Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Заявлені вимоги позивач в судовому засіданні обґрунтував тим, що 09.09.2010 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу виробничого приміщення пилорами, що знаходиться в с.Старуня по вул. Черемшини, 40 Богородчанського району Івано-Франківської області. Згідно вказаного договору він сплатив за придбане майно повну його вартість у сумі 22285 грн. Після укладення договору і сплати вартості майна відповідач передав йому приміщення у власність, але нотаріально посвідчити укладений договір не змогли оскільки відповідач не оформив належно правовстановлюючі документи. Вказане приміщення відповідачем [PERSON], у свою чергу, було отримане у СГВК «Старунський» як майно пайового фонду у рахунок майнових сертифікатів, які він викупив у пайовиків. На підставі рішення загальних зборів власників майнових паїв від 13.05.2003 року №8 йому було виділено в рахунок погашення майнових паїв пилораму вартістю 22285 грн. Правовстановлюючих документів на передане [PERSON] майно СГВК «Старунський» не виготовив. З наведених причин позивач вказав, що не має можливості зареєструвати своє право власності на придбану нерухомість. Тим самим порушуються його законні права як власника придбаного майна. За цих обставин змушений звернутися до суду щоб визнати дійсним вказаний договір купівліпродажу в порядку визначеному ч.2 ст. 220 ЦК України та просив визнати за ним право власності на придбане майно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав. Вказав, що дійсно у 2003 році викупив у пайовиків СГВК «Старунський» майнові паї, в рахунок яких отримав від загальних зборів пайовиків майно пайового фонду колишню колгоспну пилораму по вул. Черемшини, 40 в с.Старуня. Згодом, у 2010 році змушений був виїхати закордон і продав за договором купівлі-продажу вказану пилораму [PERSON], про що уклали письмовий договір. Однак у нотаріальному порядку його не засвідчили, оскільки він мав намір привести у порядок документи на майно. Але дане питання через його відсутність не було вирішено. Просив позов задовольнити. Допитаний в судовому засіданні як свідок голова ліквідаційної комісії СГВК «Старунський» [PERSON] пояснив, що на підставі рішення загальних зборів власників майнових паїв колишнього СГВК «Старунськийа» (с.Старуня Богородчанського району) від 13.05.2003 року приміщення колишньої колгоспної пилорами було виділено [PERSON], який викупив у ряду пайовиків їх майнові сертифікати. Вказане майно було збудовано колишнім колгоспом «ім. Руднєва» і знаходилось до розпаювання на його балансі, але в ОБТІ не реєструвалось. В 2003 році майнова комісія передала в рахунок погашених майнових паїв [PERSON] приміщення пилорами. В жовтні 2005 року він, як голова ліквідаційної комісії, зареєстрував припинення державної реєстрації СГВК «Старунський». Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі рішення №8 загальних зборів власників майнових паїв колишнього СГВК «Старунський», що в с. Старуня Богородчанського району від 13.05.2003 року майновою комісією було передано в рахунок погашення майнових паїв [PERSON] пилораму вартістю 22285 грн., яка належала до майна пайового фонду СГВК «Старунський», що залишилось в процесі розпаювання. 09.09.2010 року між позивачем та відповідачем укладено \~договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (приміщення пилорами), що розташована на вул. Черемшини, 40, в с. Старуня Богородчанського району. На виконання умов договору позивач оплатив відповідачу вартість придбаного майна у розмірі 22285 грн. З пояснень сторін встановлено, що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчувався через те, що вказане майно не було зареєстровано за відповідачем. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, в звязку з тим, що відсутня державна реєстрація права власності на даний обєкт, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. \~Вирішуючи заявлену позовну вимогу про визнання договору дійсним, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що норма частини другої ст. 220 ЦК України не може бути застосована щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією. Однак, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про визнання за ним права власності на згадану нежитлову будівлю може бути задоволена виходячи з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Наказу Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року N 62 Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 р. за N 305/5496 \~п. 9 передбачено, що виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Відповідно до протоколу зборів власників майнових паїв колишнього СГВК «Старунський» від 13.05.2003 року пайове майно в рахунок погашення майнових сертифікатів передано [PERSON], який прийняв нежитлове виробниче приміщення. Згідно отриманих пояснень свідка [PERSON] СГВК «Старунський» в процесі розпаювання ліквідовано у 2005 році. \~Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно отримав у власність згадане майно, яким на законних підставах розпорядились пайовики. Разом з тим, через відсутність первинних правовстановлюючих документів підтвердити своє право власності при укладенні цивільно-правової угоди [PERSON] не міг, у звязку з чим сторони не могли нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу майна та зареєструвати право власності. Старунська сільська рада у поданій суду довідці вказала, що згідно поданої [PERSON] заяви щодо надання в оренду земельної ділянки для обслуговування пилорами, рішенням сесії сільської ради від 13.10.2015 року йому надано в оренду земельну ділянку для обслуговування пилорами площею 0,15 га по вул. Черемшини в с.Старуня Богородчанського району Івано-Франківської області. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Оскільки право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, а в інший спосіб зареєструвати свою власність позивач не може, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на виробниче приміщення загальною площею 439 кв.м., що знаходиться в с. Старуня по вул. Черемшини, 40, Богородчанського району Івано-Франківської області, технічний паспорт на будівлю виготовлений Івано-Франківським ОБТІ 31.08.2010 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial