Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернувсась до [PERSON] з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи позовні вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу від 03.09.1968 року, позивачу належить на праві приватної власності 33/50 ідеальних часток будинковолодіння № 100 по вулиці Данила Нечая в м. Вінниці. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 100 по вулиці Данила Нечая в м. Вінниці, [PERSON] належить ідеальна частка будинковолодіння 17/50. За вказаним будинковолодінням рішенням [PERSON] народних депутатів трудящих № 28/950 від 06.10.1955 року закріплена земельна ділянка площею 1063 кв.м. Позивач вирішила скористатися правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки, у звязку з цим звернулася до суду з вказаною позовною заявою та просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою. Представник позивача 26.05.2016 року подав заяву про уточнення позовних вимог відповідно до яких просив суд, встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0572 га будинковолодіння № 100 по вулиці Данила Нечая, в м.Вінниці, згідно додатку № 1 варіанту порядку користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток. Розгляд справи просив провести без участі представника позивача, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відомості про реєстрацію відповідача [PERSON] відсутні ( довідка на а.с. 22) тому відповідно до вимог п.9 ст. 74 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 03.09.1968 року, позивачу належить на праві приватної власності 33/50 ідеальних часток будинковолодіння № 100 по вулиці Данила Нечая в м. Вінниці (а.с. 10-11). Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 100 по вулиці Данила Нечая в м.Вінниці, виданого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» власниками зазначені: [PERSON], ідеальна частка 33/50, та [PERSON] 17/50 ідеальної частки (а.с. 12-15). На підставі рішенням [PERSON] Вінницької міської [PERSON] народних депутатів трудящих № 28/950 від 06.10.1955 року за будинком № 100 по вулиці Данила Нечая (Тиврівська, 58) в м.Вінниці закріплена земельна ділянка площею 1063 кв.м. (а.с. 7-8). Відповідно до акта встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки (земельних ділянок) та зон обмежень здачі межових знаків під охорону громадян [PERSON] та [PERSON], на зберігання від 21.11.2008 року, встановлено межі земельної ділянки, загальною площею 0,0572 га. Межі земельної ділянки закріплені на місцевості межовими значками встановленого зразка не закріплялися (а.с. 17). Як слідує з фотоматеіалів, приєднанимх до матеріалів справи між сторонами склався первний порядоке користування земельною ділянкою. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи «Подільського центру судових експертиз» № 247 від 11.04.2016, при варіанті № 1 встановлення порядку користування земельною ділянкою домоволодіння № 100 по вулиці Данила Нечая в м.Вінниці між співвласниками [PERSON] та [PERSON] пропонується: - співвласнику 33/50 часток домоволодіння [PERSON] пропонується виділити в індивідуальне користування земельну ділянку площею 170,0 кв.м., - співвласнику 17/50 часток домоволодіння [PERSON] пропонується виділити у індивідуальне користування земельну ділянку площею 55,0 кв.м, - земельну ділянку площею 225,0 кв.м. пропонується залишити у спільному користуванні між співвласниками. (а.с. 52-81). Статтями 21, 41 Конституції України закріплено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини є невідчужуваними і непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved