Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 вересня 2015 року вони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Тюдівської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області, актовий запис №6. За час перебування у шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сімейне життя з відповідачем не склалось у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння між подружжям щодо побудови нормальних сімейних стосунків, що призвело до припинення сімейно-шлюбних відносин та ведення спільного господарства, а також до окремого проживання подружжя. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх спільної дитини, тому просить шлюб розірвати, повернути їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягувати з відповідача аліменти в твердій фіксованій сумі в розмірі 1200 гривень на дитину щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення дочкою повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 02.10.2020 року даний позов прийнято до розгляду та відкрито у справі спрощене провадження без повідомлення сторін. 06 жовтня 2020 року до суду від відповідача надійшла заява, в якій він просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини визнає повністю та просить задовольнити заявлений позов. Судом встановлено, що 23 вересня 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Тюдівської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області, за актовим записом №6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Сім`я сторін розпалася повністю та надії на її збереження немає, оскільки сторони разом тривалий час не проживають, подружніх відносин не підтримують та спільного господарства не ведуть. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України та ст.24 СК України: шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. А згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу (ч.3 ст.105 СК України). Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу та, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із врахуванням того, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, суд вважає, що укладений між сторонами шлюб слід розірвати. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому на вимогу позивача їй слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». З матеріалів справи вбачається, що за час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина [PERSON] [INFO] . Копією свідоцтва про народження дитини, серії [NUMBER] від 16 листопада 2015 року (а.с.4) підтверджується, що батьком дитини [PERSON] - є [PERSON] (відповідач у справі). Дитина проживає із позивачем, що підтверджується довідкою Тюдівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області №620 від 01 жовтня 2020 року (а.с.10). Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1, 2 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, можливість надання утримання другим з батьків. Так, суд бере до уваги те, що відповідач не має постійного місця роботи, приватним підприємцем не є і має нерегулярний, мінливий дохід, інших утриманців на даний час не має. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - в твердій грошовій сумі 1200 гривень на дитину щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з 01 жовтня 2020 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривні. Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі наведеного, ст.ст.24, 105, 110, 112, 113, 141, 160, 180-185, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved