Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності. На підставу своїх вимог спирається на те, що він [PERSON], [INFO], проживає постійно в селі Кищенці Маньківського району Черкаської області в житловому будинку по вулиці Садова, 32. Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Садова, 32 в селі Кищенці Маньківського району Черкаської області належить позивачу на праві приватної власності на підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 25.07.2017 року у справі №701/656/17-ц, яке вступило в законну силу 09.08.2017 року. Вищевказаним рішенням суду визнано право власності за [PERSON], [INFO] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №32 по вулиці Садова в селі Кищенці, Маньківського району Черкаської області згідно найменувань даних технічного паспорта. Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95125571 від 21.08.2017. Попередньо даний будинок належав [PERSON], який помер 2 березня 2013 року в селі Кищенці Маньківського району Черкаської області. Разом з тим, в процесі судового розгляду цивільної справи №701/656/17-ц матеріалами справи фактично встановлено, та підтверджено, що будинок з надвірними будівлями та спорудами будинку по вулиці Садова, 32 в селі Кищенці Маньківського району Черкаської області знаходиться на земельній ділянці площею 0,4992 га., переданої [PERSON] у приватну власність та належної згідно Державного акту серії ЯЛ №970213 від 28.03.2011 року, кадастровий номер земельної ділянки 7123183001:01:001:0112. В процесі судового розгляду цивільної справи №701/656/17-ц відповідачами по справі, спадкоємцями [PERSON] повністю визнано вимоги позивача як стосовно права власності на житловий будинок, так і стосовно прав на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, що визначено в їх заявах, справжність підписів на яких засвідчено нотаріально, та які знаходяться в матеріалах даної справи. Земельна ділянка пов'язана з житловим будинком цільовим призначенням (особисте селянське господарство), зі смертю формального титульного власника земельної ділянки припинились його права на землю, і до складу спадщини не ввійшли. Оскільки позивач набув право власності на житловий будинок, відбулось припинення права власності попереднього формального власника [PERSON], який помер 2 березня 2013 року, і до позивача переходить право власності на земельну ділянку, на якій розміщені будинок з надвірними будівлями та спорудами, без зміни її цільового призначення у відповідності до ст. 120 ЗК України. Оскільки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку визначено власником попереднього власника житлового будинку, дані обставини є самі по собі підтвердженням відсутності іншої можливості оформлення прав позивача на землю, ніж в судовому порядку, у звязку з чим вимушений звертатись до суду з даним позовом. Представник позивача до суду не зявився, але в своїй позовній заяві просить справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Кищенецької сільської ради в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що [PERSON], [INFO], проживає постійно в селі Кищенці Маньківського району Черкаської області в житловому будинку по вулиці Садова, 32.(а.с.13) Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Садова, 32 в селі Кищенці Маньківського району Черкаської області належить позивачу на праві приватної власності на підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 25.07.2017 року у справі №701/656/17-ц, яке вступило в законну силу 09.08.2017 року (а.с.7-9). Вищевказаним рішенням суду визнано право власності за [PERSON], [INFO] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №32 по вулиці Садова в селі Кищенці Маньківського району Черкаської області згідно найменувань даних технічного паспорта. (а.с.7-9). Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95125571 від 21.08.2017 (а.с.10). Попередньо даний будинок належав [PERSON], який помер 2 березня 2013 року в селі Кищенці Маньківського району Черкаської області. (а.с.11). Разом з тим, в процесі судового розгляду цивільної справи №701/656/17-ц матеріалами справи фактично встановлено, та підтверджено, що будинок з надвірними будівлями та спорудами будинку по вулиці Садова, 32 в селі Кищенці Маньківського району Черкаської області знаходиться на земельній ділянці площею 0,4992 га., переданої [PERSON] у приватну власність та належної згідно Державного акту серії ЯЛ №970213 від 28.03.2011 року, кадастровий номер земельної ділянки 7123183001:01:001:0112. (а.с.12). В процесі судового розгляду цивільної справи №701/656/17-ц відповідачами по справі, спадкоємцями [PERSON] повністю визнано вимоги позивача як стосовно права власності на житловий будинок, так і стосовно прав на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, що визначено в їх заявах, справжність підписів на яких засвідчено нотаріально, та які знаходяться в матеріалах даної справи (а.с.14-15). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки позивач набув право власності на житловий будинок, відбулось припинення права власності попереднього формального власника [PERSON], який помер 2 березня 2013 року, і до позивача переходить право власності на земельну ділянку, на якій розміщені будинок з надвірними будівлями та спорудами, без зміни її цільового призначення у відповідності до ст. 120 ЗК України. Ст. 120 ЗК України визначено поняття та підстави переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про особисте селянське господарство», до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім'ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності (дана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 11.02.2015 року у справі №6-2цс15). Дана правова норма ст. 120 ЗКУкраїни узгоджується з приписами ст. 377 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦКУ, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Крім того, також такий перехід права власності повністю узгоджується з приписами ст.381 ЦК України, якою визначено поняття садиби як обєкта права власності. За ч. 1 ст. 381 ЦКУ, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. За ч. 2 ст. 381 ЦК України, у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства ст. 14 ЦК України. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 Цивільного Кодексу України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Частина 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вартість майна згідно Витягу зі Звіту про незалежну оцінку, виконаного субєктом оціночної діяльності складає 22000 грн., що становить ціну позову. (а.с.20-22). У відповідності до ч.1 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини, а тому заявлений позивачем цивільний позов підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved