Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником вищезазначеної квартири, а відповідач, який є братом дружини позивача, був зареєстрований у ній за умови сплати комунальних послуг за себе. Однак останні 7-8 років він не сплачував ні комунальні послуги, ні додаткові витрати на утримання будинку та проживає наразі зі своєю цивільною дружиною [PERSON] за іншою адресою. Добровільно відповідач знятися з реєстрації не бажає, хоча жодного дня не мешкав у цій квартирі та особистих речей його у ній немає. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Вислухавши позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.9). За адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач, відповідач та [PERSON] (а.с.8). Також довідкою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 23 серпня 2018 року, встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], з 02 листопада 2011 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, знає, що позивач живе за адресою: [ADDRESS], разом з дружиною з часу, коли вони придбали цю квартиру. Відповідача вона ніколи не бачила, як і чужих речей у квартирі позивача. Свідок [PERSON] зазначила, що позивач є її чоловіком, а відповідач братом. Пояснила, що в 2003 році за згодою чоловіка вони зареєстрували за вищевказаною адресою відповідача, однак він повинен був платити за комунальні послуги. Зазначила, що відповідач не проживає в квартирі з часу реєстрації і не платить за комунальні послуги. Знає, що в 2009-2010 роках він проживав разом із цивільною дружиною за іншою адресою. Актом від 30 липня 2018 року, встановлено, що відповідач за адресою: [ADDRESS] жодного дня до цього часу не проживав (а.с.5). Дослідженими в судовому засіданні доказами поважні причини відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлені. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робив і ніхто не перешкоджав його проживанню або вселенню до нього, а тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved