Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (розписки) від 01 квітня 2011 року, збільшивши розмір позовних вимог, просить стягнути з відповідача 424 201 грн. боргу. Позов мотивував тим, що 01 квітня 2011 року відповідач позичив у нього грошові кошти в розмірі 32 465 дол. США та зобов`язався повернути їх до 01 жовтня 2011 року. Факт передачі коштів підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. У встановлений в договорі строк грошові кошти повернені повністю не були, тому позивач просить суд про стягнення з відповідача неповернутої суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Позивач в судове засідання не з'явився. Суду подав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності. Вимоги позову підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суд не повідомив З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 01 квітня 2011 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, за яким відповідач отримав у борг від позикодавця (позивача) 32 465 дол. США (а.с.7). [PERSON] отримав у [PERSON] вказані кошти, на підтвердження чого надав останньому відповідну розписку. Відповідно до умов розписки відповідач зобов'язався до 01 жовтня 2011 року повернути борг. Проте повернув лише 300 дол. США. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики грошових коштів. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Згідно ч.2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Позивачем проведено розрахунок боргу відповідача за договором позики, відповідно до якого заборгованість становить 424 201 грн., з яких: 396 081 грн. 42 коп. основний борг з урахуванням індексу інфляції (32 165 дол. США, що станом на 08.04.2014 року еквівалентно 374 722 грн. 52 коп. x 1,057), 28 119 грн. 57 коп. - три проценти річних. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено. Однак, суд вважає, що сума інфляційних втрат не підлягає стягненню з відповідача, оскільки індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні. Норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено у гривні. Проте позивач на зазначену норму уваги не звернув і нарахував індекс інфляції на суму заборгованості, яка згідно договору позики отримана відповідачем у валюті. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню, так як стягненню підлягає борг в розмірі 402 842 грн. 09 коп., з яких: 32 165 дол. США, що станом на 08.04.2014 року еквівалентно 374 722 грн. 52 коп. - основний борг та 28 119 грн. 57 коп. - три проценти річних. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 809 грн. 13 коп. підлягає стягненню з відповідача в його користь на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Несплачений збір в розмірі 844 грн. 87 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави, оскільки позивача звільнено від його сплати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 530, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79 ч. 1, 3; 88 ч. 1, 3 ЦПК України,

Outcome: partial