Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13817,81 грн., тобто по день фактичного розрахунку 20.01.2016 року, та моральної шкоди в сумі 5000 грн. (всього 18817,81 грн.)., мотивуючи тим, що він працював на підприємстві відповідача з 05.11.2009 року та 17.12.2015 року та був звільнений у звязку з порушенням власником підприємства законодавства про працю; в день звільнення відповідач не провів розрахунку по заробітній платі, а зробив це лише 20.01.2016 року; на день подання позову до суду сума середнього заробітку, виходячи із середньої зарплати за один місяць в сумі 12561,65 грн., середньоденної заробітної плати позивача в сумі 418,72 грн. та часу затримки в один місяць і три дні, складає 13817,81 грн.; невиплатою заробітної плати відповідач завдав позивачу моральної шкоди, тому просить на підставі ст.ст.115, 116, 117, 237-1 КЗпП позов задоволити. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов в частині стягнення моральної шкоди не визнає повністю. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] у період з 05.11.2009 року та 17.12.2015 року перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Ігнатпільський карєр» (17.12.2015 року звільнений у звязку з порушенням власником підприємства законодавства про працю), що стверджується копією трудової книжки ЛК № 445210. Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, відповідач при звільненні працівника з позивачем не розрахувався. Як підтверджується довідкою ПАТ «Ігнатпільський карєр» від 14.03.2016 року № 17, заборгованість відповідача по заробітній платі позивача в сумі 75417,83 грн. виплачена йому 20.01.2016 року. Таким чином, фактичний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений 20.01.2016 року. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як випливає з довідки відповідача 14.03.2016 року № 16 від про доходи позивача, розмір середньоденної заробітної плати позивача, обчисленого виходячи із виплат за останні два повних календарних місяці роботи, що передували звільненню (12404,94+12280,02)/42 становить 587,74 грн. Відтак, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 17.12.2015 року по 20.01.2016 року, що становить 23 робочих днів, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 587,74 грн., складатиме 13518 грн. Однак, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного звільнення в сумі 13817,81 грн., який помилково обраховано виходячи із середньої зарплати за один місяць в сумі 12561,65 грн., середньоденної заробітної плати позивача в сумі 418,72 грн. та часу затримки в один місяць і три дні. Отже, перевіривши правильність проведеного позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд доходить висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного звільнення лише в частині суми 13518 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн., то суд виходив з наступного. Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Так, згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Дослідженням доказів у цій справі, судом встановлено факт порушення відповідачем законного трудового права позивача на своєчасний розрахунок при звільненні. Внаслідок такого порушення, на думку суду, позивач зазнав душевних та моральних страждань через втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу завдано моральної шкоди. Оскільки між діями відповідача та заподіяною моральною шкодою позивачу є безпосередній причинний звязок і відповідачем належними та допустими доказами не спростовано, що шкоди завдано не з його вини, вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є правомірною. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних і моральних страждань, вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння моральної шкоди на суму заявлену до стягнення в розмірі 5000 грн. Тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що таким чином розмір шкоди підлягає зменшенню. Відтак, на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в сумі 500 грн. А отже, в решті вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 ЗаконуУкраїни «Про судовий збір». Тому

Outcome: approved