Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.10.2007 року № 502К у сумі 17637,68 доларів США. Ухвалою суду від 21.04.2015 року провадження у справі в частині вимог за період з 17.10.2007 року по 12.05.2010 року закрито. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору від 16.10.2007 року № 502К відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 7000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 15.10.2011 року. Внаслідок порушення взятих на себе зобовязань за кредитним договором у відповідача станом на 16.01.2015 року виникла заборгованість у сумі 17637,68 доларів США, з яких 4992,77 доларів США заборгованість за кредитом, 5124,92 доларів США заборгованість за процентами, 1115,27 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 5549,75 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 15,83 доларів США штраф (фіксована частина) та 839,14 доларів США штраф (процентна складова). Також зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним 16.10.2007 року з поручителем [PERSON], яка відповідно до вимог ст.554 ЦК України є солідарним боржником. Оскільки в добровільному порядку заборгованість перед банком відповідачі не погасили, просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що дані позовні вимоги вже були предметом судового розгляду, за результатами якого відповідно до рішення суду від 08.06.2010 року з позивача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором. Крім того наголосив, що позивачем пропущено строк позовної давності й про застосування якої подав суду заяву. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 16.10.2007 року № 502К відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 7000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 15.10.2011 року. Також зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним 16.10.2007 року з поручителем [PERSON], яка відповідно до вимог ст.554 ЦК України є солідарним боржником. Внаслідок порушення взятих на себе зобовязань за вказаними кредитним договором, рішенням Богородчанського районного суду від 08.06.2010 року позов банку задоволено та стягнуто в солідарному порядку з відповідачів 47910,03 грн. заборгованості за період 17.10.2007 року по 12.05.2010 року. Дане рішення суду набрало законної сили, однак до цього часу не виконано, що відповідачами не заперечується. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пунктом 7 кредитного договору визначено, що строк його дії встановлюється з дня його підписання сторонами до повного виконання сторонами зобов'язань за ним. Відповідно до абз.2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства, що виникають з кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Оскільки зобов'язання за договором не виконано, позичальник продовжує користуватися кредитними коштами, тому, починаючи з 13.05.2010 року до 16.01.2015 року позивачем правомірно нараховано відсотки за користування кредитом у сумі 5181,56 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 1115,27 доларів США, а також штраф (фіксована частина) у сумі 15,83 доларів США та штраф (процентна складова) у сумі 482,17 доларів США. Щодо вимоги позивача про стягнення пені, то вона підлягає до часткового задоволення. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки). Аналіз норм статті 266 ЦК України, частини 2 статті 258 ЦК України дає підстави для висновку, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тобто, неустойка є похідною від основного зобовязання, нараховується в межах позовної давності за основною вимогою, однак стягнення проводиться тільки за останні 12 місяців перед зверненням до суду у межах спеціального строку позовної давності. Така правова позиція міститься в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14). Що стосується стягнення боргу у солідарному порядку, встановлено наступне. Відповідно до приписів ст. ст. 552, 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 10 договору поруки, укладеного 16.10.2007 року між банком та [PERSON] встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Згідно з вимогами ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено строк виконання зобов'язання - 15.11.2011 року, позов банку про стягнення боргу, в тому числі з поручителя, пред'явлено 18.03.2015 року, тобто понад три роки з дня настання строку виконання зобов'язання. За таких обставин суд приходить до переконання, що в силу ч.4 ст.559 ЦК України, поруку [PERSON] за кредитним договором [PERSON] перед банком припинено, а тому вимога позивача про стягнення з поручителя боргу у солідарному порядку є безпідставною. На підставі викладеного, суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 502К за період з 13.05.2010 до 16.01.2015 року, зокрема, 5181,56 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом, 1115,27 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 1024,49 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також 15,83 доларів США штрафу (фіксована частина) та 482,17 доларів США штрафу (процентна складова). Оскільки розділом 6 кредитного договору передбачено, що сплату пені та штрафів проводиться у гривнях, то сума заборгованості по цих платежах становить 25562,60 грн. (1024,49+15,83+482,17)х15,79)). Всього на користь банку підлягає до стягнення 6296,83 доларів США та 25562,60 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст.256-258, 261, 264, 524, 526, 552-553, 559, 599, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial