Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

позивач за первісним позовом - Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради звернулося в суд з позовом до відповідача, відповідно до якого просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] відновити виявлений об'єкт культурної спадщини - будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Наказом начальника Відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації № 12 від 20.08.2014 року, житловий будинок [ADDRESS] віднесено до Переліку щойно виявлених пам'яток архітектури. В процесі здійснення обстеження щойно виявленої архітектурної пам'ятки, 20.08.2014 року ними встановлено, що відповідач, як власник зазначеного будинку та земельної ділянки на [ADDRESS], розпочала роботи з демонтажу будинку, зокрема, уже було демонтовано дахові конструкції будинку. 21.08.2014 року ними було надіслано листа про негайне припинення ремонтних робіт до отримання відповідних дозволів. Однак, уже в ході наступного обстеження 26.08.2014 року було встановлено факт часткового демонтажу стін другого поверху та демонтаж покрівлі. Оскільки відповідач, як власник пам'ятки архітектури відповідно до положень чинного законодавства зобов'язана забезпечувати її цілісність та схоронність, не має права демонтувати її та проводити будь-які значні зміни, що впливають на її цілісність, а тому просить позов задоволити. В ході здійснення судового розгляду, до суду звернулася третя особа, що заявляє самостійні вимоги - виконавчий комітет Львівської міської ради із позовом, який ухвалою суду об'єднаний в одне провадження із первісним позовом, та просить зобов'язати відповідача [PERSON] забезпечити схоронність житлового будинку [ADDRESS], шляхом відновлення його до попереднього стану, який відповідає технічному паспорту, виготовленому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 01.12.2008 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що здійснювані відповідачем роботи по демонтажу будинку та зелених насаджень на [ADDRESS] здійснюються з порушенням чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 року. Вказала, що відповідач, наводячи дані про заплановане будівництво багатоквартирного житлового будинку на місці демонтованого будинку [ADDRESS], зобов'язана була реєструвати декларацію, а не повідомлення про початок виконання підготовчих робіт. Крім цього, відповідачем не розроблено та не погоджено проекту виконання підготовчих робіт. Внаслідок здійсненої перевірки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було скасовано реєстрацію повідомлення про початок підготовчих робіт та накладено на відповідача адміністративне стягнення. Таким чином, оскільки на даний час у відповідача відсутні правові підстави для здійснення демонтажу будинку, однак частково такі роботи проведені в об'ємі демонтажу покрівлі та стін другого поверху будинку, а будинок розташований на території історичного ареалу м.Львова в межах території ландшафтного парку «Знесіння», відноситься до цінної історичної забудови 20-их років ХХ століття та внесений в перелік щойно виявлених пам'яток архітектури, а час придбання відповідачем його у власність не мав істотних дефектів чи недоліків, які б унеможливлювали його використання, просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради Хандин О.В., первісний позов та позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги підтримав з аналогічних мотивів. Представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги виконавчого комітету Львівської міської ради, та одночасно третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Львівської міської ради - Піскун А.Й. в судовому засіданні свої позовні вимоги та вимоги за первісним позовом підтримала у повному об'ємі, вважає, що на даний час відновити житловий будинок [ADDRESS] можливо, а тому просить позови задоволити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні відносно первісного позову та позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги заперечив, вважає їх безпідставними. Вказав, що його довіритель, як власник житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, закріпленої за ним, реалізовуючи свої права власника, вирішила демонтувати будинок з метою зведення на його місці багатоквартирного будинку. Звернув увагу, що на момент набуття будинку у власність, вказаний об'єкт нерухомого майна був знятий з балансу місцевої ради, і на той час жодних обставин щодо визнання його пам'яткою архітектури не виникало. А тому прийняття наказу про віднесення будинку до Переліку щойно виявлених пам'яток архітектури на його думку є зловживанням органами місцевої влади своїми повноваженнями. Більш того, вказані обставини підтверджують той факт, що про віднесення будинку до переліку щойно виявлених пам'яток архітектури відповідача ніхто не повідомив, а Міністерством культури України, як центральним органом виконавчої влади, уповноваженим на охорону культурної спадщини відмовлено у занесенні будинку до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Крім цього, цим же органом було погоджено відповідачу проектну документацію на будівництво багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS]. За таких обставин вважає первісний позов безпідставним, оскільки належний на праві власності будинок на [ADDRESS] не є пам'яткою архітектури, а відтак на нього не поширюються положення Закону України «Про охорону культурної спадщини». Щодо позовних вимог третьої особи, вважає їх також безпідставними з огляду на те, що будь-якими нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку відповідача погоджувати та отримувати дозвільні документи на знесення житлового будинку, що перебуває у його власності. Більш того, відповідачем у встановленому законом порядку зареєстровано повідомлення про початок підготовчих робіт, для виконання яких достатньо наявність правовстановлюючого документа на земельну ділянку. А оскільки жодні будівельні роботи відповідачем на земельній ділянці не проводилися, відтак обов'язку погоджувати проектну документацію у неї не виникало необхідності. Крім того, вважає безпідставними покликання третьої особи на положення ст.154 ЖК України, оскільки такі регулюють правовідносини у сфері здійснення контролю за наданням послуг з утримання будинків та прибудинкових територій суб'єктами господарювання, а також на ст.151 ЖК України, оскільки будинок перебував у занедбаному стані, і згідно експертного висновку, на даний час не підлягає відновленню. