Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що без відповідної правової підстави, за відсутності волевиявлення Позивача, всупереч його волі було відчужене шахрайським способом з використанням підроблених документів його майно - нежитлове приміщення - магазин непродовольчих товарів за адресою: [ADDRESS], приміщення 3, загальною площею 305,9 кв.м. Дане майно Позивач придбав відповідно договору купівлі-продажу від 15.02.2016 та не мав намірів відчужувати, а хотів надати в оренду. У липні місяці 2016 року Позивач випадково дізнався, що право власності на його майно перейшло до Відповідача на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05.07.2016р, який був підписаний Відповідачем зі сторони покупця та [PERSON], що діяв начебто від Позивача на підставі довіреності як зі сторони продавця. На проведення правочину щодо відчуження майна позивача була надана також заява-згода підписана начебто дружиною Позивача. Проте, Позивач не мав намірів відчужувати належне йому майно, ані він, ані його дружина зазначені вище документи (довіреність, заяву-згоду) не підписували у нотаріуса, що вчинила нотаріальні дії та ніколи в неї не були, свої паспорти для вчинення таких дій не передавали. Тобто майно Позивача незаконно за відсутності відома і волі Позивача вибуло з його володіння. Тому просить визнати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення спірного майна недійсним. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду не заперечувала, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224,225 ЦПК України - заочно. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом, 15.02.2016р. Позивачем за договором купівлі-продажу № 423, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. було придбано у [PERSON] нежитлове приміщення - магазин непродовольчих товарів, розташований за адресою: [ADDRESS], приміщення 3, загальною площею 305,9 кв.м. Право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна зареєстровано 15.02.2016 року за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 849570712101. Дане майно Позивача без його відома та всупереч його волі було відчужене Відповідачу - [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05.07.2016 року, що посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу м. Києва Мазур Оленою Юріївною. Зазначений вище договір на відчуження майна Позивача підписував [PERSON], який діяв від імені Позивача на підставі Довіреності № 1705 від 21.06.2016 (бланк НАІ 913323), яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Литвиною Лесею Олексіївною. 22.06.2016 року цим же приватним нотаріусом, за реєстровим № 1711 посвідчено заяву-згоду від імені [PERSON], за якою остання як дружина [PERSON], в порядку ст. 65 Сімейного кодексу України, надала свою згоду на продаж вищевказаного об'єкта нерухомого майна. Оскільки ані Позивач, ані його дружина не уповноважували та не надавали згоди на відчуження даного майна, не підписували вищевказані документи, ніколи не були у приватного нотаріуса Литвиної Л.О., свої паспорти для вчинення нотаріальної дій їй не передавали, а підписи їх на вказаних документах є підробленими, Позивач звернувся до правоохоронних органів з заявою про чинення злочину щодо незаконного позбавлення його майна. Судом встановлено, що слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві розпочато кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016101100000226 від 20.07.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України щодо шахрайського заволодіння майном з використанням підроблених документів. Позивача в даному кримінальному правопорушенні визнано потерпілим. На сьогоднішній день слідство триває. В рамках кримінального провадження були проведені ряд експертиз по документах, вилучених у нотаріусів, які проводили нотаріальні та реєстраційні дії щодо даного майна. З висновків почеркознавчої експертизи від 06.09.2016 № 347/1, та технічної експертизи документів від 21.09.2016 № 346/1, проведених експертами Українського НДІ спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, копії яких надані Позивачем як письмовий доказ своїх позивних вимог, вбачається, що особи, які начебто представилися приватному нотаріусу як [PERSON] та [PERSON] надавали приватному нотаріусу не оригінали паспортів (навіть, припущено - підроблених, із переклеєними фото тощо), а обмежилися наданням змонтованих фотокопій, підписи в документах, наявних в нотаріальних справах, були здійснені не Позивачем та його дружиною, а іншими особами. Отже, суд приходить до висновку, що факт, що спірну довіреність та заяву-згоду було підписано та видано не Позивачем та його дружиною, а іншими особами при вчиненні правочину щодо відчуження майна Позивача є однозначним та належним чином доведеним. А отже є доведеним факт відсутності у [PERSON] повноважень на представництво інтересів Позивача і самого волевиявлення Позивача при вчиненні правочину щодо відчуження Майна - тобто при укладанні Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05.07.2016 року. Крім того, суду були надані копії рішень судів, які досліджували зазначені вище обставини щодо відсутності волевиявлення Позивача при відчуженні його майна та незаконності дій нотаріусів при такому відчуженні. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.10.2017 за позовом [PERSON] та його дружини [PERSON] до [PERSON], Приватного нотаріуса КМНО Литвиної Л.О. (справа № 826/16468/16) було встановлено: - приватний нотаріус КМНО Литвина Л.О. при оформленні та посвідченні довіреності від Позивача та заяви -згоди його дружини, здійснила численні порушення порядку та процедури вчинення нотаріальних дій, за відсутності даних осіб на підставі підроблених документів, що не відповідають вимогам закону, посвідчила правочини; - відсутність волевиявлення Позивача та його дружини на надання довіреності та заяви-згоди та здійснення правочинів не Позивачем та його дружиною, а іншими особами. Колегія Апеляційного суду м. Києва, виходячи з того, що дії нотаріуса щодо посвідчення довіреності від 21.06.2016 року за реєстровим № 1705 та заяви згоди від 22.06.2016 року за реєстровим № 1711 визнано незаконними, волевиявлення позивачів на вчинення оспорюваних довіреності та заяви-згоди було відсутнє, вчинені оспорювані правочини були здійснені не Позивачем та його дружиною, а іншими невстановленими особами, в своєму рішенні від 10.10.2017 визнала дії нотаріуса щодо посвідчення довіреності і зави-згоди незаконними, а довіреність від 21.06.2016 і заяву-згоду від 22.06.2016 на підставі яких був підписаний оскаржуваний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05.07.2016- недійсними. Рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 у справі № 826/16468/16 також було встановлено відсутність волевиявлення Позивача при відчуженні його майна. Предметом розгляду даної справи було оскарження висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України від 12.10.2016 та Наказу Міністерства юстиції України від 18.10.2016 № 2975/5 за результатами розгляду скарги Позивача поданої 19.09.2016 року на дії нотаріусів, що проводили правочини по відчуженню його майна та скасування реєстраційних дій таких нотаріусів. Суд апеляційної інстанції при розгляді зазначеної вище справи дослідив результати проведених експертиз та прийшов до висновку про відсутність волевиявлення та наміру Позивача та його дружини [PERSON] відчужувати майно, оскільки нотаріальні дії щодо посвідчення довіреності, на підставі якої були проведені нотаріальні та реєстраційні дії по відчуженню майна Позивача, вчинювалися за відсутності оригіналу паспорту Позивача, а підписи на документах, які були надані нотаріусу (на довіреності, заяві-згоди, паспортах, договорі-купівлі-продажу від 15.02.2016 № 423) виконані не Позивачем та його дружиною, а іншими особами. Також при розгляді зазначеної вище справи, судом апеляційної інстанції було встановлено порушення норм закону державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. при вчиненні реєстрації речових прав на майно за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05.07.2016. Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Згідно із ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а згідно ч. 5 ст. 213 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України). Суд визнає доведеним факт порушення прав позивача спірним правочином і відповідність вимог про визнання правочинів недійсними приписам ст. 3 ЦПК України ст. 16 ЦК України з огляду на те, що неправомірним правочином Позивача поза його волею позбавлено права власності, а при вчиненні оспорюваного договору порушено законодавчі норми, що виключають дійсність даних правочинів. З огляду на встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що правочин по відчуженню майна Позивача був укладений за відсутністю його волевиявлення, оскільки укладений на підставі довіреності та заяви-згоди, які Позивачем (власником майна) та його дружиною не видавались, і визнані недійсними в судовому порядку. З наведеного вбачається, що оскаржуваний Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05.07.2016 є правочином, який всупереч с. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, був вчинений за відсутністю волевиявлення, поза волею та свідомістю Позивача, а тому в силу ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин слід визнати недійсним. Крім цього на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача оплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved