49634493 від 27.10.2017 року за спадкодавцем [PERSON] відкрито спадкову справу № 146/2017 (а.с. 19). 14 травня 2018 року державним нотаріусом Першої покровської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] , 2003 року народження, в тому числі з урахуванням 2/3 частки майна від якої відмовилась матір спадкодавця [PERSON] та чоловік спадкодавця - [PERSON] ; спадщина, на яку видано свідоцтво складається з вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, який знаходиться в ТВБВ № 10004/0218 філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», сума якого складає 2906,29 гривень (а.с. 18). Листом Першої покровської державної нотаріальної контори № 933/02/14 від 17.10.2018 року до відома [PERSON] , 2003 року народження доведено, що при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] виявлено, що на нерухоме майно накладено арешт, тому оформлення спадкових прав затримується до зняття арешту (а.с. 37). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.03.2019 року по справі № 235/6535/18 зобов`язано державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контри ГТУЮ у Донецькій області винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за заявою [PERSON] у спадковій справі № 146/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 23-23). Постановою державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори від 21.02.2019 року відмолено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Так, при перевірці відсутності заборони або арешту спадкового майна згідно п. 4.15, п. 4.17 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердж. наказом МЮ № 296/5 від 22.02.2012 року, - виявлено арешт нерухомого майна. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем [PERSON] , 2003 року народження в судовому порядку заявлено вимогу зняття арешту з нерухомого майна, яке входить до складу спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що арешт на житловий будинок [ADDRESS] , належний за життя [PERSON] накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження. Згідно Інформаційної довідки № 136110289 від 31.08.2018 року з Державного ресєтру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - 10.10.2017 року за № 22752005 здійснено державну реєстрацію обтяжень (арешт, заборона відчуження) на нерухоме майно, належне [PERSON] ; підстава обтяження - постанова Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області (а.с. 35). Відповідно до постанови державного виконавця Покровського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 02.10.2017 року відкрито виконавче провадження № 54808046 з примусового виконання виконавчого напису № 6532, виданий 29.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 107368,86 гривень (а.с. 29). Копія виконавчого напису долучено до матеріалів справи (а.с. 28). Постановою Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 02.10.2017 року по ВП № 54808046 з метою забезпечення виконання вимог виконавчого документу відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с. 30-31). Постановою Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 13.11.2017 року виконавче провадження № 54808046 закінчено відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку зі смертю боржника [PERSON] (а.с 32-33). За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про накладення арешту від 30.10.2007 р.) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 10.05.2011 р.) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Разом з тим, при закінченні виконавчого провадження арешт, накладений на нерухоме майно боржника [PERSON] - державним виконавцем не скасовано. Відповідно до листа Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області № 14.18/24235 від 05.06.2018 року - підстави для зняття арешту з майна за виконавчим провадженням № 54808046 відсутні, роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна може бути знятий за рішенням суду (а.с. 34). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. [PERSON] ., 2003 року народження прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , тому нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить спадкоємцеві (позивачу) з часу відкриття спадщини, що узгоджується з ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину беззаперечно є накладений на спадкове майно арешт. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 - вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім того, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні; позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Вимоги позивача [PERSON] , 2003 року народження, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі №6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Суд, з підставі вищевикладеного, з урахуванням вказаних правових норм, - приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , 2003 року народження про зняття арешту зі спадкового майна. Ухвалюючи по справі таке рішення, - суд також враховує, що арешт нерухоме майно накладено з метою забезпечення виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 29.06.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості. За переконанням суду, в такий спосіб захисту прав позивача як зняття арешту майнові інтереси АТ КБ «ПриватБанк» об`єктивно не можуть бути порушені. Так, згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, існує відповідальність спадкоємця за боргами спадкодавця, тому, у разі виникнення необхідності, - АТ КБ «ПриватБанк» не обмежений в стягненні наявної заборгованості спадкодавця [PERSON] за рахунок часткової відповідальності спадкоємця в межах вартості спадкового майна. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» (судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб). Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. В позовній заяві позивач [PERSON] заявляє вимоги відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 1000,00 гривень. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 72/1010/16-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження підставності вимог про відшкодування витрат на правову допомогу позивачем не надано жодних документальних матеріалів, тому підстави для присудження таких витрат за рахунок відповідача - відсутні. На підставі ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1265, 1297 ЦК України, ст. ст. 40, 59 ЗУ «Про виконавче провадження» ст. ст. 13, 19, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved