Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач зазначає, що він являється власником земельної ділянки площею 2,6405 га., за кадастровим номером 1823182900:02:001:0040, яка розташована на території Гізівщинської сільської ради Любарського району, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01.07.2007 року уклав договір оренди землі із відповідачем строком на 5 років. 25.11.2009 року між ними було укладено додаткову угоду до базового договору оренди землі, відповідно до якої строк дії договору було продовжено на 5 років, тобто до 15.07.2016 року. Протягом дії договірних відносин між позивачем та відповідачем, його права як орендодавця, порушувалися зі сторони орендаря, а саме: відповідач відмовлявся переглядати розмір орендної плати в сторону збільшення протягом всього строку дії договору; орендарем ігнорувалися його звернення щодо пізніх строків розрахунку по договірних відносинах; продукція, яка видавалася в рахунок орендної плати являлася неякісною. Приймаючи до уваги таке неналежне відношення до позивача як орендодавця, він прийняв для себе рішення по закінченню строку дії договору, не поновлювати із відповідачем договір оренди, а передати належну йому на праві власності земельну ділянку іншому суб`єкту господарювання. Однак йому було повідомлено, що підприємством уже здійснено комплекс осінньо-польових робіт на належній йому на праві власності земельній ділянці, а тому товариство має право завершити сільськогосподарський рік та зібрати урожай 2017 року, а позивач отримає кошти за фактичне використання земельної ділянки. Позивач погодилася на те, щоб підприємство завершило сільськогосподарський рік та зібрало урожай. Кошти за фактичне користування земельною ділянкою у 2017 році підприємство позивачу виплатило. На початку 2018 року звернувся до ТОВ «Агро-Любар» з тим, щоб укласти договір оренди землі та надав документи. Проте представники ТОВ «Агро-Любар» через деякий час повідомили, що земельна ділянка знаходиться в оренді в ПП «Агрофірма «Гізівщина», в підтвердження чого надали інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стало відомо, що за ПП «Агрофірма «Гізівщина» зареєстровано речове право - право оренди на належну йому на праві приватної власності земельну ділянку на підставі додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 01.07.2015 року, яка нібито укладена між Позивачем та Відповідачем. Стверджує, що не укладав та не підписував додаткової угоди про продовження та внесення змін до раніше укладеного між ними договору. Наявний в додатковій угоді підпис від його імені, йому не належить та є вчиненим іншою особою, яка не мала права підписувати від його імені жодних правочинів. Наявність укладеної та зареєстрованої додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 01.07.2015 року, якої він не укладав та не підписував, порушує його права як власника, щодо вільного володіння та розпорядження належним майном, а тому, з метою захисту порушеного права він звертається до суду про визнання додаткової угоди про продовження та внесення змін до договору оренди землі недійсною. Директором ПП « Агрофірма`Гізівщина» В.І.Криничко було подано відзив на позовну заяву в якому Він просить в задоволенні позову відмовити повністю врахувавши те, що позовні вимоги необґрунтовані, обставини на які посилається позивач недоведені. Зазначає, що з моменту набуття додатковою угодою до договору оренди землі чинності і до моменту подачі орендодавцем позовної заяви, сторонами виконувалися істотні умови договору, а отже це свідчить про вчинення позивачем дій спрямованих на схвалення й виконання умов договору оренди землі. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Представник позивача адвокат Мазуренко Ю.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача адвокат Ткач В.В. у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №120411838 від 12.04.2018 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №027556 власником земельної ділянки, площею 2,6405 га., з кадастровим номером №1823182900:02:001: 0040 є [PERSON] . Додатковою угодою про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 01 липня 2015 року строк дії договору укладеного між орендодавцем [PERSON] та ПП «Агрофірма «Гізівщина» продовжено до 01.07.2025 року. Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №28393-28395/18-32 від 08 жовтня 2019 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, встановити чи виконано підпис від імені [PERSON] в рядку «(підпис)» графи «Орендодавець» у додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 01.07.2015 року кадастровий номер земельної ділянки №1823182900:02:001:0040, яка укладена від імені [PERSON] , з однієї сторони, та приватним підприємством «Агрофірма «Гізівщина», [PERSON] або іншою особою, не виявилось можливим з причин, через відносно малий обсяг графічного матеріалу в даному досліджуваному підписі та простотою будови його елементів. Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання правочину недійсним. Відповідно до вимог ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що додаткову угоду від 01.07.2015 року про внесення змін та доповнень до договору оренди землі він не підписував. Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №28393-28395/18-32 від 08 жовтня 2019 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, встановити чи виконано підпис від імені [PERSON] в рядку «(підпис)» графи «Орендодавець» у додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 01.07.2015 року кадастровий номер земельної ділянки №1823182900:02:001:0040, яка укладена від імені [PERSON] , з однієї сторони, та приватним підприємством «Агрофірма «Гізівщина», [PERSON] або іншою особою, не виявилось можливим з причин, через відносно малий обсяг графічного матеріалу в даному досліджуваному підписі та простотою будови його елементів. Крім того, у судовому засіданні за результатами пояснень сторін по справі та дослідженням матеріалів справи встановлено, що зазначені в Додатковій угоді від 01.07.2015 року про внесення змін та доповнень до договору оренди землі, паспортні дані [PERSON] не відповідають тим, що містяться в матеріалах справи, а зокрема в Додатковій угоді зазначено серію та номер паспорта [NUMBER] тоді як в матеріалах справи наявна копія паспорту серії [NUMBER] . Таким чином, оскільки додаткова угода від 01.07.2015 року до договору оренди землі, укладеного 01.07.2007 року не містить всіх істотних умов, суд, відповідно до положень ч.3 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для визнання її недійсною, оскільки волевиявлення на укладення даної угоди відсутнє. Що стосується тверджень представника відповідача адвоката Ткача В.В., щодо отримання [PERSON] орендної плати з моменту набуття додатковою угодою до договору оренди землі чинності і до моменту подачі орендодавцем позовної заяви та тим самим схвалення спірної додаткової угоди то суд стверджує наступне. Отримання [PERSON] , орендної плати у період 2016-2017 роках не є підставою вважати, що власнику земельної ділянки було відомо про наявність укладеної спірної додаткової угоди до договору оренди та його погодження з істотними умовами договору, передбаченими Законом України «Про оренду землі». Посилання представника відповідача адвоката Ткача В.В. на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144 цс 18 та Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.11.2018 року у справі №911/205/18, суд не бере до уваги, адже визнання додаткової угоди, до договору оренди землі, недійсною не було предметом розгляду вищевказаних справ. Саме тому, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.7 ст.139 ЦПК України, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається з матеріалів справи позивач будь-яких підтверджень, щодо судових витрат на залучення представника суду не надав, а тому витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн. стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved