Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] був зареєстрований у вказаному житлі як чоловік доньки [PERSON] (зять позивача). Зазначає, що шлюб між його донькою та відповідачем розірвано, з червня 2018 року відповідач змінив місце свого проживання. Разом з тим, незважаючи на реєстрацію, останній в квартирі протягом тривалого часу не проживає. Витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує. В добровільному порядку зняти відповідача з реєстрації не має можливості. Відтак позивач вважає, що дана обставина не дозволяє йому розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються його права та інтереси, як власника житла. А тому, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10.04.2019 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. У встановлений строк, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Вимоги позову сторона відповідача не визнає, заперечує щодо їх задоволення. Свою позицію обґрунтовують тим, що відповідач вселявся в спірне житло як член сім`ї власника. Розірвання шлюбу з донькою позивача, не позбавляє права останнього проживати в квартирі. Зміна місця проживання була обумовлена перешкодами, які чинив [PERSON] відповідачу під час проживання в квартирі. Окрім того, слід врахувати ту обставину, що [PERSON] не проживає в квартирі з червня 2018 року, що є меншим аніж рік. Особисті речі відповідача продовжують зберігатися у квартирі [ADDRESS] . Також у квартирі зареєстроване місце проживання двох неповнолітніх дітей відповідача. За таких обставин, вважає, що позов до задоволення не підлягає. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Відповідач в судове засідання не з'явився, не забезпечив явку свого представника, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення позивача, враховуючи відзив на позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи стверджується, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Останньому видане свідоцтво про право власності. Відповідно до відомостей внесених у будинкову книгу А [NUMBER] (а.с. 7-9), відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана обставина підтверджується і відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~ \~Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. В даному будинку відповідач [PERSON] був зареєстрований як чоловік доньки позивача [PERSON] (зять позивача). Сторони перебували у родинних стосунках, однак відповідно до норм Сімейного кодексу України та ЖК УРСР відповідача не можна віднести до членів сім'ї власника квартири. [PERSON] на даний час не має ніяких обов`язків по наданню житла відповідачу. Судом встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням, між сторонами не укладався. З наданої позивачем довідки Луцького ВП ЛВП ГУНП у Волинській області вбачається, що під час виходу за адресою реєстрації, працівниками встановлено, що відповідач [PERSON] в будинку зареєстрований, але не проживає в ньому з червня 2018 року. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у квартирі позивача понад 1 рік. Викладені у відзиві доводи щодо вчинення позивачем перешкод відповідачу у користуванні житлом, не можуть бути взяті судом до уваги оскільки не підтверджені належними доказами. Доказів того, що він звертався до позивача з вимогою усунути перешкоди в користуванні житлом відповідач не надав, факти недопущення відповідача в житло належним чином не зафіксовані та не представлені суду. Твердження сторони відповідача про те, що в даному житлі зареєстровані неповнолітні діти відповідача і дана обставина є значущою у даній справі, суд оцінює критично, оскільки вирішення питання, щодо зняття відповідача з реєстрації не позбавляє права на проживання неповнолітніх дітей у даному житлі за місцем реєстрації їхньої матері, яка також зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі позивача по даний час, порушує права та законні інтереси позивача, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Outcome: approved