Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому вказав, що відповідно до рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року позивач зобов*язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти у розмірі 400 гривень на утримання доньки [PERSON], [INFO], та у розмірі 400 гривень на утримання сина [PERSON], [INFO]. Зазначення рішення виконується частково, оскільки позивач не має змоги в повному обсязі сплачувати аліменти.Просить зменшити стягнення аліментів на кожну дитину до 200 гривень, мотивуючи тим, що в теперішній час не має постійного місця роботи, мати позивача є людиною похилого віку, не працює та потребує сторонньої як фізичної, так і матеріальної допомоги, позивач [PERSON] з грудня 2013 року має іншу сім*ю, яка також потребує матеріального утримання. Крім того, в разі несплати аліментів його можуть притягнути до кримінальної відповідальності, що може негативно відобразитися як на його майбутньому, так і на майбутньому його дітей. Викладаючи обставини позовної заяви, позивач посилається на вимоги ст.192 СК України, яка передбачає зменшення аліментів за рішенням суду за позовом платника у випадку зміни його матеріального, сімейного становища, погіршення здоров*я тощо. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві, та просить їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Вважає, що обставини, на які посилається відповідач, не є свідченням зміни його матеріального, сімейного становища після рішення судлу про стягнення аліментів. Його мати не є пенсіонером, інвалідом. У другому шлюбі він не має дітей, яких би він повинен утримувати, друга супруга повинна сама себе забезпечувати, оскільки не є інвалідом. Розглянувши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позовні вимоги позивача незаконні, необґрунтовані і не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття, а також за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліментів) присуджуються в долі від доходу його батька або матері у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно довідки розрахунку заборгованості боржника по аліментам головного державного виконавця ВДВС Якимівського РУЮ в Запорізькій області Мірошник І.В. від 21.08.2014 року за № 13002 у відділі державної виконавчої служби Якимівського районного управління юстиції Запорізької області знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист №2/330/749/2013, виданий 17.12.2013 року Якимівським районним судом Запорізької області про стягнення з позивача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 400 гривень на кожну дитину щомісяця. Загальна заборгованість позивача зі сплати аліментів станом на 21 серпня 2014 року складає 51119 гривень 84 копійки. Тобто з позивача стягуються аліменти в твердій грошовій сумі. Як пояснили сторони, стягувач [PERSON] подала до державного виконавця заяву про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за несплату аліментів. Відповідно до рішення Якимівського районного суду по справі № 330/3116/13-ц від 17.12.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей (а.с.6) в матеріалах справи відсутні відомості щодо будь-яких обтяжень у відповідача у матеріальному або сімейному становищу, відповідач ніде не працював. На теперішній час відповідач [PERSON], який є позивачем по теперішній справі, ніде не працює, має сезонні заробітки. Як пояснив сам позивач, всі зароботані кошти він віддає матері, яка не працює та хворіє.Однак його мати [PERSON], [INFO],згідно довідки Охрімівської сільської ради Якимівського району Запорізької області за № 499 від 099.07.2014 року, не є членом родини позивача [PERSON](а.с.11) і не знаходиться на його утриманні, не є пенсіонером, не досягла 55 років, щоб визнавати її людиною похилого віку, та враховувати як обставину зміни матеріального або сімейного стану позивача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів. Та обставина, що його мати не є людиною похилого віку, існувала і під час розгляду справи про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача [PERSON]Докази того, що мати [PERSON] потребує сторонньої як матеріальної, так і фізичної допомоги позивач не надав. Існування другого шлюбу ні яким чином не доводить того, що у позивача [PERSON] змінилося матеріальне становище, погіршилося або поліпшилося здоров*я кожного них. Таким чином, суд вважає, що відсутні обставини, які раніше не мали місце та які перешкоджають боржнику виплачувати аліменти в встановленому розмірі в цей час. Позивач не виклав суду жодного доводу на підтвердження позовних вимог і факту наявності обставин, що дають право на зменшення розміру аліментів на підставі ст.192 СК України для зменшення розміру аліментів. Він не довів, що перебуваючи в другому шлюбі, він не можу сплачувати аліменти, встановлені попереднім рішенням суду, і що зміна сімейного стану потягнуло за собою утримання інших осіб внаслідок їх хвороби, малолітства. Надані позивачем докази не є належними в розумінні статті 192 Сімейного кодексу України щодо можливості зменшення розміру аліментів, які сплачує позивач на користь відповідача. Крім того суд не може взяти до уваги пояснення позивача про притягнення його до кримінальної відповідальності, яке негативно відобразиться на майбутньому його дітей та його особисто. Відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, шо вимоги [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, керуючи ст.ст.10,11,60, 212, 213,214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 180, 181, ч.2 ст. 182, 192 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: dismissed