Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання договору виготовлення вікон від 29.10.2015 року, стягнення оплати замовлення в сумі 5430 грн., неустойки за користування грошима в сумі 24760,80 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн., мотивуючи тим, що відповідачем не виконано умов договору про надання послуг з виготовлення та встановлення комплекту металопластикових вікон для балкону, відливу підвіконня та козирка, укладення якого та здійснення по ньому часткової попередньої оплати в сумі 5430 грн. підтверджується специфікацією-замовленням б/н від 29.10.2015 року на загальну суму замовлення 6970 грн. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча був належно повідомлений про розгляд справи, про причини неявки не повідомив, клопотань не заявляв. В судовому засідання позивач та її представник вимоги та доводи позовної заяви підтримали, просили її задоволити, погоджуються на заочний розгляд справи. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Заслухавши думку позивача та її представника, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. 29.10.2015 року сторони уклали усний договір про надання послуг з виготовлення та встановлення комплекту металопластикових вікон для балкону, відливу підвіконня та козирка на загальну суму замовлення 6970 грн., по якому позивач [PERSON] здійснила відповідачу [PERSON] часткову попередню оплату в сумі 5430 грн., що підтверджується специфікацією-замовленням б/н від 29.10.2015 року. Як пояснила позивач у судовому засіданні відповідач зобовязувався виконати замовлення протягом двох тижнів після здійснення попередньої оплати, тобто до 12.11.2015 року, проте у обумовлений строк цього не зробив. З приводу неправомірних дій відповідача позивач 09.12.2015 року зверталась із заявою до поліції, з приводу якої відповідач надав дільничному інспектору поліції пояснення, що протягом 30 днів виконає замовлення, що підтверджується висновком Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 21.12.2015 року про результати розгляду звернення. Проте [PERSON] зобовязань за договором у новий строк також не виконав, комплекту віконних металопластикових конструкцій не виготовив та позивачу не встановив. Відтак, позивач за захистом своїх порушених прав звернулась в суд з позовом до [PERSON]М про розірвання договору виготовлення вікон від 29.10.2015 року, стягнення оплати замовлення в сумі 5430 грн., неустойки за користування грошима в сумі 24760,80 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн., Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Правовою підставою позову позивач вказує ст.ст.610-612, 651, 865, 872, 1167 Цивільного кодексу України та ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, статтями 610-612 ЦК України встановлено загальні норми щодо порушення зобовязання, його правових наслідків та прострочення боржника. Статтею 651 ЦК України встановлено підстави для зміни або розірвання договору. Статтею 1167 ЦК України встановлено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Статтями 865, 872 ЦК України визначено умови договору побутового підряду та встановлено права замовника у разі істотного порушення підрядником договору побутового підряду. Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), зокрема право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим (ч.1 ст.10); а також, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві, право отримати сплату пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством (ч.5 ст.10). Згідно з ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір побутового підряду є публічним договором; до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. У відповідності до ч.1 ст.872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до п.п.3, 18 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. [PERSON] України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи фізичною особою-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. На відносини, де виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і надавачем послуг є громадянин, що не є підприємцем, - дія цього Закону не поширюється. У спірних правовідносинах, які виникли між сторонами 29.10.2015 року, відповідач діяв як фізична особа, громадянин, а не як субєкт господарювання фізична особапідприємець, оскільки здійснив державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] лише 30.05.2016 року, що вбачається із відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі, що є у відкритому доступі на Інтернет-ресурсі Міністерства юстиції України та стверджується долученим до матеріалів справи безкоштовним витягом із цього реєстру. Відтак, до спірних правовідносин сторін норми ст.865, 872 ЦК України та ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосуванню не підлягають. У відповідності із статтями 901, 905, 906, 907 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст.ст.525-526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо термін виконання зобовязання не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Зі змісту ст.610 цього ж Кодексу вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди, сплата неустойки. Відшкодування боржником збитків кредитору, завданих порушенням зобовязання, встановлено ст.623 ЦК України. Згідно з ч. 5 ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Отже, враховуючи, що відповідачем не виконані зобовязання з виготовлення та встановлення комплекту металопластикових вікон для балкону, відливу підвіконня та козирка на суму 6970 грн. на вимогу позивача протягом двох тижнів з моменту часткової оплати вартості послуг в сумі 5430 грн., а саме з 29.10.2015 року, що є істотним порушенням умов договору, то позовні вимоги в частині розірвання договору, а також стягнення сплачених в якості попередньої оплати по договору коштів в сумі 5430 грн. підлягають задоволенню. Щодо сплати неустойки (пені), то відповідно до ст.624 ЦК України, укладеним сторонами договором не було передбачено її встановлення. А як уже обґрунтовувалось вище, стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено право споживача отримати від виконавця, який прострочив виконання зобовязання, пеню, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін, у яких відповідач виступає як фізична особа, громадянин, а не як субєкт господарювання фізична особа-підприємець. Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 24760,80 грн. не підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн., то суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Дослідженням доказів у справі, судом встановлено обставину невиконання відповідачем зобовязань за договором із позивачем, неправомірної бездіяльності відповідача. Внаслідок цього позивач зазнав моральних страждань через втрату нормального життєвого ритму, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу завдано моральної шкоди. Оскільки між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача та заподіяною моральною шкодою позивачу є безпосередній причинний звязок і відповідачем належними та допустими доказами не спростовано, що шкоди завдано не з його вини, вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є правомірною. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з тривалості та глибини моральних страждань позивача, обумовлених втраченим часом на марні очікування, вимушеними змінами у організації його життя та докладанням зусиль для відновлення попереднього стану, відсутності у позивача доказів про заподіяння моральної шкоди на суму заявлену до стягнення в розмірі 5000 грн. Тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 2000 грн., тоді як в решті вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому

Outcome: approved