Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON], яким просив визнати, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на житловий будинок в м.Ізяславі по вул..Жовтневій, 92 Хмельницької області, на день смерті спадкодавця [PERSON], становив ?. Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Ізяславської міської ради депутатів трудящих 15.08.1973р., власником житлового будинку по вул.Жовтневій, 92 в м.Ізяславі Хмельницької області вказана його мати [PERSON], але, на його думку, зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], які є його батьками. А тому частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на даний житловий будинок, на момент відкриття спадщини після смерті дружини [PERSON], складає ?. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, просив позов задовольнити. Окремо звернув увагу суду на той факт, що під час подружнього життя до даного будинку було здійснено прибудови, за рахунок чого його площа збільшилась. Відповідач по справі [PERSON] в своїх письмових запереченнях проти позову вказує, що житловий будинок, розташований за адресою: Хмельницька область, м.Ізяслав, вул.Жовтнева, 92, є особистою власністю матері [PERSON], оскільки він був придбаний нею у 1967 році на підставі договору купівлі продажу за особисті кошти до укладення шлюбу з [PERSON] А тому частка, яка б належала [PERSON] в праві власності на даний будинок, відсутня, і спадщина після смерті [PERSON] відкрилася на цілий будинок. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечувала, просила в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони в судовому засіданні, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу від 21.08.1967 року, примірник якого зберігається в інвентарній справі №1588 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м.Ізяслав, вул.Жовтнева, 92, [PERSON] продала, а [PERSON] купила домобудівлю, хлів та льох, які знаходяться по вул.Жовтневій, 92 в м.Ізяславі Хмельницької області. Даний житловий будинок був зареєстрований в Шепетівському міжміському бюро технічної інвентаризації 21.09.1967 року та записаний в реєстрову книгу за №57/45. Згідно свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ №243470 [PERSON] та [PERSON] 27 грудня 1967 року уклали між собою шлюб, зареєстрований міським Ізяславським районним бюро РАГС. Після реєстрації одруження [PERSON] взяла прізвище «Сліпонюк». 11.09.1973 року [PERSON] звернулась до Виконкому Ізяславської міської ради із письмовою заявою про видачу правовстановлюючих документів на житловий будинок, придбаний нею за вказаним договором купівлі-продажу від 21.08.1967р., в якій також вказала про зміну свого прізвища з «Ткачук» на «Сліпонюк». 15.08.1973 року виконавчим комітетом Ізяславської міської ради депутатів трудящих [PERSON] було видане свідоцтво про право особистої власності на зазначений житловий будинок, в якому крім іншого зазначено, що житловий будинок зареєстрований бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу №7 за реєстровим №57/45. 11 січня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БВ №271937. 20.01.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БВ №271949. Згідно відомостей зі спадкового реєстру заповіту [PERSON] не знайдено, що підтверджується листом приватного нотаріуса Ізяславського районного нотаріального округу [PERSON] №70/01-16 від 23.09.2016р. Відповідно до ст.128 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно вимог ст.227 згаданого Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Статтею 100 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Статтею 24 Кодексу України про шлюб і сімю Української РСР, затвердженого Законом Української РСР 20.06.1963 року «Про затвердження Кодексу про шлюб і сімю Української РСР», передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. У статті 25 вказаного Кодексу встановлено, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. У пункті 4 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29.12.1969 року №2476-VІІ «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб і сімю Української РСР» вказано, що правила статей 24, 25, 26 та 28 Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розділу застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й набутого ним до 1 січня 1970 року. Статтею 57 Сімейного кодексу України крім іншого встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Статтею 60 СК України передбачено, що майне, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 статті 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом обєктивно встановлено, що житловий будинок №92 по вул.Жовтневій в м.Ізяславі Хмельницької області був придбаний [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) в порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, 21.08.1967 року, тобто до її вступу у шлюб з [PERSON]. Вказаний факт підтверджується зібраними судом по справі доказами, зокрема договором купівлі-продажу будинку від 21.08.1967р., посвідченого нотаріально, з відміткою на ньому Шепетівської МБТІ про реєстрацію будинку в реєстровій книзі за [PERSON], а також свідоцтвом про одруження, видане 27.12.1967р. Враховуючи даний факт, суд приходить до висновку, що вказаний будинок в цілому був особистою приватною власністю [PERSON], а тому на нього не розповсюджувався режим спільної сумісної власності подружжя, не зважаючи на укладений нею в подальшому шлюб з [PERSON] Посилання ж позивача в судовому засіданні на той факт, що [PERSON] під час спільного життя зі [PERSON] було здійснено поліпшення спірного житлового будинку, його добудову, внаслідок чого істотно збільшилась вартість будинку, не знайшло свого підтвердження матеріалами справи. При цьому позивач не був позбавлений можливості довести ті обставини, на які він посилається як на підставу свої вимог/ Враховуючи вказане, у позові [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed