Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] - відповідач-1, [PERSON] відповідач-2 про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначивши, що 09.10.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та відповідачем-1 було укладено Кредитний договір № 268/2007/Ж, відповідно до якого позивачем надано відповідачу - 1 кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 41 000,00 доларів США, за плату в розмірі 13.00% річних, терміном до 08.10.2032 року. Відповідно до умов Кредитного договору та Графіку погашення заборгованості по Кредиту і відсотків, відповідач -1 зобов`язався щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів та інших плат, встановлених у Графіку. Проте відповідачем -1 свої зобов'язання до Кредитним договором не виконано та за станом на 19.12.2013 року виникла заборгованість, яка склала 569361,09 гривень. Крім того, 09.10.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та відповідачем-2 було укладено Договір поруки № 268/2007/Ж/П-1, відповідно до якого відповідач-2 зобов`язався солідарно відповідати перед позивачем за повне виконання відповідачем - 1 його боргових зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі. Відповідач-2 звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача за первісним позовом про визнання договору поруки недійсним, згідно з яким вказав, що після укладення між Банком та відповідачем-1 Кредитного договору № 268/2007/Ж, 13.11.2008 року між відповідачем-1 та Банком було укладено додатковий договір по вказаному Кредитному договору, за яким було змінено процентну ставку до рівня процентної ставки, за якою банк надає кредити фізичним особам в межах аналогічного стандарту банківського продукту. 20.06.2007 року між сторонами основного договору було укладено ще один додатковий договір, за умовами якого сторони досягли згоди внести до тексту Кредитного договору положення про те, що за неналежне виконання позичальником грошових зобов'язань з погашення кредитної заборгованості, якщо прострочення виконання таких зобов'язань сталося більше ніж на 7 календарних днів від дати, визначеної графіком як дати сплати чергового платежу, позичальник зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі визначеному умовами додаткового договору, де він розраховується від суми невиконаних зобов'язань, а саме неповерненого кредиту та/ або несплачених процентів та/або плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав і вони не були виконані станом на восьмий календарний день прострочення такого виконання. Крім того позивач за зустрічним позовом в обґрунтування позовних вимог вказав, що кредитор в договір поруки вніс зміни п.3.4. де вказано, що поручитель погоджується з тим, що при внесенні будь-яких змін у кредитний договір у тому числі якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобов'язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя та не є підставою для припинення поруки, що є порушенням відповідачем за зустрічним позовом ч.1 ст.559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Сторони у судове засідання з`явилися. Позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав та посилаючись на викладені в позові обставини просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач-2 за первісним позовом позовні вимоги не визнав, просив застосувати у спірних відносинах строк позовної давності та відмовити у їх задоволенні. Відповідач-1 у судове засідання не з`явилася, проте була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Позивач за зустрічним позовом позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач за зустрічним позовом, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, позовні вимог позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору № 268/2007/Ж від 09.10.2007 року укладеного між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та відповідачем-1, відповідачем - 1 від позивача було отримано кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 41 000,00 доларів США, за плату в розмірі 13.00% річних, терміном до 08.10.2032 року та відповідач -1 зобов`язався щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів та інших плат, встановлених у Графіку, проте відповідачем -1 свої зобов'язання до Кредитним договором не виконано та за станом на 19.12.2013 року перед позивачем виникла заборгованість у сумі 569361,09 гривень Відповідно до п. 7.3. Кредитного Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань. За станом на 19.12.2013 року, у зв'язку з неналежним виконанням договірних зобов'язань, відповідач-1 перед позивачем має кредитну заборгованість у сумі 569361,09 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі - 314572,51 грн., заборгованості за відсотками у сумі - 214356,99 грн.,комісії за розрахункове обслуговування у сумі - 3 849,55 грн., штрафу за несвоєчасне погашення кредиту у сумі - 36582, 04 грн. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким, чином суд вважає позовну вимогу щодо стягнення з відповідача-1 боргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованності за Кредитним Договором встановлено, що платежі за Кредитним Договором відповідачем-1 здійснювалися по листопад 2008 року включно. У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з ч. 4 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Тобто, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Суд вважає, що позивач не скористався встановленим законом строком на пред'явлення позовної вимоги до суду, а в позовній заяві не зазначив поважності причини пропущення строку позовної давності. Таким чином, аналізуючи зібрані за первісним позовом докази у їх сукупності, з урахуванням вищевикладених обставин суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог за первісним позовом відносно відповідача-2 відсутні. Щодо зустрічного позову суд встановив, що 09.10.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та відповідачем-2 було укладено Договір поруки № 268/2007/Ж/П-1, відповідно до якого відповідач-2 зобов`язався солідарно відповідати перед позивачем за повне виконання відповідачем - 1 його боргових зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі. Згідно з п. 3.4. вказаного вище Договору поруки, поручитель погодився з тим, що при внесенні будь-яких змін у кредитний договір у тому числі якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобов'язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя та не є підставою для припинення поруки. Крім того у судовому засіданні не було доведено змінень розміру процентної ставки до рівня процентної ставки, за якою банк надає кредити фізичним особам в межах аналогічного стандарту банківського продукту, на що посилався у зустрічному позові позивач. За вказаних підстав, зустрічний позов суд вважає не обґрунтованим, оскільки відповідно до ч. 1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (стаття 203 ЦПК України). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача-1 підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту Кредитний договір № 268/2007/Ж від 09.10.2007 року в розмірі 569361,09 грн. та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача-1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 3441,00 грн. на користь позивача.

Outcome: partial