Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в ході судового розгляду уточнила, де зазначає, що квартира [ADDRESS] належить Запорізькій міській Раді та була надана згідно ордеру [PERSON], матері позивача. На цей час в квартирі зареєстровані: вона, як відповідальний наймач та її племінниці [PERSON] та [PERSON], а також неповнолітній син [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON], з 2007 року не проживають в квартирі без поважних причин, та припинили відвідувати житлове приміщення у звязку із хворобою бабусі [PERSON], яка потребувала відповідного догляду, в звязку з чим були значно погіршені житлові умови в квартирі. У звязку з відмовою всіх родичів від догляду за лежачою хворою, [PERSON] була вимушена самостійно доглядати [PERSON] та була призначена опікуном над недієздатною [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не мешкають в квартирі більше 8 років, виїхали з квартири через хворобу [PERSON] (бабусі), яка була лежачою та потребувала стороннього догляду. [PERSON] з дня народження не проживав у [INFO]. Дійсне місце проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивачу невідоме, можливо воно змінювалось. Зберігання права користування житлом за [PERSON], [PERSON], а також неповнолітнім [PERSON], перешкоджає [PERSON] в оформленні субсидії на квартиру, крім того, щомісячно на них нараховуються всі комунальні послуги, витрати по яким несе позивач за первісним позовом, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Вона зазначає, що факт не проживання відповідачів за первісним позовом за вказаною адресою підтверджується актом МКП «Основаніє». [PERSON] з 22.04.2004 року по 30.08.2016 року проживала зі своїм новонародженим сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS], фактично утворивши нову сімю. Нинішнє місце проживання [PERSON] [PERSON] невідоме. [PERSON] з тих самих підстав припинила відвідувати вищевказану квартиру з причин хвороби бабусі. На теперішній час [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. За позовом позивач за первісним позовом, посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України, просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 101 в будинку № 6 по вул. Бочарова в м. Запоріжжя через відсутність в нії без поважних причин більше ніж 6 місяців. У зустрічній позовній заяві, поданій [PERSON] та [PERSON], вони просять суд вселити їх та неповнолітнього [PERSON] до квартири [ADDRESS], відмовивши в позові про визнання їх такими, що втратили право користування квартинрою, оскільки право на проживання в квартирі вони не втрачали, від квартири не відмовлялися, інтерес до неї ніколи не втрачали. В зустрічній позовній заяві вказали, що квартира [ADDRESS] на праві комунальної власності належить територіальній громаді в особі Запорізької міської ради, на підставі ордеру № 545 була надана [PERSON] для проживання родини із 6 чоловік. Після смерті [PERSON] відповідальним квартиронаймачем з урахуванням письмової згоди всіх зареєстрованих у квартирі повнолітніх осіб 15.01.2014 р. була визначена [PERSON] Треті особи просили задовольнити первісний позов, відмовити в задоволенні зустрічного. Органом опіки та піклування висловлена позиція про відсутність підстав для позбавлення права на житло неповнолітнього [PERSON]. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON] і [PERSON], дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку про недоведеність перед судом належними і допустимими доказами обставин на підтвердження первісного позову, в звязку з чим він не підлягає задоволенню, а зустрічний позов про вселення є таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Стверджуючи про тривалу відсутність в місці проживання спірній квартирі -відповідачів, позивач [PERSON], крім показів зазначених нею і допитаних в суді свідків [PERSON] і [PERSON], послалася на письмовий докази, серед яких акт обстеження комісією РО ЦОА від 22.06.2015 р. квартири на предмет фактичного не проживання в ній мешканців, в якому зазначено про не проживання відповідачів в квартирі з 2007 року зі слів сусідів [PERSON] і [PERSON] (на допиті вказаних осіб позивач не наполягала). Разом з тим, позивач погодилася і нею не спростовувалися протилежні, що спростовують пояснення свідків в цій частині, а також засвідчений в акті факт обставини, що були встановлені судовим рішенням 31.08.2015 р., (судовий наказ про солідарне стягнення заборгованості по комунальним послугам з усіх мешканців спірної квартири, в тому числі і відповідачів, що утворилася станом на 1.08.2015 року) щодо обставин проживання в спірній квартирі відповідачів станом на 1.08.2015 р., а до суду з вказаним позовом позивач звернулася 6.08.2015 р., тобто менш, ніж через 6 місяців від кінцевої встановленої судовим рішенням дати проживання відповідачів в квартирі. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що стягненню підлягає заборгованість з комунальних послуг з осіб, «які зареєстровані і проживають» в квартирі, тобто, факт проживання відповідачів в квартирі станом на 1.08.2015 року встановлений судовим рішення і не підлягає доказуванню відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Позивачем вказане судове рішення не оскаржувалось, вона з ним погодилася, більш того, нею стверджувалось, що відповідачі повинні сплачувати борги за комунальні послуги, що утворилися в той період, в який, за її твердженнями, вони не проживали в квартирі, за час слухання справи в суді відповідачами частково виконане це судове рішення добровільно. Отже, виходячи з того, що факт відсутності в спірній квартирі відповідачів не доведено позивачем, а позивачем підтверджено факт того, що вона змінила вхідні замки, за її твердженнями, після звернення до суду з позовом, зустрічний позов про вселення підлягає задоволенню.

Outcome: approved