Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування і договору купівлі-продажу квартири недійсним в обґрунтування якого вказав, що 06 лютого 2008 року ним було набуто право спадщини за законом на майно його батька [PERSON] та брата [PERSON]. Належна його родичам та йому квартира під № 136, що знаходиться в місті Кіровограді, на вул. Гагаріна, в будинку під номером 9, за участю [PERSON], який виступав посередником (ріелтором) шахрайським шляхом за договором дарування № 1965 від 10 вересня 2007 року та договором купівлі продажу № 5442 від 07 грудня 2007 року була передана у власність стороннім особам, а саме: [PERSON] та [PERSON]. Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13. 06.2014 року [PERSON] було визнано виним у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні шахрайським шляхом жилих приміщень громадян, в тому числі і приміщенням квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності його батьку, брату та йому. Позивач вважає, що вищевказані договори судом повинні бути визнанні недійсними у зв`язку з тим, що фактично вони укладалися між [PERSON], який шахрайським шляхом, психологічно тиснучи на його брата [PERSON] та батька [PERSON], всупереч їх волевиявленню, заперечуючи і замовчуючи обставини, які могли перешкодити здійсненню правочину перед позивачем, фактично здійснив дарування та купівлю продаж приміщення квартири [ADDRESS] стороннім особам, за що отримав кошти, чим незаконно позбавив його батька та брата усього майна, залишивши їх без грошей та даху над головою, від чого вони в подальшому і померли. Вважаючи порушеними свої права та інтереси, після набрання вироком суду законної сили, позивач з даним позовом звернувся до суду. Позивач та представник позивача у судове засідання з`явилися, надали пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені в позові обставини позовні вимоги просили задовольнити. Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, проте був неодноразово належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, проте був неодноразово належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи: Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]» у судове засідання з`явився, висловив думку, відповідно до якої позовні вимоги вважав необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Треті особи: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням зазначених обставин, відповідно до ст. 169 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за даної явки та на підставі наявних матеріалів і доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши думку представника третьої особи: Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]», дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2007 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з одного боку, а також [PERSON], [INFO] з іншого боку, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, уклали договір дарування, а саме: [PERSON] 1/6 частину квартири, [PERSON] -2/3 частини квартири, а обдарований [PERSON] прийняв безоплатно у власність 5/6 частин квартири, яка розташована в місті Кіровограді, на вулиці Гагаріна, будинок номер 9 (девять), квартира 136, що підтверджується договором дарування частини квартири від 10 вересня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі під номером 1965. 07.12.2007 року, [PERSON], [INFO], - позивач у даній справі та [PERSON], [INFO] з одного боку, а також [PERSON], [INFO] з іншого боку, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, уклали договір купівлі продажу квартири під № 136, що знаходиться в місті Кіровограді, на вул. Гагаріна, в будинку під номером 9, про що свідчить договір купівлі продажу від 07 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під номером 5442. Згідно з п. 2 вказаного договору купівлі продажу квартири, продаж квартири за домовленністю сторін вчинено за 595 400 гривень, з яких 115 650 гривень продавці одержали до підписання цього договору, а 479 750 гривень покупець зобов'язався виплатити продавцям до одинадцятого грудня дві тисячі сьомого року. Зазначену у цьому договорі ціну продажу, продавці і покупець вважали прийнятною і вигідною для себе. В ході дослідження матеріалів кримінального провадження №12013120020006671, відносно [PERSON], [INFO], який обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками ст. 190 КК України, встановлено, що 11 жовтня 2007 року між [PERSON], мешканцем [ADDRESS], з однієї сторони та [PERSON], мешканцем [ADDRESS], з другої сторони було укладено Договір про продаж і купівлю нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру № 27, розташовану у м. Кіровограді, на вул. Кірова, в будинку під № 9. Продаж вказаної квартири за домовленістю сторін вчинено за 175 000, 00 грн. Продавець отримав гроші повністю до підписання цього договору. Даний договір нотаріально не посвідчений. Згідно з вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13. 06.2014 року [PERSON] було визнано виним у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України. У судовому засіданні, під час розгляду відносно [PERSON] кримінального провадження було встановлено, що у 2007 році, [PERSON] маючи намір на заволодіння майном, належним [PERSON] та [PERSON], а саме 5/6 частини квартири № 136, розташованої за адресою: м. Кіровоград, вул. Гагаріна, 9, належних [PERSON] та 1/6 частини цієї ж квартири, належної [PERSON] увійшов в довіру до них та запропонував кожному продаж належних їм частин вказаної квартири шляхом їх обміну на інші квартири із доплатою. В подальшому, а саме 07.12.2007 року [PERSON] із корисливих спонукань та з метою власної наживи, використовуючи фіктивну особу [PERSON] уклав договір купівлі-продажу 5/6 частин квартири № 136, розташованою за адресою: м. Кіровоград, вул. Гагаріна, 9, належної [PERSON], при цьому [PERSON] запропонував [PERSON], в якості обміну[ADDRESS], що у будинку № 9 по вул. Кірова у м. Кіровограді, яка на продаж виставлена не була. Продовжуючи свій злочинний намір, [PERSON] увійшов в довіру до [PERSON]І та [PERSON] з метою заволодіння 1/6 частиною вказаної квартири та запропонував в якості обміну на 1/6 частину квартири [PERSON] квартиру № 22, що у будинку № 7 по вул. Добровольського у м. Кіровограді., яка не виставлялася на продаж та розуміючи, що [PERSON] не згоден здійснювати обмін на вказану квартиру, запропонував йому кошти для оплати вказаної квартири, які [PERSON] так і не віддав. В результаті вчинення злочинних дій [PERSON] заволодів квартирою № 136, розташованою за адресою: м. Кіровоград, вул. Гагаріна, 9, вартістю 37081,00 грн. чим спричинив [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду. Згідно з вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2014 року, яким засуджено [PERSON] у вказаному вище кримінальному провадженні, свідок [PERSON] суду показала, що в серпні 2006 року вона приїхала до свого батька, котрий проживав окремо від неї та хворів на психічну хворобу й помітила, як з квартири № 27, що у будинку № 9 по вул. Кірова у м. Кіровограді батька виводив [PERSON], який намагався вивести батька у невідомому їй напрямку. Зрозумівши, що квартиру намагаються продати вона наклала на квартиру арешт. Потім їй стало відомо, що її батько раніше зробив довіреність на [PERSON] та він намагався продати квартиру; свідок [PERSON] суду показав, що у 2007 році, приблизно навесні, [PERSON] йому зателефонував та запропонував зустрітися. [PERSON] приїхав до нього з невідомим чоловіком на роботу та пояснив, що він є власником квартири № 136, розташованої за адресою: м. Кіровоград, вул. Гагаріна, 9, а також сказав, що він купив квартиру у його батька та брата та просив щоб він продав йому 1/6 частину квартири, яка залишилася у спадок від матері. [PERSON] сказав, що надасть йому інше житло, навіть возив по м. Кіровограду, в район залізничного вокзалу та в інші райони та показував квартири. Після чого показав квартиру № 27, що у будинку № 9 по вул. Кірова у м. Кіровограді та сказав, що в цій квартирі вони усі будуть проживати. На той час батько хворів на онкологічну хворобу, брат зловживав алкоголем. Батько тривалий час не погоджувався на переїзд до іншої квартири поки не буде мати на неї документів. У 2009 році, після смерті батька було проведено почеркознавчу експертизу на предмет встановлення підписів його батька [PERSON] та [PERSON] власника квартири № 27, що у будинку № 9 по вул. Кірова у м. Кіровограді, в результаті чого було встановлено, що підписи на не посвідчених нотаріально договорах купівлі-продажу були виконані однією особою. Крім того, підписи у нотаріально посвідченій довіреності [PERSON], яку він надавав [PERSON] також зроблені однією рукою. В результаті злочинних дій [PERSON] вони не отримали обіцяної житлової площі, вважає, що його брат [PERSON] був отруєний, а його батько [PERSON] за свого життя залишив посмертну записку, в якій зазначено, що в його смерті винен [PERSON] Згідно з листом обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 29 червня 2010 року, № 1127-3, який міститься в матеріалах кримінального провадження, [PERSON], згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 17.06.2008 року, № 3-777, належала 1/ 4 частина квартири № 27, що у будинку № 9 по вул. Кірова у м. Кіровограді. Відповідно до зазначеного листа обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 29 червня 2010 року [PERSON] у цій квартирі також належало 1/4 частина квартири. 04.12. 2007 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] були зняті з реєстраційного обліку з квартири № 136, що знаходиться в місті Кіровограді, по вул. Гагаріна, в будинку під номером 9, у зв`язку з намірами зареєструватися за адресою: [ADDRESS]. Згідно з висновком експерта № 442 від 08.11.2010 року, договір купівлі продажу квартири від 11 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] від імені [PERSON] в графі «продавець» «[PERSON]Г.», виконані ймовірно [PERSON]. Обвинувачений [PERSON] вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 190 КК України визнав. Вина [PERSON] у вчиненні шахрайських дій обвинувальним вироком доведена. Вказаний вирок суду набрав чинності Відповідно до свідоцтва про смерть, серії I-ОЛ № 064474 від 24.12.2007 року, виданого міським відділом по реєстрації смертей [PERSON] управління юстиції у Кіровоградській області, [PERSON], який був братом позивача, 24 грудня 2007 року помер. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії I-ОЛ № 064957 від 30.01.2008 року, виданого міським відділом по реєстрації смертей [PERSON] управління юстиції у Кіровоградській області, 29 січня 2008 року помер батько позивача [PERSON]. Після смерті батька [PERSON] та брата [PERSON] позивачем до Першої кіровоградської державної нотаріальної контори, 29.01.2008 року було подано заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтв. Відповідно до Іпотечного договору № 5919509 від 07.12.2007 року (день укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку) [PERSON], з метою забезпечення виконання зобовязань, що випливають з укладеного між ним та Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]» кредитного договору № 5918518 від 2007-12-07, передав в іпотеку Закритому акціонерному товариству «Перший Український [PERSON]» квартиру № 136, яка розташована у будинку номер 9 (девять) на вулиці Гагаріна, в місті Кіровограді. Таким чином, з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13. 06.2014 року, яким було визнано [PERSON] виним у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, з'ясованих фактичних даних під час розгляду справи та досліджених доказів суд дійшов висновку, що з самого початку знайомства [PERSON] з сім'єю [PERSON], [PERSON], спільно з фіктивними особами [PERSON] та [PERSON] мали єдине бажання, мотиви та намір на заволодіння всієї квартири сім'ї [PERSON] № 136, що знаходиться в місті Кіровограді, по вул. Гагаріна, їх дії були об'єднанні єдиним умислом, оскільки навмисно ввели в оману [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо вчинення договорів відчуження квартири з послідуючим обміном на квартиру з доплатою. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину (ч.2 ст. 230 ЦК України). За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Outcome: approved