Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби в Кіровоградській області на його користь матеріальну та моральну шкоду, завдану посадовими особами Управління Держпраці у Кіровоградській області незаконними рішеннями та діями в сумі 71 660 грн., з яких: 21 660 грн. матеріальна шкода та 50 000 грн. моральна шкода. Позов обґрунтовує тим, що постановою від 05.12.,2017 року № КР-0502-15-007-322 Управління Держпраці у Кіровоградській області в особі заступника начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області Харченко Оксани Вадимівни, на нього, як фізичну особу підприємця було накладено штраф у розмірі 96 000, 00 грн.. за порушення вимог ст. 24 КЗпП України, відносно одного працівника. Вказане рішення посадовою особою було прийнято, згідно постанови, на підставі підпункту 54 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, та КЗпП України в редакції станом на 05.10.2016 року, згідно ст. 58 Конституції України та абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України. Він вважав, що вказана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню та рішення прийняте за відсутності факту порушення вимог трудового законодавства, оскільки у нього не було неоформленого належним чином найманого працівника. У зв'язку з незгодою з прийнятим рішенням посадовими особами Управління Держпраці в Кіровоградській області, він звернувся з адміністративним позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі № П/811/2361/17 від 20.02.2018 року його позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано постанову Управління Держпраці у Кіровоградській області від 05.12.2017 року № КР-0502-15-007-322 про накладення штрафу в сумі 96 000 грн. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачем було подано апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Постановою від 06.06.2018 року колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Управління Держпраці у Кіровоградській області залишили без задоволення. Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 року залишено без змін. Вказана постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 06.06.2018 року. Крім цього, за вищевказаним фактом, посадовими особами Управління Держпраці у Кіровоградській області, відносно нього було складено та направлено до Маловисківського районного суду Кіровоградської області протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП. Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області у справі № 392/1828/17 від 15.01.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 41 КУпАП, відносно нього закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 26.01.2018 року. На підставі вищевикладеного він вважає, що рішення та дії посадових осіб Управління Держпраці у Кіровоградській області відносно нього були незаконними, що підтверджується рішеннями суду. В результаті незаконних дій та рішень посадових осіб Управління Держпраці у Кіровоградській області йому було завдано матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає в тому, що для захисту свого порушеного права він був вимушений був звернутись за правовою допомогою, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги та рішеннями Маловисківського районного суду Кіровоградської області та Кіровоградського окружного адміністративного суду, які вказують, що адвокат приймав участь у розгляді вказаних справ. Витрати на правничу допомогу становлять - 21 660 грн., з яких: 7 300 грн. - за розгляд протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності та 14 360 грн. - за розгляд адміністративного позову в Кіровоградському окружному адміністративному суді. Моральна шкода полягає в перенесеному стресі в момент розгляду справи, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності та тривоги. Наслідки перенесених травм призвели до порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості, реакції замикання, фіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороги, невпевненості у собі, тривоги з приводу майбутнього. Були порушені актуальні життєві плани, погіршення можливості побудови нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної реалізації і вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Моральну шкоду оцінює в розмірі 50 000 грн. і посилаючись на вимоги ст. ст. 16, 23, 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України, просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, відзив на позов і посилаючись на викладені в ньому обставини, просила відмовити його задоволенні. Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, надав свої пояснення та посилаючись на викладені в них обставини. Просив прийняти законне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. У випадках заподіяння шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, вона відшкодовується державою лише у випадках зазначених в ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме вчинення незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальною незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правил, частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особам. (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Статтею 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республік Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на делікті правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Вказані положення кореспондуються п. 10-1 постанови Пленуму ВерховногоСуду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 року у справі № П/811/2361/17 за адміністративним позовом [PERSON], його позовні вимоги задоволені повністю: визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Кіровоградській області № КР-0502-15-007-322 від 05.12.2017 року про накладення на [PERSON] штрафу в сумі 96 000 грн.; стягнуто на його користь понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 960,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Кіровоградській області. 06.06.2018 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом прийнята постанова про залишення апеляційної скарги Управління Держпраці у Кіровоградській області без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 року у справі № П/811/2361/17 - без змін. Ухвалою Верховного Суду від 13.07.2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Управління Держпраці у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 року у справі № П/811/2361/17 за позовом фізичної-особи підприємця [PERSON] до Управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови. Дана справа № П/811/2361/17 розглядалася в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України. Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі, а тому вважаються судом доведеними. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що матеріальна шкода складається із витратна правничу допомогу в сумі 21 660 грн. та надає відповідні квитанції про оплату послуг адвоката. Суд приходить до висновку, що вказані витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та не можуть стягуватися як матеріальна шкода, а відноситься до судових витрат пов'язаними з розглядом адміністративної справи № П/811/2361/17 та справи про адміністративні правопорушення № 392/1828/17 з огляду на наступне. Відповідно до норм статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п'ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. У випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат. Таким чином, враховуючи вищезазначені норми Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 21 660 грн., які позивач зазначає як витрати на правничу допомогу, не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди судом відмічається, що рішенням Конституційного суду України від 27.10.1999 року № 1-15/99 в справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України, судом було зазначено, що притягнення до юридичної відповідальності передує юридичній відповідальності. Юридична відповідальність, у тому числі й кримінальна відповідальність, як і форми притягнення до юридичної відповідальності, визначаються та встановлюються законами. Передумовою притягнення особи до відповідальності за визначене адміністративне правопорушення є здійснення адміністративного провадження та судового розгляду. Тому притягнення до адміністративної відповідальності передує адміністративній відповідальності та має стадійний характер. Поняття «притягнення до адміністративної відповідальності» не тотожне поняттю «адміністративна відповідальність». Особа вважається притягненою до адміністративної відповідальності тільки після постановления судом рішення, яке набрало законної сили та яким особу визнано винною. Вона може бути реалізована тільки через належну правову процедуру, встановлену Кодексом України про адміністративні правопорушення, шляхом встановлення всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення та особи, яка його вчинила, та визнання судом такої особи винною та призначенні щодо неї адміністративного покарання на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Особа не несе відповідальності до тих пір, доки її не буде визнано судом винною. З матеріалів справи вбачається, що до позивача незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу не здійснювалось. Саме по собі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх доводів, позивач не надає жодних доказів, які б вказували на те, в чому ж полягає спричинена моральна шкода, а також наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні, постанова Управління Держпраці в Кіровоградській області у вищезазначеній адміністративній справі скасована за відсутності в діях [PERSON] відсутності складу адміністративного правопорушення, будь-яких порушень закону та визнання дій неправомірними не встановлено, а тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про недоведеність заявлених вимог і відмову в задоволенні позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed