Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з останнього на його користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 18649,65 грн та компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки виплат станом на 05 березня 2020 року у розмірі 60473 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 05 квітня 2005 року він був офіційно працевлаштований у відповідача та 04 червня 2019 року написав заяву про звільнення за власним бажанням. Позивач зазначає, що відповідно до висновку начальника цеху, він був звільнений 18 червня 2019 року. Вказує, що він у день звільнення працював, однак відповідачем не була здійснена виплата компенсації за невикористану відпустку, а отже, виплата всіх сум не відбулася. Крім того, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач з 28 серпня 2006 року перебував у трудових відносинах з відповідачем (а.с.9-11). 04 червня 2019 року позивач подав директору департаменту з управління персоналом та соціально-побутовим питанням Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД» заяву про звільнення за власним бажанням, яка була погоджена начальником цеху (відділу) з висновком про звільнення 18 червня 2019 року (а.с.8). З копії довідки Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД», виданої позивачу, встановлено, що станом на 05 березня 2020 року компенсація за невикористану відпустку позивачу складає 18649,65 грн (а.с.12). Також, з копії довідки Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД» встановлено, що заборгованість позивачу по компенсаційним виплатам станом на 05 березня 2020 року складає 60473 грн, а саме: за липень 2019 року - 13004 грн, за серпень 2019 року - 11773 грн, за вересень 2019 року - 11772 грн, за жовтень 2019 року - 12334 грн, за листопад 2019 року - 4484 грн, за грудень 2019 року - 2243 грн, за січень 2020 року - 2431 грн, за лютий 2020 року - 2432 грн (а.с.13). Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У пункті 20 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У правовому висновку, викладеному Верховним судом України у постанові № 6-114цс13 від 20 листопада 2013 року, встановлено, що згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення компенсації невикористаної відпустки у розмірі 18649,65 грн та заборгованості по компенсаційним виплатаму розмірі 60473 грн, що разом складає 79122,65 грн. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з позову, позивачем заявлено дві позовні вимоги, за однією з яких він звільнений від сплати судового збору, а за другою вимогою ним сплачено 840,80 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн, а також за вимогу про стягнення компенсації невикористаної відпустки з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved