Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між нею та відповідачем 27.10.2014 року укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» №300131/123729 (далі - Договір) на 5 місяців в національній валюті, на загальну суму 50\~500 грн., зі сплатою 23,10 % річних щомісячно, шляхом зарахування на поточний рахунок. На виконання вказаного договору позивачем було надано відповідачу суму вкладу в розмірі 50\~500 грн. на строк з 27.10.2014 року по 27.03.2015 року включно зі сплатою процентів. Стверджує, що відповідач відмовляється повернути суму вкладу. Крім того, вважає, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 5000 грн. Просить суд стягнути з ПАТ [PERSON] «[PERSON] та кредит» на її користь заборгованість за строковим договором банківського вкладу в сумі 257017.14 грн., що складається з: неповернутого банківського вкладу 50500 грн.; суми пені 192405 грн.; суми інфляційних 8585 грн.; суми 3% річних 527 та суми моральних збитків 5000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлений позов, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково надала пояснення про те, що відповідачем 28.01.2016 року їй частково повернуто суму вкладу в розмірі 50500 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, 28.01.2016 року подав заперечення проти задоволення позову, зазначивши про те, що Постановою Правління НБУ від 17 вересня 2015 року №612 відповідно до ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ПАТ «[PERSON] та Кредит» визнано неплатоспроможним. Банківську ліцензію ПАТ «[PERSON] та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Чинним законодавством встановлено спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України. Таким чином позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Банк» «[PERSON] та Кредит» ([PERSON]) та [PERSON] (вкалдником), 27.10.2014 року укладено Договір-Заяву №300131/123729/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 5 місяців в націоанльній валюті (а.с.4), зі сплатою 23,10 % річних на строк з 27.10.2014 року по 27.03.2015 року. У відповідності до вимог ст.1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частинами 1 та 2\~статті 1060 ЦК України\~передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Однак, Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 відповідно до ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» публічне акціонерне товариство «[PERSON] таКредит» визнано неплатоспроможним. Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 відповідно до ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензую ПАТ «[PERSON] та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року №230 розпочато процедуру ліквідації банку. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку \~це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. (Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 20 січня 2016\~р. у справі №\~6-2001цс15). З урахуванням наведеного, оскільки у ПАТ «[PERSON] та Кредит» введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», приходжу до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed