Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до [PERSON] , третя особа металургійний відділ Державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з позовними вимогами про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2009 року по 28.03.2019 рік. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивач відкрив в Акціонерному Товаристві Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» поточний рахунок на ім`я дитини [PERSON] і щомісяця через мобільний Інтернет-додаток Банку «Приват24» став добровільно переказувати на вказаний рахунок грошові кошти. В грудні 2020 року в бухгалтерії за місцем працевлаштування позивачу повідомили, що до них, з Металургійного відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на виконання надійшов виконавчий документ, з якого вбачається що згідно судового наказу № 210/6284/18 2-н/210/4/19 від 14.02.2019 року виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку/доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.11.2018 року. Станом на 20 грудня 2020 року є заборгованість по сплаті аліментів на користь відповідача в сумі 51 960,49 грн. На думку позивача вказана заборгованість виникла через те, що відповідачка ввела державного виконавця в оману та не надала інформацію щодо фінансового забезпечення та перерахування коштів в період з січня 2019 по грудень 2020 рік. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд ухвалити рішення, яким частково звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам в сумі 39 445 грн. за період з 13.11.2018 року по 01.01.2021 року, стягнутих на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2010 року народження на підставі судового наказу № 210/6284/18 2-н/210/4/19 від 14.02.2019. року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської. Ухвалою від 06.04.2021 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Станом на 29.07.2021 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України\~в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.81 ЦПК України\~кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.\~263\~ч.5\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 14.02.2019 року видано судовий наказ за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з [PERSON] , вирішено стягнути із [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідно віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 13 листопада 2018 року і до повноліття дитини (а.с. 10). 20.03.2019 року у виконавчому провадженні №58660500 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення аліментів згідно судового наказу (а.с. 11). Згідно із розрахунком заборгованості від 12.02.2021 року, заборгованість з аліментних платежів [PERSON] складає 51960,49 грн. (а.с. 12-13). Згідно вимог ч. 2 ст. 166 та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~ст.197 СК України\~умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~ст.197 СК України\~умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року по справі № 404/2514/16-ц - дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Такими обставинами можуть бути, зокрема, майновий чи сімейний стан платника аліментів. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що ним було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я сина [PERSON] , що підтверджується довідкою з АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 14). На вказаний рахунок, згідно тексту позову, [PERSON] кожного місяця перераховував кошти на утримання свого сина, про що надав виписку по надходженням по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з 07.05.2019 року по 13.12.2020 рік (а.с. 15-17). При цьому, позивач вказує, що грошові перекази на ім`я сина [PERSON] за період 13.11.2018 року по 01.01.2021 рік складають 39445 грн. Однак вказана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами. Так, рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] 07.05.2019 року, що підтверджується банківською довідкою, наданою самим позивачем (а.с. 14). Вказана обставина виключає здійснення будь-яких грошових переказів за період з 13.11.2018 року по 07.05.2019 рік. Будь-яких інших підтверджень надання коштів позивачем не надано. При цьому, з наданих виписок про рух коштів на банківському рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з 07.05.2019 року по 13.12.2020 рік неможливо встановити призначення платежу. Жодних доказів того, що перекази здійснені саме на утримання неповнолітнього сина. Письмовими матеріалами справи також не підтверджено факт отримання [PERSON] або відповідачкою коштів згідно грошових переказів, оскільки відсутні записи щодо зняття готівки. За таких обставин, доводи позивача про те, що він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини за період з 13.11.2018 року по 01.01.2021, суд не приймає до уваги, оскільки надання такої допомоги є його правом, як платника аліментів, та не звільняє від обов`язку по сплаті аліментів. Сплачені суми аліментів, можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості по аліментам за заявою позивача або за домовленістю між ним і відповідачем. Однак позивач не скористався своїм правом щодо оскарження дій державного виконавця з приводу нарахування заборгованості. В розумінні положень ст. 166, 180 та ч. 2 ст. 197 СК України, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. За висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року по справі № 404/2514/16-ц - дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Такими обставинами можуть бути, зокрема, майновий чи сімейний стан платника аліментів. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи - не можуть розцінюватись судом як обставина, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не знаходить. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору на користь позивача не відшкодовуються.

Outcome: dismissed