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову. В останні судові засідання відповідач, її представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, від відповідача поступила заява про завершення розгляду справи у її відсутності, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] Представник третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Сачала І.Л. в судовому засіданні первісний позов та позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги підтримала з підстав, зазначених у письмових поясненнях (т.1 а.с.138-140), доповнила, що відповідно до ст.152 ЖК України переобладнання та перепланування житлового будинку дозволяється з дозволу виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Оскільки відповідачем такого дозволу не було отримано, а реєстрація повідомлення про початок підготовчих робіт було скасовано, тому вважає, що житловий будинок [ADDRESS] підлягає відновленню до попереднього стану. Третя особа Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про слухання справу у відсутності його представника, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд у задоволенні первісного позову та позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги відмовляє з наступних підстав. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 10.04.2009 року (т.1 а.с.42), зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.04.2009 року (т.1 а.с.41) та Договором купівлі-продажу частини будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.40), зареєстрованому в державному реєстрі правочинів 18.05.2009 року (т.1 а.с.39). Крім цього, як вбачається з Свідоцтва про право власності від 27.05.2013 року (т.1 а.с.89), Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.38), відповідачу [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка на [ADDRESS] загальною площею 0,0705 га, як землі житлово-громадської забудови для обслуговування житлового будинку розміщеного на ній. В ході судового розгляду встановлено, що 22.08.2014 року відповідачем [PERSON] на підставі зареєстрованого в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області повідомлення про початок підготовчих робіт, на земельній ділянці на [ADDRESS] розпочато роботи з демонтажу існуючого житлового будинку з метою подальшого спорудження багатоквартирного житлового будинку з вбудованими паркінгами. Позивач за первісним позовом вважає такі дії відповідача неправомірними, такими що вчиняються з грубим порушенням правових норм що регулюють охорону об'єктів культурної спадщини, у зв'язку із чим просить зобов'язати відновити частково демонтований житловий будинок, як щойно виявлену пам'ятку архітектури. Відповідно до положень ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному Законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Одночасно, положеннями ст.60 ЦПК України передбачено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім цього, у відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на Наказ відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації № 12 від 20.08.2014 року (т.1 а.с.199), яким будинок [ADDRESS] внесено в Перелік щойно виявлених пам'яток архітектури згідно рекомендацій Консультативної ради відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської облдержадміністрації від 10.07.2014 року для її реєстрації Міністерством культури України. Дійсно, положеннями ч.1 ст.24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов'язані утримувати пам'ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону, пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця. Однак, як визначено ст.1 цього ж Закону, пам'яткою культурної спадщини являється об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Занесення об'єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та внесення змін до нього щодо пам'яток місцевого значення належить до повноважень центрального органу виконавчої влади (Міністерство культури України), що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини (ч.1 ст.5 Закону України «Про охорону культурної спадщини»). Однак, як встановлено судом, і вказані обставини підтверджуються неодноразовими листами Міністерства культури України, зокрема, останніми від 04.03.2015 року та 26.01.2015 року (т.1 а.с.237, 238), від 18.05.2015 року (том 2 а.с.26), ним, як Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, розглядалося питання про включення спірного житлового будинку [ADDRESS] до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, однак рішенням експертної комісії з розгляду питань занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України від 12.11.2014 року вказаний будинок визнано таким, що не відповідає п.11,10 Порядку визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1760, та не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Протягом 2015 року нових звернень щодо розгляду питання про включення спірного будинку до Державного реєстру нерухомих пам'яток України у Міністерство не надходило. За таких обставин, суд приходить до переконання, що на даний час не має жодних правових підстав вважати, що житловий будинок [ADDRESS] являється пам'яткою архітектури, і вказані обставини позивачем за первісним позовом належними та допустимими доказами перед судом не доведено, а відтак на нього, як об'єкт нерухомого майна не поширюються