Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач зазначає, що 14 грудня 2015 року між ним та ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» в особі арбітражного керуючого [PERSON], було укладено договори реалізації майна банкрута, а саме: будівлі ремонтної майстерні колишнього СВК «Глезненський» та зерноскладу колишнього СВК «Глезненський». Обєкти є власністю продавця та він має повне право на його продаж оскільки придбало дані обєкти у СВК «Глезненський». У відповідності до п. 2.1 договорів, право власності на обєкти переходить до покупця з моменту сплати його повної вартості та підписання акту приймання-передачі обєкта. Відповідно до умов договорів сторони досягли усіх істотних умов договору, покупець сплатив повну вартість майна та сторони підписали акт приймання-передачі майна. Однак в подальшому відповідач відмовився подати необхідні документи для нотаріального посвідчення договору. Саме тому позивач звернувся до суду з проханням ухвалити рішення про визнання вказаних договорів купівлі-продажу дійсними та визнання за ним права власності на вказані обєкти. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Зазначив, що при укладенні вказаного договору сторони дійшли згоди щодо продажу даного майна під ліквідацію, тобто для здійснення демонтажу будівельних матеріалів з метою отримання їх у власність. Однак на даний час він бажає займатись господарською діяльність та має намір використовувати для цього вказані приміщення у звязку з чим хоче визнати за собою право власності на дані обєкти. Також зазначив, що від нотаріального посвідчення договору ухилявся саме він. Представник Любарської селищної ради у судове засідання на розгляд справи не зявився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Селищна рада не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON], у судове засідання на розгляд справи не зявився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Вислухавши пояснення позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 14 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробудпереробка ЛТД», код ЄДРПОУ 20574157, що зареєстровано за адресою: [INFO] в особі арбітражного керуючого-ліквідатора [PERSON] з однієї сторони та фізичною особою [PERSON] з іншої сторони уклали договір купівлі-продажу майна банкрута. Згідно п. 2 Договору Продавець зобовязується передати у власність покупцю наступне майно будівлю ремонтної майстерні колишнього СВК «Глезненський» під ліквідацію, яка розташована за адресою: с. Глезне, Любарського району, Житомирської області. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що право власності на обєкт переходить покупцю з моменту сплати його повної вартості відповідно до даного договору та підписання сторонами акту приймання-передачі обєкта. Відповідно до п. 2.2. Договору продавець доводить до відома покупця та гарантує наступне: обєкт є власністю продавця та він має повне право на його продаж. 14 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробудпереробка ЛТД», код ЄДРПОУ 20574157, що зареєстровано за адресою: [INFO] в особі арбітражного керуючого-ліквідатора [PERSON] та [PERSON] підписали акт приймання-передачі будівлі ремонтної майстерні колишнього СВК «Глезненський» під ліквідацію, яка розташована за адресою: с. Глезне, Любарського району, Житомирської області. 14 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробудпереробка ЛТД», код ЄДРПОУ 20574157, що зареєстровано за адресою: [INFO] в особі арбітражного керуючого-ліквідатора [PERSON] з однієї сторони та фізичною особою [PERSON] з іншої сторони уклали договір купівлі-продажу майна банкрута. Згідно п. 2 Договору Продавець зобовязується передати у власність покупцю наступне майно будівлю зерноскладу колишнього СВК «Глезненський» під ліквідацію, яка розташована за адресою: с. Глезне, Любарського району, Житомирської області. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що право власності на обєкт переходить покупцю з моменту сплати його повної вартості відповідно до даного договору та підписання сторонами акту приймання-передачі обєкта. Відповідно до п. 2.2. Договору продавець доводить до відома покупця та гарантує наступне: обєкт є власністю продавця та він має повне право на його продаж. 14 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробудпереробка ЛТД», код ЄДРПОУ 20574157, що зареєстровано за адресою: [INFO] в особі арбітражного керуючого-ліквідатора [PERSON] та [PERSON] підписали акт приймання-передачі будівлі зерноскладу колишнього СВК «Глезненський» під ліквідацію, яка розташована за адресою: с. Глезне, Любарського району, Житомирської області. У заяві від 31 січня 2018 року адресованої арбітражному керуючому ліквідатору ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» [PERSON], позивач [PERSON] зазначає, що 14.12.2015 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу майна банкрута, а саме: будівлю ремонтної майстерні колишнього СВК «Глезненський» та будівлі зерноскладу колишнього СВК «Глезненський». Однак в ході укладення договорів сторонами не дотримано вимог ст. 657 ЦК України стосовно нотаріального посвідчення договору. А тому [PERSON], просить [PERSON], дотриматись вимог ст. 657 ЦК України для подальшого набуття покупцем права власності на вказані обєкти. Як вбачається із відзиву арбітражного керуючого [PERSON], на заяву [PERSON], від 31.01.2018 року щодо вчинення певних дій, договір купівлі продажу від 14.12.2015 року майна банкрута, а саме: будівлю ремонтної майстерні колишнього СВК «Глезненський» був укладений під ліквідацію обєкта. Тобто, покупець відповідно до вимог даного договору, зобовязаний був ліквідувати дану будівлі, шляхом розбірки (повного знесення) обєкту продажу. Зазначає, що ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» придбала даний обєкт у 2005 році під ліквідацію на будматеріали Б/У. На даний обєкт продажу ніколи не виготовлялись документи щодо проведення технічної інвентаризації, не виготовлялись документи щодо призначення юридичної адреси, не виготовлялись документи щодо визнання права власності, так як дана будівля була реалізована під ліквідацію, тобто під розбірку на Б/У матеріали. А тому зазначає, що відсутні підстави для вчинення дій передбачених ст. 657 ЦК України зі сторони продавця для подальшого набуття права власності заявником на даний обєкт. Як вбачається із відзиву арбітражного керуючого [PERSON], на заяву [PERSON], від 31.01.2018 року щодо вчинення певних дій, договір купівлі продажу від 14.12.2015 року майна банкрута, а саме: будівлі зерноскладу колишнього СВК «Глезненський» був укладений під ліквідацію обєкта. Тобто, покупець відповідно до вимог даного договору, зобовязаний був ліквідувати дану будівлю, шляхом розбірки (повного знесення) обєкту продажу. Зазначає, що ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» придбала даний обєкт у 2005 році під ліквідацію на будматеріали Б/У. На даний обєкт продажу ніколи не виготовлялись документи щодо проведення технічної інвентаризації, не виготовлялись документи щодо призначення юридичної адреси, не виготовлялись документи щодо визнання права власності, так як дана будівля була реалізована під ліквідацію, тобто під розбірку на Б/У матеріали. А тому зазначає, що відсутні підстави для вчинення дій передбачених ст. 657 ЦК України зі сторони продавця для подальшого набуття права власності заявником на даний обєкт. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 157123067 від 21.02.2019 року, земельна ділянка з кадастровим номером 1823183200:12:003:1006, перебуває у комунальній власності Територіальної громади Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області. Згідно довідки Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області № 247 від 18.02.2019 року, на земельній ділянці комунальної власності, площею 1,9175 га., (кадастровий номер 1823183200:12:003:1006) яка розташована на території Глезненського старостинського округу (за межами с. Глезно) знаходяться обєкти нерухомого майна (будівля ремонтної майстерні № 2, будівля зерноскладу № 1, колишнього СВК «Глезненський» с. Глезно), які викуплені [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2015 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 157124385 від 21.02.2019 року, за параметрами запиту: Житомирська область, Любарський район, Глезненська сільська рада, Комплекс будівель та споруд № 3, будинок 2 відомості відсутні. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 157125619 від 21.02.2019 року, за параметрами запиту: Житомирська область, Любарський район, Глезненська сільська рада, Комплекс будівель та споруд № 3, будинок 1 відомості відсутні. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема договорами та іншими правочинами. Як встановлено в ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У частині 1, 2 статті 327 ЦК України зазначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 УК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Поняття договору купівлі-продажу міститься у частині 1 статті 655 ЦК України, де зазначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. У відповідності до ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України. Згідно ч. 1, 5 ст. 44 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута. Ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами. На підставі пояснень у судовому засіданні позивача та досліджених у судовому засіданні наявних матеріалів справи судом було встановлено, що 14.12.2015 року між сторонами було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна боржника під ліквідацію, тобто під розбірку на матеріали, про що не заперечував і сам позивач у судовому засіданні. Однак в подальшому [PERSON], виявив бажання займатись господарською діяльністю у вказаних обєктах нерухомості у звязку з чим у нього виникла потреба в реєстрації за собою права власності на вказані обєкти. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2, 8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач надає укладені між сторонами вищевказані договіра від 14.12.2015 року. Зі змісту даних договорів чітко вбачається, що їх предметом було купівля нерухомого майна, а саме: будівлі зерноскладу колишнього СВК «Глезненський» та будівлі ремонтної майстерні колишнього СВК «Глезненський» під ліквідацію. У відповідності до вимог Цивільного кодексу України дана форма договору передбачає його нотаріальне посвідчення. В порушення вимог законодавства сторони не надали договорам належної форми, а саме не провели їх нотаріальне посвідчення. Також ні позивач ні відповідач не надали суду правомірності укладення таких договорів, оскільки право продажу майна належить власнику майна, або ж у разі ліквідаційної процедури ліквідатору. В даному ж випадку договори були укладені із арбітражним керуючим ліквідатором ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» [PERSON], однак будь-яких доказів того, що дане майно належало боржнику суду не надано. Окрім цього у судовому засіданні встановлено, що сторони не досягли згоди щодо чіткого визначення предмету договорів, оскільки першочергово договори уклали з метою передачі у власність будівель під ліквідацію тобто для отримання Б/У будівельних матеріалів, однак в подальшому позивач виявив бажання отримати у власність дані будівлі. Судом також не беруться до уваги витяги із державного реєстру нерухомого майна, згідно яких земельна ділянка на якій розташовані будівлі перебувають у комунальній власності громади, а право власності на будівлі не зареєстровано за будь-якою фізичною чи юридичною особою. Суд також критично ставиться на посилання позивача на ст. 220 ЦК України щодо ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договорів, оскільки як зазначив позивач від такого посвідчення ухилявся і він безпосередньо, що дає підстави для суду зробити висновок, що з боку обох сторін наявний факт, щодо недосягнення згоди при укладенні договорів. Відтак суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed