Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про зміну формування причин звільнення. Позовні вимоги мотивує тим, що 20.11.2015 року начальник управління з персоналу [PERSON] подала заяву про звільнення з роботи 20.11.2015 року. В заяві просила звільнити її з роботи з 20.11.2015 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Враховуючи те, що роботодавець на підставі чинного законодавства не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору, яка зазначена в заяві працівника, то ними було видано наказ, де причиною звільнення вказано за власним бажання, ч. 3 ст. 38 КЗпП України, та в наказі зроблено примітку, що товариством по відношенню до [PERSON] не було допущено жодних фактів невиконання законодавства про працю, а тому товариство вважає підставою звільненні ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Товариство вважає неправильним формулювання причини звільнення [PERSON], а тому просить суд змінити формулювання причин звільнення [PERSON]В з роботи з посади начальника управління з персоналу ПАТ «Волиньгаз» 20.11.2015 року із « за власним бажанням ч. 3 ст. 38 КЗпП України» на « за власним бажанням ч. 1 ст. 38 КЗпП України» згідно наказу № 359-К від 20.11.2015 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила суду, позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 02.02.2015 року між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» та [PERSON] було укладено трудовий договір в письмовій формі. Даним документом регулюються трудові правовідносини між сторонами по справі, зокрема, визначено і конкретизовано їх права та обовязки, та передбачено відповідальність сторін, порядок вирішення спорів. Крім того, правовідносини сторін регулюються законодавством про працю, яке сторони зобовязані дотримуватись та виконувати. 20.11.2015 року [PERSON] звернулась з заявою про звільнення її з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю. Зазначена причина звільнення роботодавцем оспорюється і є предметом судового розгляду. Згідно існуючої судової практики даної категорії справ правові підстави розірвання трудового договору за ст. 38 КЗпП України працівник визначає самостійно, а роботодавець не вправі їх змінювати самостійно. Даючи оцінку зібраним по справі доказам, суд приймає до уваги пояснення відповідача по справі, що підставою для написання заяви про її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України було порушення її прав, яке заключалося в тому, що їй не було створено належних умов для праці, не чітко були встановлені її посадові обовязки та відносно неї застосовувалися дисциплінарні стягнення. Між тим, наведені докази [PERSON] спростовуються зібраними по справі доказами та не кореспондуються зі змістом ч. 3 ст. 38 КЗпП України, яка передбачає, що причиною такого розірвання трудового договору є невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Як вбачається з наданих суду доказів, то відповідач була звільнена з роботи 12.06.2015 року за систематичне невиконання посадових обовязків. Між тим, в судовому порядку її було поновлено на займаній посаді 20.11.2015 року, що нею не заперечується і не приступивши до виконання своїх посадових обовязків вона подала заяву про її звільнення. Тобто, [PERSON] фактично не приступила до виконання своїх трудових обовязків, а тому стверджувати, що їй не створено умов для роботи та нечітко виписані її посадові обовязки є передчасним. Застосувавши до працівника дисциплінарне стягнення є правом роботодавця, як і оскарження його є правом працівника. Тобто, скасований судом наказ про звільнення [PERSON] з займаної посади є перевіркою законності прийнятого рішення і це питання чітко обумовлено в умовах трудового договору від 02.02.2015 року. Таким чином, притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності не є порушенням трудового законодавства зі сторони роботодавця в розумінні ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Крім того, право відповідача на працю в даному підприємстві поновлено і після винесення судом рішення вона не працювала, та в день поновлення самостійно, без будь-якого примусу написала заяву про її звільнення за власним бажанням. Таким чином, вимоги позивача щодо зміни формулювання причин звільнення з ч. 3 ст. 38 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України є підставними та підлягають до задоволення На підставі наведеного та

Outcome: approved