положення Закону України «Про охорону культурної спадщини» в частині охорони об'єктів культурної спадщини, а саме пам'яток архітектури. У зв'язку із наведеним вимоги позивача про покладення на відповідача, як власника будинку, обов'язку відновити житловий будинок [ADDRESS], як щойно виявлений об'єкт культурної спадщини є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Крім цього, суд вважає безпідставними позовні вимоги третьої особи, що заявляє самостійні вимоги - виконавчого комітету Львівської міської ради, виходячи з наступного. Вимагаючи відновити житловий будинок [ADDRESS], третя особа підставою своїх вимог зазначає ті обставини, що відповідачем розпочато та здійснювалися роботи з демонтажу вказаного будинку без відповідної містобудівної документації, а саме погодженого проекту на виконання підготовчих робіт, інших дозволів органів влади, без зареєстрованої декларації про початок будівельних робіт. Внаслідок цього частково демонтовано житловий будинок, який представляє собою історичну та архітектурну цінність, на момент набуття відповідачем у власність був у належному стані, знаходиться в межах історичного ареалу м.Львова в межах території регіонального ландшафтного парку «Знесіння». Однак, як встановлено судом, відповідачем на території земельної ділянки на [ADDRESS] розпочато саме підготовчі, а не будівельні роботи, що випливає із відповідного повідомлення від 22.08.2014 року, зареєстрованого в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (т.1 а.с.35). Одночасно, положення ст.ст.34, 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розмежовує поняття здійснення підготовчих та будівельних робіт, як і визначає різні правові механізми їх здійснення. Зокрема, ч.ч.1, 5 ст.35 названого Закону передбачено, що після набуття права на земельну ділянку замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, державними стандартами і правилами, крім винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. За наявності зареєстрованої декларації про початок виконання підготовчих робіт (направлення повідомлення до органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті) отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником інших документів дозвільного характеру для виконання підготовчих робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається. Єдині обмеження щодо отримання додаткових дозвільних документів при проведення підготовчих робіт, зокрема, реєстрації декларації про початок будівельних робіт, передбачено у випадку проведення робіт з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень. В той же час, положеннями п.1, 2 Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 визначено, що знесення на власній земельній ділянці будівель та споруд є різновидом підготовчих робіт, початок яких можливий після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію, а також після подання Держархбудінспекції або її територіальному органу повідомлення про початок виконання підготовчих робіт. Крім цього, суд враховує, що у відповідності до положень ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, будучи власником земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, маючи намір демонтувати нерухоме майно з метою створення на його місці іншого майна, діяла в межах передбачених чинним законодавством положень, що регулюють містобудівну діяльність, зареєструвала в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відповідне повідомлення про початок підготовчих робіт та приступила до виконання таких шляхом демонтажу будинку. Інших дозвільних документів чинним законодавством, що регулює містобудівельну діяльність не вимагалося. В то же час, суд не приймає до уваги покликання у позові третьої особи на обставини, що проведення робіт з демонтажу будинку є незаконними внаслідок того, що реєстрація повідомлення про початок підготовчих робіт була скасована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю через зазначення відповідачем недостовірних відомостей та притягнення її до адміністративної відповідальності, а також через проведення на ділянці робіт з видалення зелених насаджень, що вимагають реєстрації декларації про початок будівельних робіт, оскільки такі обставини на неодноразову пропозицію суду, позивачем жодними належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України не доведено. Більш того, як вбачається з експертного висновку ТзОВ «Гал-Світ» від 30.09.2014 року № 051/14 (т.1 а.с.43-51), житловий будинок [ADDRESS] відновленню не підлягає, консервація даного житлового будинку не доцільна. А відтак, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог третьої особи, у зв'язку із чим в їх задоволенні слід відмовити. Одночасно суд не приймає до уваги заперечення третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо порушення діями відповідача положень ст.152 ЖК України, оскільки жоден із позивачів, заявляючи свої позовні вимоги не обґрунтовував їх із вказаних підстав, а суд з врахуванням принципу диспозитивності, закріпленому у ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що ст.152 ЖК України регулює житлові правовідносини, щодо надання дозволу виконавчим комітетом місцевої ради на переобладнання та перепланування житла його власнику. При цьому, заявлені правовідносини є цивільними, що випливають із врегулювання об'єму та порядку здійснення права власності на об'єкти нерухомого майна шляхом демонтажу одного та створення на його місці нового об'єкта нерухомості, а відтак на переконання суду не можуть регулюватися положеннями ст.152 ЖК України, і на такі поширюються загальні норми цивільного законодавства та спеціального в сфері містобудівної діяльності. Відмовляючи у задоволенні як первісного позову, так і позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, суд не вбачає можливості покладення на відповідача понесені позивачами судові витрати у справі.

Outcome: dismissed