Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач в серпні 2014 року звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідно до довіреності від 19 квітня 2008 року, [PERSON] надав позивачу право користування, відчуження та інші права щодо автомобіля марки Ford Mondeo , 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , седан колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]. 19 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля, згідно якого позивач купив, а [PERSON] продав автомобіль. Під час підписання договору позивачем було передано грошові кошти 106050 грн., а [PERSON] була написана розписка про отримання коштів за проданий автомобіль. З 19 квітня 2008 року позивач почав користуватись автомобілем. Пізніше позивачу стало відомо, що існує рішення Кам»янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області щодо стягнення з відповідача на користь громадянина [PERSON] 22 790,00 грн., у зв'язку з чим було відкрито виконавче провадження, арештовано, заборонено відчуження та оголошено вищевказаний автомобіль у розшук. Позивач вважає, що відповідач укладаючи довіреність приховав інший правочин, а саме договір купівлі-продажу , оскільки позивач фактично набув у власність автомобіль, а відповідач продав його, отримавши грошові кошти. На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсною довіреність укладену 19 квітня 2008 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 232, визнати укладеним договір купівлі-продажу автомобіля від 19 квітня 2008 року, згідно з яким [PERSON] купив, а [PERSON] продав автомобіль марки Ford Mondeo , 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER], седан колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER] та визнати за [PERSON] право власності на цей автомобіль, скасувати постанову Головного державного виконавця ВДВС Вишгородського районного управління юстиції Матвієнко В.В. про розшук майна боржника від 19 серпня 2011 року винесену по виконавчому провадженню № 24137321 та зняти арешт з спірного автомобіля. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з викладених підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Матвієнко В.В. при вирішенні даної справи послався на розсуд суду, ствердив суду, що винесені ним постанови про розшук майна боржника та про арешт майна боржника у відповідності до вимог закону. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 квітня 2008 року [PERSON] була підписана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованА в реєстрі за № 232, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] на виконання повноважень, а саме: представляти інтереси [PERSON] в органах внутрішніх справ України, органах Державтоінспекції, органах державної реєстрації, розпоряджатися (в тому числі користуватися та керувати, продавати, обмяніти, здавати в оренду, зняти з обліку, поставити на облік, сплачувати необхідні транспортні збори), належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого Вишгородським МРЕВ ДАІ в Київській області 19.04.2008 року, автомобілем марки: Ford Mondeo, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], седан, кольору чорного, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській області 19.04.2008 року (а.с.4). Вказана довіреність видана з правом передоручення , з правом користування автомобілем за межами України, терміном на три роки, тобто до 19 квітня 2011 року . За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Також, ч.1 ст. 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. В зв'язку з цим, як передбачено ч. 1 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Крім того, ст. 1003 ЦК України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. При таких обставинах, з наведених вище норм актів цивільного законодавства України випливає, що представник є особою, яка уповноважена вчиняти лише ті правочини від імені довірителя, якого він представляє на підставі довіреності, право на вчинення яких має особа, яку він представляє, і ці дії повинні бути правомірними, конкретними і здійсненними. Відповідно до ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, тобто однією з підстав недійсності правочину є вчинення його без волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оскільки позивач добровільно уклав договір доручення від 19 квітня 2008 року, підстав для визнання її недійсною немає, тому вимоги позивача про визнання недійсною довіреність не підлягають задоволенню. Крім того, суд звертає увагу на те, що довіреність видана [PERSON] терміном на три роки до 19 квітня 2011 року, тобто на день розгляду справи термін дії вказаної довіреності закінчився. 19 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, згідно якого позивач купив, а [PERSON] продав автомобіль марки Ford Mondeo, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , седан колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]. Та позивач оплатив відповідачу 106050 грн. обумовлені договором ціни автомобіля, що було оформлено розпискою. Відповідно до ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позивач стверджує, що він уклав із [PERSON] письмовий договір купівлі-продажу автомобіля марки Ford Mondeo, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , седан колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]. та оплатив відповідачу 106050 грн. обумовлені договором ціни автомобіля, що було оформлено розпискою. Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмові формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що не перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Крім того, письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів , а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів , марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, згідно з п.2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. У силу п.8 зазначених Правил державна реєстрація транспортних засобів здійснюється за умови його попереднього зняття з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з п.40 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за відповідачем. Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалася і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Пунктом 42 Правил передбачено, що у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис «Транспортний засіб знято з обліку для реалізації». З п.8 зазначених Правил вбачається, що правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема, довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що підставою набуття права власності на автомобіль є довіреність, розписка, тимчасовий реєстраційний талон, поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства. Таким чином, оцінюючи подані докази, суд дійшов висновку про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля його власником [PERSON] та [PERSON] не укладався, тому у суду немає законних підстав для визнання права власності на вказаний автомобіль. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання укладеним договір купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності за ним автомобіля необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що на виконанні у головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського РУЮ Матвієнка В.В. перебуває зведене виконавче провадження від 10.02.2011 року до складу якого входять п'ять виконавчих проваджень. Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 травня 2011 року, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Матвієнко В.В. на все майно, що належить [PERSON] накладено арешт. 19 серпня 2011 року головний державний виконавець відділу державно виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції виніс постанову про розшук майна боржника [PERSON], що належить боржнику згідно повідомлення Вишгородського РЕВ ДАІ № 39 від 03 червня 2011 року, а саме на транспортний засіб Ford Mondeo, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується повідомленням Вишгородського РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області від 03.06.2011 року (а.с.42-44). Таким чином, оскільки власником вищезазначеного автомобіля являється [PERSON], виконавчі провадження по примусовому стягненню грошових коштів з [PERSON] не закінчені, підстав для задоволення позовних вимог про скасування постанови про розшук майна боржника та зняття арешту з автомобіля не вбачається, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed