Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивачем [PERSON] з посиланням на ст.76 СК України заявлені вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, як дружини, у розмірі 1000 грн. щомісячно, протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2015 року, який розірваний за рішенням суду від 21 грудня 2017 року, останні є батьками [PERSON], [INFO]. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, остання має право на утримання протягом трьох років після розірвання шлюбу. У відзиві від 19 березня 2018 року відповідач [PERSON] зазначає, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, пояснивши, що має право на утримання протягом трьох років після розірвання шлюбу в порядку ч.4 ст.76 СК України, в даний час вона не працює, має на утриманні сина, [INFO], дочку [PERSON], [INFO], отримує соціальну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. щомісячно, отримує допомогу, як малозабезпечена сім»я, у розмірі 2800 грн. у місяць, отримує аліменти на дочку [PERSON] близько 746 грн. щомісячно, та на сина у розмірі 500 грн. щомісячно. Відповідач може сплачувати аліменти, оскільки працює неофіційно, останній не показує у встановленому порядку свого доходу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що не має мождивості сплачувати аліменти, оскільки не працює, 30 грудня 2016 року припинив свою підприємницьку діяльність, сплачує аліменти на дочку [PERSON] у розмірі 1 / 4 частки, на дочку [PERSON] 1 / 4 частку, на дочку [PERSON] за рішенням суду, яке не набрало законної сили, у розмірі 1200 грн.. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Відповідно до ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Статтею 75 СК України визначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. За таких обставин право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст.76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказане зазначене у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, і яка враховується судом при розгляді даної справи. Тобто, Верховним Судом України висловлена чітка позиція, відповідно до якої право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році установлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року 1700 грн., з 1 липня - 1777 грн., з 1 грудня - 1853 грн.. Позивачем заявлені вимоги про стягнення аліментів з підстав ч.4 ст.76 СК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2015 року, який розірваний згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду від 21 грудня 2017 року, останні є батьками [PERSON], [INFO], яка проживає і перебуває на утриманні позивача [PERSON]. Згідно розрахунків заборгованості по аліментах Ніжинського МРВ ДВС від 22 лютого 2018 року, 27 лютого 2018 року відповідач [PERSON] є платником аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1 / 6 частки заробітку (доходу), та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу). За рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2018 року, яке не набрало законної сили, відповідач [PERSON] є платником аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,-[PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно на період продовження навчання, починаючи з 14 лютого 2018 року і до 28 січня 2023 року. Повідомленням Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області від 29 березня 2018 року підтверджується отримання позивачем [PERSON] державної допомоги при народженні [PERSON] у розмірі 860 грн. щомісячно до 30 жовтня 2019 року, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім»ям з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року у розмірі 2805 грн. 47 коп, про що заперечення позивача [PERSON] в судовому засіданні відсутні, також останньою не заперечується отримання аліментів на дочку [PERSON] у розмірі близько 746 грн. в місяць, та сина, [INFO], у розмірі 500 грн. в місяць. Відповідно до довідки від 28 лютого 2018 року №274 [PERSON] на обліку у Ніжинському міськрайонному центрі зайнятості не перебував. Згідно повідомлення Ніжинського об»єднаного управління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року [PERSON] на обліку не перебуває, пенсії не отримує. Відповідно до повідомлення від 30 грудня 2016 року внесено 30 грудня 2016 року запис №20630060004002640 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON]. В порядку ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із врахуванням викладеного сукупність вищезазначених умов для аліментних зобов»язань в порядку ст.ст.75, 76 СК України належними, допустимими та достатніми доказами позивачем не доведена, що є підставою для відмови у задоволенні позову, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Outcome: dismissed