Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування спричиненої моральної та матеріальної шкоди. У судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що 29 вересня 2012 року в м. Волочиськ Хмельницької області по вул. Незалежності, 45 сталася дорожньо транспортна пригода за його участі під час керування ним автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER] та [PERSON], який керував в стані алкогольного спяніння автомобілем «Ауді», державний номер [NUMBER]. В наслідок ДТП було пошкоджено його автомобіль, який будучи абсолютно новим з пробігом 8000 км. втратив товарну вартість і перейшов в розряд битих. Також при відшкодуванні шкоди страховою компанією з нього було вирахувано 1650 грн. франшизи. Крім того, неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, оскільки довелося не користуватись своїм автомобілем протягом 2 місяців, через що він змінив свій звичний спосіб життя, він був вимушений доводити свою невинність в суді, витратив гроші на послуги адвоката, тому просить визнати [PERSON] винним у скоєнні ДТП, стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 1650 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідач позов не визнав та пояснив, що дійсно 29 вересня 2012 року він став учасником ДТП за участі позивача. Однак під час розгляду справи за позовом [PERSON] Волочиським районним судом він уклав із представником позивача мирову угоду, відшкодував шкоду, передавши гроші адвокату позивача, у звязку з чим той подав заяву про відмову від позову. Вважає, що позивач має намір стягнути з нього шкоду повторно і його дії є неправомірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі - право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо/ володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром і страховим відшкодуванням. Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), В силу наведених норм, франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, а компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, якщо вона (франшиза) була передбачена договором. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. У ч. 4 ст. 61 ЦПК визначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 29 вересня 2012 року в м. Волочиськ Хмельницької області по вул. Незалежності, 45, сталася дорожньо транспортна пригода за участі [PERSON], який керував автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем «Ауді», державний номер [NUMBER]. В наслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача. Постановою Волочиського районного суду від 20 листопада 2013 на підставі висновку судової авто технічної експертизи № 4058/1322 від 25 жовтня 2013 року визнано, що в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 124 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 14 лютого 2014 року вказана вище постанова залишена без змін, а апеляція [PERSON] без задоволення, оскільки суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що в даному випадку водію [PERSON] була створена аварійна ситуація, що при виникненні небезпеки для руху він застосував екстрене гальмування, та уникнути зіткнення не вдалося, оскільки не вистачило зупинного шляху, тому в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст 124 КУпАП. Згідно довідки ПАТ «СК «Країна» № 5116 від 11 серпня 2014 року, франшиза згідно укладеного договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №05/ТЗ/0005461 від 26.07.2012 року укладеного між ПАТ «СК «Країна» та [PERSON] становить 1 650 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст 61 ЦПК України. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач не надав суду належних доказів того, що він відшкодував позивачу заподіяну внаслідок ДТП , що сталося 29.09.2012 року у м.Волочиську шкоду, оскільки ухвалою Волочиського райсуду від 23 січня 2014 року закрито провадження по справі у звязку із відмовою представника позивача від позову, а не затверджено мирову угоду (як стверджує відповідач), під час зазначеного судового засідання не йшлося про те, що відповідач відшкодував позивачу заподіяну шкоду ( що встановлено під час прослуховування звукозапису судового засідання ). Адвокат [PERSON] , який був представником позивача під час розгляду справи Волочиським районним судом) неодноразово викликався в суд в якості свідка, однак в судове засідання не зявився. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1650 грн. 00 коп., оскільки дійсно обов'язок щодо сплати франшизи покладено на відповідача. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд вважає, що позивач зазнав моральних страждань, що полягають в стресі, який був викликаний ДТП, нервовим хвилюванням завданим наслідками ДТП, незручностями, повязаними з неможливістю користування автомобілем. Однак,

Outcome: partial