Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач за первинним позовом відповідач за зустрічним [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про вселення в житлове приміщення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], зареєстрованим в Козилівській сільській раді Корюківського району Чернігівської області 28 квітня 2001 року. Від спільного подружнього життя є двоє неповнолітніх дітей, син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. В [ADDRESS] проживала знайома матері позивачки - [PERSON] за згодою якої 20 квітня 2001 року позивачка була зареєстрована за вищевказаної адресою, але продовжувала проживати з відповідачем у своїх батьків. Мати позивачки [PERSON] в серпні 2003 року віддала [PERSON] гроші за її житловий будинок і домовилась з останньою про вселення сім'ї позивачки в даний житловий будинок. 06 грудня 2003 року, за згодою [PERSON], позивачка з відповідачем та однією дитиною вселились до її житлового будинку, зареєструвався відповідач в даному житловому будинку [INFO], пізніше народилася друга дитина, яка також стала проживати разом з позивачкою та відповідачем в будинку по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Сімейне життя позивачки та відповідача не склалось, в 2008 році шлюб було розірвано. Сторони хоча й продовжували проживати за однією адресою, але фактично припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. У 2012 році відповідач з застосуванням фізичного насильства вигнав позивачку з дітьми з житлового будинку по [ADDRESS], позивачка змушена була тимчасово переїхати проживати до будинку своїх батьків. В житловому будинку залишились особисті речі позивачки, дітей та їх з відповідачем спільне подружнє майно. У [INFO] у позивачки народилася третя дитина син [PERSON], [INFO], який також був зареєстрований у спірному домоволодінні. Діти знаходяться з позивачкою та перебувають на її утриманні. Позивачка неодноразово намагалась разом з дітьми вселитись до будинку в якому зареєстрована, але відповідач налаштований агресивно, до будинку не впускав. Позивачка змушена звернутися до суду. Просить суд вселити її та її дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] до будинку в [ADDRESS]. Зобов'язати відповідача віддати їй ключі від даного житлового будинку та не чинити позивачці та її дітям перешкод в користуванні даним житлом. Відповідач за первинним позовом позивач за зустрічним [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просить позбавити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням, яка знаходиться в [ADDRESS], зняти їх з реєстрації місця проживання. Свої вимоги аргументує тим, що дійсно з позивачкою-відповідачкою вони перебували в шлюбі з 2001 року до квітня 2008 року. Від шлюбу народилось двоє дітей, сини [PERSON] та [PERSON]. З 2004 року після смерті [PERSON] вони з позивачкою-відповідачкою стали проживати в будинку [ADDRESS]. На дане нерухоме майно право власності ніким не зареєстроване. Доказом, з якого часу [PERSON] не проживає у [ADDRESS] є довідки з сільської ради, які додаються до позову. Довідка надана позивачкою в первісному позові про те, що вона є власником, співвласником даного будинку і зареєстрований син [PERSON] є фіктивною. В червні 2010 року [PERSON] за власним бажання забрала свої та дитячі речі, майно та переїхала жити до батьків. На теперішній час вона проживає з іншим чоловіком в цивільному шлюбі в будинку його родичів. Від даного цивільного шлюбу є дитина. На момент подання позовної заяви [PERSON] не проживала у будинку [ADDRESS] більше трьох років, будь-якої домовленості про збереження за позивачкою-відповідачкою житлової площі не існує, тому [PERSON] повинна бути визнана такою, що втратила право користуватися даним житловим будинком, вона та діти повинні бути зняті з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. У судовому засіданні позивачка за первинним позовом відповідачка за зустрічним [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не погодились з вимогами зустрічної позовної заяви та просили відмовити у її задоволенні. У судовому засіданні відповідач за первинним позовом позивач за зустрічним [PERSON] та його представник [PERSON] первинний позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, підтримали вимоги за зустрічним позовом. У судовому засіданні представники третіх осіб органу опіки та піклування Корюкіської РДА, опікунської ради Козилівської сільської ради Тополь О.М., Рубець П.М. підтримали позовні вимоги за первинним позовом просили їх задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні представник третьої особи міграційної служби Стельмах О.П. у вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про вселення в житлове приміщення задовольнити частково та відмовити у задоволенні зустрічного позову за наступних підстав. По справі встановлено, що позивачка за первісним позовом [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], зареєстрованим в Козилівській сільській раді Корюківського району Чернігівської області 28 квітня 2001 року. Від спільного подружнього життя є двоє неповнолітніх дітей, син [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.06.2013 та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.07.2004. В [ADDRESS] проживала знайома матері позивачки - [PERSON] за згодою якої 20 квітня 2001 року позивачка була зареєстрована за вищевказаною адресою, але продовжувала проживати з відповідачем у своїх батьків. Мати позивачки [PERSON] в серпні 2003 року віддала [PERSON] гроші за її житловий будинок і домовилась з останньою про вселення сім'ї позивачки за первинним позовом в даний житловий будинок. 06 грудня 2003 року, за згодою [PERSON], позивачка з відповідачем та однією дитиною вселились до її житлового будинку, зареєструвався відповідач в даному житловому будинку [INFO], пізніше народилася друга дитина, яка також стала проживати разом з позивачкою та відповідачем в будинку по [ADDRESS]. За заявою [PERSON] виконкомом Козилівської сільської ради від 08.08. 2003 року відкрито окремий погосподарський номер та згідно запису в погосподарській книзі остання є головою спірного домогосподарства. [INFO] [PERSON] померла. При житті [PERSON] розпорядилась своїм майном та склала заповіт на іншу особу, яка в свою чергу не звернулась до нотаріальної контори у встановлений законодавством строк та спадщину не прийняла, що підтверджується довідкою Корюківської нотаріальної контори від 27.03.2014 року. В подальшому сімейне життя позивачки та відповідача не склалось, в 2008 році шлюб було розірвано. Сторони хоча й продовжували проживати за однією адресою, але фактично припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. У 2012 році позивачка переїхала проживати до будинку своїх батьків. У [INFO] у позивачки народилася третя дитина від іншого цивільного шлюбу син [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться з позивачкою, перебувають на її утриманні, як і позивачка зареєстровані у спірному будинку. Факт примусового виселення [PERSON] та її дітей зі спірного домоволодіння її колишнім чоловіком не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки свідки допитані за клопотанням сторін на думку суду є зацікавленими особами, а їх покази суперечливими. Позивачка намагалася вселитися до будинку 27 січня 2014 року, але відповідач до будинку не впустив. [PERSON] звернулась за допомогою до сільської ради. Сільським головою була створена комісія, члени якої разом з нею прибули до житлового будинку де живе відповідач та вимагали впустити [PERSON] з дітьми до будинку, однак відповідач до будинку нікого не впустив, мотивував, що зараз він проживає з іншою жінкою з якою вже уклав шлюб. Про відмову відповідача був складений відповідний акт. [PERSON] деякий час проживала з дітьми у будинку своїх батьків. Її батько хворий, є інвалідом 2-ї групи, потребує спокою, тому вона тимчасово переселилася з дітьми до будинку своїх знайомих, ніякого іншого житла у власності не має. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 156 Житлового кодексу, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. З аналізу даних норм вбачається, що ініціювати питання щодо вселення або виселення з житла має право тільки власник цього житла та виключно щодо членів або колишніх членів його сім'ї. Беручи до уваги, що на час розгляду справи право власності на спірний будинок у встановленому законом порядку не зареєстроване, сторони у справі не є членами сім'ї власника та на думку суду мають рівні права щодо користування даним будинком. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. З огляду на викладене, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню тільки в частині зобов'язання не чинити перешкод у користуванні власністю, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають відмові у повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача за первинним позовом.

Outcome: partial