Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 20365,15 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що 13.01.2009 р. ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], уклали кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу було надано кредит в розмірі 6600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки. Станом на 09.03.2016 р. відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 20365,15 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 5593,28 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12264,96 грн., заборгованість за пенею та комісією 1299,05 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 957,86 грн. Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, на адресу суду надіслала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.01.2009 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредитні кошти в сумі 6600,00 грн. на споживчі цілі на умовах, визначених в договорі, з остаточним терміном повернення кредиту, сплати відсотків, що відповідає строку дії картки. За користування кредитними коштами договором встановлено відсоткову ставку в розмірі 22,80 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.13). Виходячи із змісту ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, сторонами по справі були узгоджені всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, зміст умов кредитного договору є чітким та зрозумілим для сторін, договір підписаний позивачем та відповідачем. Відповідач умови договору не виконала,\~станом на 09.03.2016 р. відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 20365,15 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 5593,28 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12264,96 грн., заборгованість за пенею та комісією 1299,05 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 957,86 грн. (а.с.4-12). Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні строків платежів при любому грошовому зобов'язанні, передбаченому договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень плюс 5 відсотків від суми заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами\~ договору передбачено застосування пені (комісії) як виду цивільно-правової відповідальності та\~ передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків\~ платежів\~\~ по будь-якому з грошових зобовязань. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме\~ порушення. В даному випадку саме пеня, як різновид неустойки, є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання і за текстом кредитного договору пеня визначається , як перший із способів\~ забезпечення зобов'язання позичальника\~ перед банком в порівнянні із штрафом і підлягає стягненню.\~ Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даній справі пунктом 8.6\~ «Умов и правил\~ надання банківських послуг» встановлена відповідальність клієнта за порушення строків платежів у вигляді штрафу. Дані\~ «Умови и правила\~ надання банківських послуг» не містять підпису відповідача,\~ у заяві позичальника від 13.01.2009 р. домовленості сторін щодо штрафних санкцій\~ немає, а тому позовні вимоги про стягнення штрафу\~в сумі 250,00 грн. та 957,86 грн., задоволенню не підлягають, що відповідає правовим позиціям ВСУ у справах № 6- 2003цс15,\~№ 6-1926цс15. Відповідно до ст. 258 ч. 2 п 1 ЦК України, відносно неустойки у вигляді пені та штрафу встановлений скорочений строк позовної давності в один рік. Норма ст. 266 ЦК встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог (стягнення неустойки та інші), які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно із спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, право на стягнення неустойки (штрафу, пені) припиняється разом з вимогою, якою забезпечене таке стягнення. Виходячи із згаданої вище норми, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов'язання, але не більше ніж за один рік.\~Відповідно до\~ кредитного договору\~\~ за несвоєчасне\~ повернення кредиту позичальник сплачує пеню\~в розмірі 1%\~ від суми\~ заборгованості. Із поданих розрахунків банку вбачається що, розмір пені складає\~1299,05 грн. Згідно умов кредитного договору позивач взяла на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом та проводити погашення кредиту. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала в повні мірі. Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника вимагати повернення всієї суми кредиту. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами ст. 536 ЦК України. Аналізуючи наведені докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частково задоволенню та стягненню підлягає заборгованість\~ станом на 09.03.2016 р. в сумі 19157,29 грн., яка складається з: 5593,28 грн. -\~ заборгованість за кредитом; 12264,96 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1299,05 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Враховуючи те, що позивач сплатив судовий збір, його, згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача, пропорційно до задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial