Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач заступник прокурора Волинської області в інтересах інтересах Міністерства інфраструктури України, Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 14.07.2016 у справі №161/3331/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13.09.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.12.2016, скасовано наказ Українського державного підприємства «Укрінтеравтосервіс» від 03.03.2016 №43-ВК про звільнення [PERSON] з посади тиректора філії «Волинський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДМ «Укрінтеравтосервіс» та поновлено останього на вищезазначеній посаді. Згаданим рішенням суду стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» в користь [PERSON] 33 413,60 гри. середнього заробітку за період вимушеного прогулу, 1 000 грн. моральної шкоди та 2 000 гри. витрат на правову допомогу. Вказане рішення суду було допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць. Проте, відповідачем рішення суду в частині негайного поновлення позивача на роботі га виплаті поновленому працівникові середнього заробітку за один місяць виконано не було. У зв'язку з невиконанням керівником Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» Довбишем О.М. рішенням суду про поновлення [PERSON] на роботі, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.07.2017, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13.10.2017 у справі №161/7938/17, стягнуто з УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 67966,03 грн. у зв'язку із затримкою (на 178 днів) виконання рішення №-161/333 1/16-н про поновлення на роботі. Під час розгляду вищезазначеної справи судом встановлено, що рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] в примусовому порядку виконано лише 29.03.2017, шляхом видання відповідного наказу №І01-ВК за підписом генерального директора підприємства Довбиша О.М.. тобто майже через шість місяців після ухвалення судового рішення. Весь цей час відповідач фактично до роботи [PERSON] не допускав, наказ не видавав, запис у трудову-книжку про поновлення на роботі не вносив. Згідно інформації згаданого державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравгосервіс» від 18.11.2016 №1/01-04-930 за підписом генерального директора Довбиша О.М., судові рішення про поновлення на роботі [PERSON] не виконуються у зв'язку з тим, що вони «прийняті з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та є такими, що потребують скасування». Таким чином, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі [PERSON], що набрало законної сили, тривала з 15 липня 2016 року до 29.03.2017 року, що становить 178 робочих днів. На виконання судового рішення у справі №161/7938/17 кошти в сумі 67966,03 грн. у грудні 2017 року [PERSON] перераховані, що підтверджується платіжним дорученням від 13.12.2017 № 906. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Під час судового розгляду справи №161/7938/17 судами встановлено, що невиконання рішення суду про поновлення [PERSON] відбулося саме з вини керівництва УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінгеравтосервіс», оскільки представник підприємства був присутній в судовому засіданні при проголошенні рішення. Отже, відповідач був обізнаний про свій обов'язок негайно виконати рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та стягнення середнього заробітку за один місяць. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні. Згідно інформації УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» упродовж 2016-2017 років підприємство очолював Довбиш О.М. Враховуючи вище перелічені норми законодавства, обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення суду про поновлення на робот і в сумі 67966,3 грн., покладається на генерального директора вказаної установи Довбиша Олексія Миколайовича. Згідно п.п. 1, 5.2, 7.2, 7.3 Статуту Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» підприємство засноване на державній власності та віднесене до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України (уповноважений орган управління). Майно підприємства є державною власністю і належать йому на праві господарського відання. Генеральний директор несе повну відповідальність за стан діяльності підприємства, ефективне використання та збереження майна. Наймання (звільнення) генерального директора здійснюється уповноваженим органом управління - Міністерством транспорту га зв'язку України (тепер Міпістерсво інфраструктури України). Згідно ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою) у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Вважає, що порушення інтересів держави у даному випадку полягає у тому, що відповідно до п. п. 1, 5.2, 7.2, 7.3 Статуту Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», п. 17, ч. 1 ст. 29 Бюджетного кодексу України підприємство засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (уповноважений орган управління). Підприємство створене з метою надання вітчизняним та іноземним юридичним особам і громадянам всіх видів послуг по обслуговуванню автотранспортних засобів та членів їх екіпажів на території України та за її межами. Підприємство є юридичною особою, державним унітарним комерційним підприємством (створене органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності і входить до сфери його управління - ст. 73 Господарського кодексу України). Майно підприємства є державною власністю і закріплюються за ним на праві господарського відання. Збитки заподіяні підприємству внаслідок порушення його майнових прав відшкодовуються згідно з чинним законодавством України. Зайве витрачання коштів державного підприємства призводить до порушення принципів збалансованості та цільового використання бюджетних коштів, які визначені ст. 7 Бюджетного кодексу України. Отже, діями Довбиша О. М., який у період 2016-2017 років перебував на посаді генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» та до компетенції якого відносились повноваження щодо прийняття та звільнення з працівників, заподіяно шкоду економічним інтересам держави, оскільки невиконання судового рішення про поновленні на роботі [PERSON] з 15 липня 2016 року до 29.03.2017 року відносились саме до повноважень останнього, як керівника установи. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Підстави представництва прокурором інтересів держави полягають ще й у тому, що Міністерство інфраструктури України, в управлінні якого перебуває підприємство, неналежним чином здійснює віднесені п.п. 4 п.5 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою КМУ від 30.06.2015 № 460, до його компетенції повноваження щодо забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів. З листів Міністерства інфрастукрури України від 10.04.2018 №3664/25/10 та від 03.05.2018 №4568/25/10-18 вбачається, що міністерство не вбачає підстав для виття заходів до відшкодування шкоди, завданої Українському державному підприємству по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» внаслідок незаконного звільнення [PERSON]., що свідчить про бездіяльність та неналежне здійснення віднесених до його компетенції повноважень. Не вживались також понад 6 місяців заходи до відшкодування такої шкоди УДІІ «Укрінтеравтосервіс». Крім того, позивачами у даній справі пропущено річний строк звернення до суду з позовом до особи, за наказом якої проведено звільнення [PERSON]., про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 33 413,60 грн., виплачені підприємством останньому на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 14.07.2016 у справі №161/3331/16-ц. За таких обставин, у прокуратури області виникли підстави для вжиття заходів представницького характеру на захист інтересів держави. Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпІІ України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, яким відповідно до Статуту для Українською державного иідгіриємствва по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» є Міністерство інфраструктури України. Таким чином, прокурор звергається до суду в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та державного підприємства, якому заподіяно шкоду. А тому просив стягнути з відповідача на користь Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» матеріальну шкоду в розмірі 67966 грн. 03 коп. та на користь прокуратури Волинської області понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. Прокурор в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність. Представник позивача Міністерства інфраструктури України в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність. Представник позивача Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність. Відповідач Довбиш О.М. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що є повідомлення в справі, про поважні причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 14.07.2016 у справі №161/3331/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13.09.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.12.2016, скасовано наказ Українського державного підприємства «Укрінтеравтосервіс» від 03.03.2016 №43-ВК про звільнення [PERSON] з посади тиректора філії «Волинський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДМ «Укрінтеравтосервіс» та поновлено останього на вищезазначеній посаді. Згаданим рішенням суду стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» в користь [PERSON] 33 413,60 гри. середнього заробітку за період вимушеного прогулу, 1 000 грн. моральної шкоди та 2 000 гри. витрат на правову допомогу. Рішення суду було допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць. Проте, відповідачем рішення суду в частині негайного поновлення позивача на роботі га виплаті поновленому працівникові середнього заробітку за один місяць виконано не було. У зв'язку з невиконанням керівником Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» Довбишем О.М. рішенням суду про поновлення [PERSON] на роботі, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.07.2017, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13.10.2017 у справі №161/7938/17, стягнуто з УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 67966,03 грн. у зв'язку із затримкою (на 178 днів) виконання рішення №-161/333 1/16-н про поновлення на роботі. Під час розгляду вищезазначеної справи судом встановлено, що рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] в примусовому порядку виконано лише 29.03.2017, шляхом видання відповідного наказу №І01-ВК за підписом генерального директора підприємства Довбиша О.М.. тобто майже через шість місяців після ухвалення судового рішення. Весь цей час відповідач фактично до роботи [PERSON] не допускав, наказ не видавав, запис у трудову-книжку про поновлення на роботі не вносив. Згідно інформації згаданого державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравгосервіс» від 18.11.2016 №1/01-04-930 за підписом генерального директора Довбиша О.М., судові рішення про поновлення на роботі [PERSON] не виконуються у зв'язку з тим, що вони «прийняті з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та є такими, що потребують скасування». Таким чином, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі [PERSON], що набрало законної сили, тривала з 15 липня 2016 року до 29.03.2017 року, що становить 178 робочих днів. На виконання судового рішення у справі №161/7938/17 кошти в сумі 67966,03 грн. у грудні 2017 року [PERSON] перераховані, що підтверджується платіжним дорученням від 13.12.2017 № 906. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Під час судового розгляду справи №161/7938/17 судами встановлено, що невиконання рішення суду про поновлення [PERSON] відбулося саме з вини керівництва УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінгеравтосервіс», оскільки представник підприємства був присутній в судовому засіданні при проголошенні рішення. Отже, відповідач був обізнаний про свій обов'язок негайно виконати рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та стягнення середнього заробітку за один місяць. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Пунктом 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не визначений законом. На підставі ст. 237 КЗпП України суд покладає па службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Статтею 130 КЗпП України, передбачені загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівника, а саме: працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям працівниками», п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.114992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в них випадках настає незалежно від форми вини. При цьому, винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. Згідно інформації УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» упродовж 2016-2017 років підприємство очолював Довбиш О.М., що підтверджується долученими до інформації наказом міністерства інфраструктури України від 10.11.2014 №219-О та наказами по підприємству від 114 1.2014 №380-ВК, 07.11.2018 №323-ВК. Враховуючи вище перелічені норми законодавства, обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення суду про поновлення на робот і в сумі 67966,3 грн., покладається на генерального директора вказаної установи Довбиша Олексія Миколайовича. У відповідності до ч.4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Згідно п.п. 1, 5.2, 7.2, 7.3 Статуту Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» підприємство засноване на державній власності та віднесене до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України (уповноважений орган управління). Майно підприємства є державною власністю і належать йому на праві господарського відання. Генеральний директор несе повну відповідальність за стан діяльності підприємства, ефективне використання та збереження майна. Наймання (звільнення) генерального директора здійснюється уповноваженим органом управління - Міністерством транспорту га зв'язку України (тепер Міністерсво інфраструктури України). Суд вважає, що порушення інтересів держави у даному випадку полягає у тому, що відповідно до п. п. 1, 5.2, 7.2, 7.3 Статуту Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», п. 17, ч. 1 ст. 29 Бюджетного кодексу України підприємство засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (уповноважений орган управління). Підприємство створене з метою надання вітчизняним та іноземним юридичним особам і громадянам всіх видів послуг по обслуговуванню автотранспортних засобів та членів їх екіпажів на території України та за її межами. Підприємство є юридичною особою, державним унітарним комерційним підприємством (створене органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності і входить до сфери його управління - ст. 73 Господарського кодексу України). Майно підприємства є державною власністю і закріплюються за ним на праві господарського відання. Збитки заподіяні підприємству внаслідок порушення його майнових прав відшкодовуються згідно з чинним законодавством України. Зайве витрачання коштів державного підприємства призводить до порушення принципів збалансованості та цільового використання бюджетних коштів, які визначені ст. 7 Бюджетного кодексу України. Суд приходить до висновку, що діями Довбиша О. М., який у період 2016-2017 років перебував на посаді генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» та до компетенції якого відносились повноваження щодо прийняття та звільнення з працівників, заподіяно шкоду економічним інтересам держави, оскільки невиконання судового рішення про поновленні на роботі [PERSON] з 15 липня 2016 року до 29.03.2017 року відносились саме до повноважень останнього, як керівника установи. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпІІ України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, яким відповідно до Статуту для Українською державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» є Міністерство інфраструктури України. Таким чином, враховуючи вище зазначене, суд вважає, що з відповідача на користь Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» (ЄДРПОУ: 21536845) матеріальну шкоду в розмірі 67966 грн. 03 коп., задовольнивши позовні вимоги, а також згідно з ст. 141 ЦПК України на користь прокуратури Волинської області понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved