Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та виділ його в натурі, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що житловий будинок [ADDRESS] належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний за час шлюбу. Покликаючись на те, що 27 травня 2010 року шлюб між ними розірвано і між сторонами не досягнуто угоди про порядок поділу спільного майна подружжя, просить провести поділ житлового будинку, визнавши за ним право власності на кімнати будинку, господарські будівлі та споруди, які становлять 1/2 частку вартості будинковолодіння. В судове засідання позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, позивач погоджується з варіантом поділу будинковолодіння, що належить другому співвласнику. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов визнає повністю та погоджується з варіантом поділу будинковолодіння, що належить першому співвласнику. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову відповідає вимогам законодавства та не порушує його прав чи інтересів, а заявлений позов є підставним і обґрунтованим та підлягає до повного задоволення. В судовому засіданні встановлено, що за час шлюбу сторонами набуте майно: житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться по [ADDRESS]. Право власності зареєстровано за позивачем [PERSON], що стверджується договором купівлі продажу житлового будинку (а.с.8). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовної розвитку та лікування. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 26.06.2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON], що стверджується ксерокопією паспорта громадянина України (а.с.44-45), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.46). Відповідно до висновку № О-116 судової будівельно-технічної експертизи від 09.10.2015 року загальна площа житлового будинку сторін складається з житлової та допоміжної площі і становить 71,2 кв.м., ринкова вартість становить 261151,00 грн. Експертизою запропонований один варіант поділу житлового будинку у співвідношенні 1/2 до 1/2 частин будинковолодіння, будівельні роботи по переплануванню у відповідності до діючих будівельних норм та правил, які сторонам необхідно здійснити для розподілу житлового будинку на дві ізольовані квартири та грошову компенсацію за відхилення від вартості, яка приходиться на ідеальні частки будинковолодіння (а.с.32-42). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями[ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, тому позов слід задовольнити і провести його поділ між сторонами згідно варіанту, запропонованого судовою будівельно-технічною експертизою та погодженого сторонами: позивачу варіант поділу будинковолодіння, що належить другому співвласнику, відповідачу, що належить першому співвласнику. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 960 грн. 00 коп.. Суд приходить до висновку також, що з позивача в дохід держави слід стягнути 1062,16 грн. (2611.51 грн./2=1305.76 грн.- 243.60 грн.=1062.16 грн.) судового збору, з відповідача в дохід держави 1305.76 грн. судового збору.

Outcome: approved