Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач ДП «Всеукраїнський державний науково - виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів (ДП «Укрметртестстандарт» звернулося до суду з позовом до редактора і засновника Всеукраїнської незалежної газети «Правдошукач» [PERSON] про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди і просили з урахуванням уточнень визнати недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право та недоторканість ділової репутації позивача, наступну інформацію: - «Як стало відомо журналістам, в Україні штучно створена монополія на повірку всіх лічильників: електроенергії, води, газу, тощо», - «Але коли приватні повірочні лабораторії звертаються до міністерства, їхні заявки футболять до Укрметртестстандарту, який готує експертні висновки про необхідність відмови у задоволенні заявок під різними абсурдними предлогами. Доходить до такого маразму, що експерти плутаються у технічній документації заявників і плутають градуси вимірювання кутів з градусами Цельсія. Фактично експерти не є об'єктивними, бо піклуються про збереження монополії «Укрметртестстандарту» і про збереження усіх корупційних схем, якими це держпідприємство обросло за багато років…», - «…а тим часом вже ходять чутки про нову конфігурацію нечесті. Мовляв буде новий директор, навіть можливо нове керівництво «Укрметртестстандарту», але його монополію ніхто не чіпатиме і корупційні схеми залишаться ті самі… Показово, що ДП «Укрметртестстандарт» не дає жодної копійки в бюджет, а його допотопне обладнання давно відстало від сучасних стандартів. Це реальні наслідки монополії, від яких програють усі. Перш за все держава. Адже поки Мінекономрозвитку дозволяє монополісту займатися казуїстикою та бумаготворчістю замість прийняття сучасних технологій та світових стандартів, збирати дань з бізнесу і третирувати вітчизняного виробника..», Зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати відомості, що не відповідають дійсності та завдають шкоду діловій репутації позивача ДП «Всеукраїнський державний науково - виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів (ДП «Укрметртестстандарт» ) з дня набрання рішенням суду законної сили згідно тексту спростування. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100,00 грн. В судовому засіданні представники позивача Бойчун Н.Д., Лукашевич Д.Г., підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову, надавши суду письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем редактором і засновником Всеукраїнської незалежної газети «Правдошукач» [PERSON] у номері [NUMBER] на аркуші 7 була опублікована стаття під назвою «[INFO]», яка містила наступні висловлювання: - «Як стало відомо журналістам, в Україні штучно створена монополія на повірку всіх лічильників: електроенергії, води, газу, тощо», - «Але коли приватні повірочні лабораторії звертаються до міністерства, їхні заявки футболять до Укрметртестстандарту, який готує експертні висновки про необхідність відмови у задоволенні заявок під різними абсурдними предлогами. Доходить до такого маразму, що експерти плутаються у технічній документації заявників і плутають градуси вимірювання кутів з градусами Цельсія. Фактично експерти не є об'єктивними, бо піклуються про збереження монополії «Укрметртестстандарту» і про збереження усіх корупційних схем, якими це держпідприємство обросло за багато років…», - «…а тим часом вже ходять чутки про нову конфігурацію нечесті. Мовляв буде новий директор, навіть можливо нове керівництво «Укрметртестстандарту», але його монополію ніхто не чіпатиме і корупційні схеми залишаться ті самі… Показово, що ДП «Укрметртестстандарт» не дає жодної копійки в бюджет, а його допотопне обладнання давно відстало від сучасних стандартів. Це реальні наслідки монополії, від яких програють усі. Перш за все держава. Адже поки Мінекономрозвитку дозволяє монополісту займатися казуїстикою та бумаготворчістю замість прийняття сучасних технологій та світових стандартів, збирати дань з бізнесу і третирувати вітчизняного виробника..». Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст.ст. 94,277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно зі ст.94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 ЦК України. На відміну від поять честі і гідності, поняття «ділова репутація» може стосуватися і юридичної особи. Ділова репутація - це: загальна думка про особу, групу або колектив людей, що склалася на підставі оцінки якості продукції, роботи, вчинків, переваг і хиб будь - якої особи; сукупність якостей і оцінок, за якими їх носій оцінюється в очах своїх контрагентів, клієнтів, колег по роботі, інші - асоціації, які викликає діяльність окремої особи у широкої громадськості або в інших юридичних осіб в цій державі або за її межами; оцінка позитивних та негативних якостей людини як професіонала: підприємця, службовця, фахівця, керівника тощо, тобто професійних якостей особи; позитивна оцінка фізичної або юридичної особи, передусім як добросовісного підприємця, іншими учасниками майнового обороту. Як честь і гідність, так і ділова репутація - це категорія моральності, які у своїй сукупності визначають добре ім'я. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Також, у даній постанові встановлено, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та проявом на повагу на людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації. Згідно частини 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частиною 5-6 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до змісту частини 1 статті 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно норм вказаної статті ЦК України, об'єктивна сторона складу даного цивільного правопорушення передбачає одночасну наявність двох складових елементів - недостовірність поширеної інформації та її неправильність на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загально визначених правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка порушує право позивача на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до ч.1, 3 ст. 9 Закону України «Про інформацію», всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Статтею 200 ЦК України встановлено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі; суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права. За змістом ст.62 Конституції України, ст.2 КК України, ч.1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, наведене у статті відповідачем твердження, що «…Фактично експерти не є об'єктивними, бо піклуються про збереження монополії «Укрметртестстандарту» і про збереження усіх корупційних схем, якими це держпідприємство обросло за багато років…» завдає шкоди діловій репутації позивача, оскільки відповідачем не доведено в судовому засіданні про притягнення працівників ДП «Укрметртестстандарт», які працюють в галузі метрології, до відповідальності за вчинення корупційних дій. Такі відомості підлягають доведенню чітко визначеними засобами доказування. Тому, дане твердження відповідача не відповідають дійсності, порушують презумпцію невинуватості позивача та завдають шкоди діловій репутації позивача. Що стосується висловлення автора статті: «Але коли приватні повірочні лабораторії звертаються до міністерства, їхні заявки футболять до Укрметртестстандарту, який готує експертні висновки про необхідність відмови у задоволенні заявок під різними абсурдними предлогами. Доходить до такого маразму, що експерти плутаються у технічній документації заявників і плутають градуси вимірювання кутів з градусами Цельсія», слід зазначити наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивач ДП «Укрметртестстандарт» є науковою установою категорії А4, має високий науковий потенціал та визнання в Україні та світі, формує державну науково - технічну політику, впливає на науково - технічну політику галузей та має високий рівень розвитку і отриманих результатів наукової діяльності (а.с.28,29,30). Позивач є визнаним у світі державним науковим метрологічним центром України, в якому працюють фахівці. 35 працівників підприємства мають науковий ступень, з них: 32 - кандидати технічних наук, 3 - доктори технічних наук. Загальна облікова численність працівників підприємства позивача складає 901 особу, з них: вищу освіту мають - 807 осіб, підвищення кваліфікації протягом останнього року - 115 осіб. Проведення експертизи здійснюються кваліфікованим спеціалістами, які мають високий рівень освіти, практичний досвід роботи та пройшли стажування у вітчизняних та закордонних метрологічних центрах. Спеціалісти позивача регулярно проходять навчання і атестування в якості державних повірників після проходження процедури уповноваження згідно з наказом Держспоживстандарту України №55 від 03.03.2005 р. «Про затвердження порядку атестації державних повірників та повірників». ДП «Укрметртестстандарт» проводить експертизу документів, поданих на уповноваження (атестацію) повірочними лабораторіями, та здійснює розроблення програм перевірки заявників відповідно до п.5.8 Правил уповноваження та атестації у державній метрологічній системі, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 29.03.2005 №71, відповідно до яких відмову заявник отримує лише в разі його невідповідності критеріям уповноваження, а саме: через відсутність еталонів, приміщень, атестованих працівників, умов для проведення метрологічних робіт. Твердження автора статті: «Показово, що ДП «Укрметртестстандарт» не дає жодної копійки в бюджет, а його допотопне обладнання давно відстало від сучасних стандартів», спростовується наступним. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ДП «Укрметртестстандарт» є сумлінним платником податків. За сумлінне виконання обов'язків зі сплати податків позивач двічі у 2011 та 2012 роках був визнаний переможцем Всеукраїнського рейтингу сумлінних платників податків, який проводиться Асоціацією платників податків України, та був нагороджений дипломами переможця «Всеукраїнського рейтингу сумлінних платників податків». Крім того, протягом 2013 року позивачем було придбане сучасне, високотехнологічне обладнання, яке відповідає світовим стандартам та забезпечує якісне виконання вимірювань та інших метрологічних робіт, на загальну суму 41 072 498,93 грн.(а.с.15-17). Еталонна база позивача нараховує 15 державних еталонів, 31 вихідний еталон України, 1278 робочих еталонів ДП «Укрметртестстандарт» (а.с.32-37). Система менеджменту якості ДП «Укрметртестандарт» визнана форумом якості КООМЕТ на відповідність стандартам ISO/IES 17025 Guide 34 (а.с.25). Позивачу надане право від Міжнародного бюро мір і ваг маркувати сертифікати калібрування засобів вимірювальної техніки логотипом CIMP MRA (а.с.26,27). Наданий позивачем перелік обладнання свідчить про те, що підприємство динамічно розвивається, освоює нові напрямки випробувань та досліджень, має високопрофесійний кадровий потенціал, який здатен забезпечити цей розвиток на належному науково - технічному рівні. В статті автором стверджується про штучно створену монополію на повірку лічильників, маючи на увазі позивача ДП «Укрметртестстандарт». Слід зазначити, що крім позивача в Україні право проводити повірку лічильників мають близько 33 організацій, які уповноважені відповідно до наказу Держспоживстандарту України «Про затвердження правил уповноваження та атестації у державній метрологічній системі» №71 від 29.03.2005 року (а.с.18-23). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про антимонопольний комітет України» встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку відноситься до повноважень Антимонопольного комітету України. Процедура визначення монопольного становища відносно позивача не здійснювалася, рішення щодо визнання ДП «Укрметртестстандарт» монополістом немає. Зі змісту висловлювань поширених відповідачем відносно позивача вбачається, що інформація є негативною, так як йдеться про наявність на підприємстві позивача корупційних схем, недобросовісну монополію позивача на повірку лічильників, несплату податків позивачем, низьку кваліфікацію кадрів та «допотопне обладнання», тобто викладена інформація виходить за межі, встановлені в інтересах захисту прав і репутації інших осіб. Відповідно до частини 1 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, в даному випадку на відповідача [PERSON], а на позивача покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК України. Згідно із п. 19 Постанови Пленуму, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути тлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Так, Європейський суд наполягає, що свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи, та робить розрізнення між твердженнями факту та оціночними судженнями (справа «Лінгенс проти Австрії»). Вимога щодо доведення правдивості оціночного судження є неможливою та порушує свободу вираження поглядів та думки. Люди мають право мати думки та висловлювати їх вільно з питань, які становлять їх інтерес, думки, які дехто чи навіть усі можуть вважати перебільшеними, обмеженими або упередженими, але думки, яких вони чесно дотримуються. Європейський Суд у своїй судовій практиці дотримується підходу щодо захисту свободи вираження, вказуючи, що свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. Свобода слова визнається цінною, оскільки публічні обговорення є можливим інструментом досягнення суспільних цілей та вираження особистих поглядів саме по собі є людським благом пошуку істини, досягнення справедливості, викриття негативних тенденцій у суспільстві і взаємовідносинах між людьми. Вільне передавання почуттів, поглядів та ідей є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, так само, як і здатність людини сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми, яка є також важливою для формування особистих переконань. Проте, тією ж ст. 10 ч.2 Конвенції передбачено законодавче обмеження права на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань, зокрема, для захисту репутації або прав інших осіб, тощо, і є необхідним в демократичному суспільстві. Аналогічне положення передбачено і ст. 34 Конституції України, відповідно до якого здійснення права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей. Тому, навіть коли твердження становить оціночне судження, має бути наявна фактична основа для такого судження. Оціночне судження, як стверджує практика Європейського суду з прав людини (справа «Лінгенс проти Австрії»), є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними джерелами інформації. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Вивчивши надані докази, з огляду на положення чинного законодавства України, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахування практики Європейського суду, суд приходить висновку, що розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною, яка носить негативний характер. Правдивість поширеної відповідачем [PERSON] інформації, останнім не доведено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є доведені, тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних позивача про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивачу завдано моральну шкоду приниженням його ділової репутації, оскільки в даному випадку мало місце порушення прав позивача, а саме: порушення конституційного права на повагу до ділової репутації, яке закріплено в преамбулі Загальної декларації прав людини та гарантоване Конституцією України. Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Пункт 27 Постанови Пленуму передбачає, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». З встановлених по справі обставин суд приходить до висновку, що діями відповідача [PERSON], що виразились у розповсюдженні неправдивих відомостей щодо позивача ДП «Укрметртестстандарт», останньому була завдана моральна шкода, яка виразилась у втратах немайнового характеру, внаслідок приниження ділової репутації. Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ДП «Укрметртестстандарт» моральну шкоду в розмірі 100,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сума сплаченого судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved