Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про виселення осіб, які проживають без правових підстав. Свої вимоги мотивує тим, що вона та [PERSON] є замовниками будівництва житлового будинку за адресою м. Луцьк, вул. Потепова, 10а. Відповідач [PERSON] без набуття права власності вселилася у квартиру [ADDRESS] а в м. Луцьку. Для оформлення права власності на дану квартиру відповідачу необхідно оформити документи згідно постанови Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року, а тому просить суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. В силу ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судом встановлено, що [PERSON] та МП «Турія» як суб'єкти інвестиційної діяльності (відповідно інвестор та забудовник) в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність» уклали між собою і виконали договір про пайову участь у будівництві, в результаті чого інвестор стала власником двокімнатної квартири № 5 у спорудженому забудовником будинку по вул. Потапова, 10а в м. Луцьку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. [PERSON] набула у власність спірну квартиру на підставах, не заборонених законом, а саме - на підставі договору про пайову участь у будівництві, укладеному згідно з вищенаведеними вимогами Закону України «Про інвестиційну діяльність». Це право власності набуте нею правомірно, оскільки інше прямо не випливає із закону і незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 02 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 1 відступлення права вимоги нерухомого майна, за яким [PERSON] передала [PERSON] своє право вимоги на отримання у власність двокімнатної квартири загальною площею 66,52 кв. м. під № 5 в 7-квартирному житловому будинку в вул. Потапова, 10а, яке належить [PERSON] згідно з договором про пайову участь у будівництві № 3/1 від 24 вересня 2003 року. В цей же день ними було підписано акт приймання передачі права вимоги нерухомого майна, за яким [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла право вимоги і вказану квартиру в натурі. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 липня 2017 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру № 5 загальною площею 68,9 кв.м. по вул. Потапова, 20а в м. Луцьку. Ухвалою апеляційного суду від 22 вересня 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду залишено без змін, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Згідно положень ст.41 Конституції України визначено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право мирно володіти своїм майном та неможливість позбавлення особи свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права закріплене у статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом за [PERSON] визнано право власності на квартиру № 5 загальною площею 68,9 кв.м. по вул. Потапова, 20а в м. Луцьку, позивачем в судовому засіданні не доведено порушення відповідачем її прав щодо спірної квартири, а невизнання права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна з боку замовника будівництва [PERSON] не ґрунтується на вимогах закону, то суд приходить до висновку, що підстав для виселення [PERSON] з даного житлового приміщення передбачених діючим законодавством немає.

Outcome: dismissed