Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з останнього суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 42455,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 липня 2016 року його було прийнято на роботу до відповідача, однак на даний час за шість місяців 2019 року відповідач нарахував, але не виплатив йому заробітну плату у розмірі приблизно 42455,60 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19 листопада 2019 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що належні позивачу грошові кошти за квітень 2019 року виплачені у сумі 5400 грн, а нарахована заробітна плата за період травень 2019 року по вересень 2019 року складає 35224,59 грн, з яких до виплати без урахування податків становить 28138 грн. Вказує, що відповідач докладає усіх зусиль для того, щоб виплатити робітникам заробітну плату. Причиною невиплати є факт того, що відповідач перебував та зараз перебуває у тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою, у зв`язку з цим не мали можливості виплатити заробітну плату своєчасно. Позивач у судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що дійсно йому виплатили заробітну плату за квітень і травень 2019 року, тому до сплати підлягає сума 27591,21 грн за період з червня по вересень 2019 року. Представник відповідача [PERSON] С. заперечувала проти задоволення позовних вимог. Проте разом з цим представник відповідача [PERSON] визнала, що існує заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем та зазначила, що сума, яку позивачу залишилося виплатити, складає 22679 грн з урахуванням виплачених податків. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Первинна профспілкова організація Вільна профспілка «Спартак» Сімволоков О.О. підтримав позов та просив його задовольнити. Вислухавши позивача, представника відповідача [PERSON] та представника третьої особи [PERSON] О [PERSON] О., а також дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач з 18 липня 2016 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем та на даний час працює на посаді машиніста насосних установок (а.с.4,38). За період з квітня 2019 року по вересень 2019 року позивачу була нарахована відповідачем заробітна плата у розмірі 42017,08 грн (35224,59+6792,49) (а.с.5,23-24). Відповідно до довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», за квітень 2019 року та травень 2019 року позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 6792,49 грн та 7633,38 грн, з якої сума до виплати склала 5400 грн та 6068 грн відповідно. Зазначену заробітну плату позивач отримав частинами за період з 22 серпня 2019 року по 18 грудня 2019 року (а.с.39). Позивач в судовому засіданні визнав, що за квітень і травень 2019 року він отримав заробітну заплату у вказаному відповідачем розмірі. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Таким чином, станом на 19 грудня 2019 року відповідачем нараховано позивачу, але не виплачено, заробітну плату за період з червня 2019 року по вересень 2019 року включно, що складає 27591,21 грн (6737,05+7140,80+7670,19+6043,17) (а.с.23). Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата, у розмірі 27591,21 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом виплачено не було, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Доводи представника відповідача з приводу того, що заробітна плата своєчасно не була виплачена позивачу з поважних причин, оскільки відповідач перебував та зараз перебуває у тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою, судом до уваги не приймається та висновків суду не спростовує, так як сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Також судом до уваги не приймаються доводи представника відповідача з приводу того, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів, оскільки, як вже було зазначено, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial