Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 33449,95 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 28.01.2009 року між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою,тарифами банку, а також відповідач повинен забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату відсотків відповідно до умов договору щомісячними платежами. Відповідач підтвердив свою згоду на те , що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення діючого законодавства та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав в повні мірі, у зв'язку з чим банк має право вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 30.06.2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 33449,95 грн., яка складається з: 1319,82 грн. - заборгованості за кредитом; 26799,18 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3500,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 250 грн. - штрафу (фіксованої частини); 1580,95 грн. - штрафу (процентна складова). Саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з'явився без поважних причин. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 28.01.2009 року між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов надання та правил банківських послуг, правил користування платіжною карткою, а також відповідач повинен забезпечити повернення одержаного кредиту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанком » Умовами та правилами надання банківських послуг , Тарифами, Правилами користування платіжною карткою складають між банком та позичальником кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві . Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що право зміни кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням і без попередньої згоди клієнта Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Пунктом 8.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено , що при порушенні строків платежів при любому грошовому зобов'язанні, передбаченому договором, більш ніж на 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф розмірі 500 гривень плюс 5 відсотків від суми позову. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема , неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до п.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання. Враховуючи, що норма, яка встановлює таке положення , не є диспозитивною, тобто сторони не в змозі змінити її положення та встановити у договорі штраф у вигляді твердої суми або в кратному відношенні до суми зобов'язання суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. не підлягає задоволенню. Також договором передбачена комісія за кредитне обслуговування в розмірі 1 % від суми заборгованості. Пунктом 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.03 року № 255 (в подальшому - Правила № 255), визначає комісійні доходи і витрати банку як операційні доходи й затрати за наданими або отриманими послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов'язання чи вважається фіксованою. Комісії, що отримуються (сплачуються) під час надання послуг встановлені підпунктом б) пункту 2.4 розділу II Правил № 255. За смисловою ознакою, виходить, комісія за надання та обслуговування кредиту - це плата за послуги банку. Позивач не надав розрахунків заборгованості за комісією, лише розрахунок заборгованості за пенею та комісією , а сума 237,43 грн., яку позивач просить стягнути як пеню і коміссію, являється тільки пенею. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції Україниніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК Україништраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції Українищодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В даному випадку саме пеня, як різновид неустойки, є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання і за текстом кредитного договору пеня визначається , як перший із способів забезпечення зобов'язання позичальника перед банком в порівнянні із штрафом і підлягає стягненню . Відповідно до ст. 258 ч. 2 п 1 ЦК України, відносно неустойки у вигляді пені та штрафу встановлений скорочений строк позовної давності в один рік. Норма ст. 266 ЦК встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог (стягнення неустойки та інші), які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно із спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, право на стягнення неустойки (штрафу, пені) припиняється разом з вимогою, якою забезпечене таке стягнення. Виходячи із згаданої вище норми, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов'язання, але не більше ніж за один рік, що також відповідає правовим позиціям висловлених ВСУ у справі № 6-100цс14. Виходячи з наведенного, з урахуванням розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.01.2009, задоволенню підляє пеня в за один рік в сумі 1300 гривень Згідно умов кредитного договору позивач взяла на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом та проводити погашення кредиту. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повні мірі. Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника вимагати повернення всієї суми кредиту. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами ст. 536 ЦК України. Аналізуючи наведені докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частково задоволенню та стягненню підлягає заборгованість станом на 30.06.2017 в сумі 29419,00 грн, яка складається з: 1319,82 грн. - заборгованості за кредитом; 26799,18 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1300,00 грн. - заборгованості за пенею . На підставі наведеного та

Outcome: partial