Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом та просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №СM-SMЕ 708/66/2008 від 03.03.2008 року у сумі 268\~277,02 доларів США, яка складається з: заборгованості по сплаті кредиту у розмірі 249\~488,38 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 18\~788,64 доларів США, а також пені в розмірі 4\~092,29 гривень за період з 14.08.2014 року по 23.09.2014 року. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та третьою особою [PERSON] був укладений кредитний договір №СM-SMЕ 708/66/2008, за умовами якого Банк,надає позичальнику кредит у сумі 560\~000,00 доларів США на споживчі цілі, а позичальник зобовязується здійснювати повернення кредиту та оплату за користування кредитними коштами. 03.03.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між відповідачем [PERSON] та Позивачем укладено договір поруки №SR-SME 708/66/2008.Свої зобовязання за вищезазначеним кредитним договором Банк виконав і надав позичальнику кредитні кошти. Зобовязання за Кредитним договором щодо погашення передбачених договором платежів не виконуються, у звязку з чим виникла прострочена заборгованість, яка станом на 07.04.2015 р. становить 268277,02доларів США та складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 249488,38 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 18788,64 доларів США;крім того пені в розмірі 4092,29 гривень за період з 14.08.2014р. по 23.09.2014р..08.11.2014р. на адресу позичальника [PERSON] позивачем була направлена досудова вимога, яка була нею отримана особисто 13.11.2014р., проте не виконана. Банк предявив позов до поручителя [PERSON] протягом шести місяців з дати направлення вимоги до позичальника відповідно до правової позиції Верховного суду України, що викладена в постанові ВСУ по справі №6-190цс14 від 21.01.2015р. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до АТ «ОТП Банк», в якій просив визнати Договір поруки недійсним. В обґрунтування своїх зустрічних вимог посилався на те, що 03.03.2008 р. між Банком та ним укладений Договір поруки №SR-SME 708/66/2008 від 03.03.2008р. в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №СМ-SME 708/66/2008 від 03.03.2008р. Вказує на відсутність строку дії договору, вважає, що валюта кредитування суперечить вимогам ст. 524 ЦК України, вказує, що для здійснення валютних операцій, Банку необхідно мати відповідні ліцензії при підписанні зазначеного договору, таким чином, Банком були порушені законні права позивача за зустрічним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Зустрічний позов вважала таким, що не підлягає задоволенню, підтримала письмові заперечення, що містяться в матеріалах справи, в яких зазначила, що уклавши кредитний договір, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору поруки, кредитор звернувся до суду із позовом до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобовязань, отже позов предявлений із дотриманням вимог ст. 559 ЦК України; Банк, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а резидент отримувати їх. Крім того, в запереченнях представник позивача просила застосувати строк позовної давності до зустрічних вимог про визнання недійсним договору поруки. Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти задоволення первісних позовних вимог заперечувала, підтримала письмові заперечення, що містяться в матеріалах справи, в яких зазначила, що відсутні докази надання кредитних коштів, з розрахунку Банку не вбачається ні період виникнення заборгованості, ні сплачені суми, ні період нарахування пені, Банком не надано договір про відкриття поточного, позичкового, кредитного рахунку позичальника, зазначає, що кредитний договір є споживчим, тому для нього встановлено особливий порядок укладення, посилається на ст. 6, 11, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує на брак знань позичальника та поручителя необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, кредитного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а Банк не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору та примусив по суті останнього до сплати платежів на незаконних підставах, крім того, Банк не надав жодний доказ існування права кредитування в іноземній валюті станом на момент укладення кредитного договору. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 03.03.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та третьою особою [PERSON] був укладений кредитний договір №СM-SMЕ 708/66/2008. До кредитного договору сторонами вносились зміни, укладенням 26.05.2008р. договір про внесення змін та доповнень №1, 13.08.2012р. додатковий договір №2, 28.03.2014р. додатковий договір №3, 17.06.2014р. додатковий договір №4. За умовами кредитного договору, банк, відповідно до кредитної заявки надає позичальнику кредит у сумі 560\~000,00 доларів США на споживчі цілі, сторони визначили плаваючу відсоткову ставку, яка на момент укладення кредитного договору складалась з Фіксованого відсотку 4,4 % + Fidr, що складало 11,9%, а позичальник повернути Банку суму отриманого кредиту, та оплатити відповідну плату за користування кредитними коштами у строки, передбачені Кредитним договором. Договір складається з двох частин, які нероздільно повязані між собою. Протягом дії кредитного договору, відсоткова ставка змінювалась, з 01.03.2011р. по 29.02.2012р. - 10,4%, з 01.03.2012р. по 27.03.2014р - 12,4%, з 28.03.2014р. по 12.06.2014р. - 8,4%, з 16.06.2014р. по 16.06.2014р. - 12,4%, з 17.06.2014р. по 12.12.2014р. - 8,4%, з 13.12.2014р. по 30.04.2015р. - 12,4%. 03.03.2008р. в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між відповідачем [PERSON] та банком був укладений договір поруки №SR-SME 708/66/2008. До договору поруки сторонами вносились зміни, укладенням 13.08.2012р. Додаткового договору №1, 27.03.2014р. Додаткового договору №2, 17.06.2014р. Додаткового договору №3. Пунктом 1.1. Договору поруки, Поручитель прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його [PERSON] зобовязань перед Кредитором за Кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань. Пунктом 3.1. Договору поруки, сторонами визначено, що у випадку невиконання Боржником [PERSON] зобовязань перед Кредитором за Кредитним договором, Кредитор має право звернутися до поручителя із вимогою про виконання [PERSON] зобовязань у повному обсязі чи в частині. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У зазначених договорах визначені всі суттєві умови щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Зі змісту договору поруки вбачається, що [PERSON] підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згодний з умовами договору, зокрема, п. 2.3.1 оскаржуваного договору поруки, яким Поручитель гарантує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобовязаннями. Відповідно до п. 1.7.1. кредитного договору, Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника, шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній/их заявці/ках позичальника. Судом встановлено, що зобовязання за вищезазначеним кредитним договором Банк виконав, надав позичальнику кредитні кошти траншами згідно кредитних заявок 05.06.2008р. в сумі 56000 дол. США, 12.03.2008р. в сумі 300000,00 дол. США, 15.04.2008р. в сумі 140000,00 дол. США, 21.04.2008р. 64000,00 дол. США. Видача кредитних коштів підтверджується виписками руху коштів по поточному рахунку позичальника. Судом встановлено та підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за Кредитним договором №CM-SME708/66/2008 від 03.03.2008р., що допущено порушення грошового зобовязання за кредитним договором щодо погашення кредиту, процентів за користування кредитом, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 07.04.2015р. становить 268277,02доларів США, яка складається з заборгованості кредиту у розмірі 249488,38 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 18788,64 доларів США нарахованої станом на 07.04.2015р., а також пені в розмірі 4092,29 гривень за період з 14.08.2014 року по 23.09.2014 року. 08.11.2014р. на адресу [PERSON] позивачем була направлена досудова вимога, яка була отримана нею особисто 13.11.2014р., проте позичальником не виконана. Банк, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду України (справа №6-190цс14 від 21.01.2015р.) предявив позов до поручителя [PERSON] протягом шести місяців з дати настання виконання основного зобовязання за кредитним договором. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача [PERSON] від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Згідно до ст.ст. 553, 554 Цивільного кодексу України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд стягує з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та процентів за його користування в іноземній валюті, виходячи з наступного. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93»Про систему валютного регулювання і валютного контролю «вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом в ході судового розгляду встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» має необхідні ліцензії та дозволи на здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (Банківська ліцензія Національного банку України №191 від 08.11.2006р., дозвіл до ліцензії, додаток до дозволу, Генеральна ліцензія Національного банку України на здійснення валютних операцій №191 від 05.10.2011 р., яка була видана АТ «ОТП Банк» на право здійснення валютних операцій з додатком до ліцензії). Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Порушення зобов'язань, згідно Кредитного договору щодо сплати передбачених договором платежів, надає Позивачу право стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань. У зв'язку з несвоєчасною сплатою платежів за Кредитним договором, позивачем нарахована пеня в розмірі 4\~092,29 гривень за період з 14.08.2014 року по 23.09.2014 року. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором №CM-SME 708/66/2008 від 03.03.2008р., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» становить 268277,02доларів США, яка складається з заборгованості по сплаті кредиту у розмірі 249488,38 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 18788,64 доларів США нарахованих станом на 07.04.2015р.; а також пеня в розмірі 4092,29 гривень за період з 14.08.2014 р. по 23.09.2014 р.. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до АТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки недійсним суд зазначає наступне. Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, що він заперечував відносно валюти кредитування або будь-якого іншого пункту оскаржуваного договору поруки, добровільно підписав оскаржуваний договір поруки, чим підтвердив прийняття на себе зобовязань, в тому числі, щодо суми та валюти кредиту в доларах США. З аналізу змісту ст. 99 Конституції України, на яку посилається позивач, вбачається, що зазначена правова норма, закріплюючи за гривнею правовий статус грошової одиниці України, не визначає сферу її обігу і не встановлює будь яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. На момент укладення кредитного договору, оскаржуваного договору поруки Законодавство України у сфері банківської діяльності та діяльності небанківських фінансових установ не містило приписів, які б забороняли банкам або іншим фінансовим установам надавати кредити в іноземній валюті. Згідно ч. 2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Аналізуючи правові норми статей 192, 533, 1054 ЦК України, статей 32, 44 Закону України «Про Національний банк України», статей 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статей 1, 3, 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» банки та інші фінансові установи, які у встановленому законом порядку отримали генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, мають достатні юридичні підстави та законне право для надання резидентам України кредитів в іноземній валюті. Банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а резидент отримувати кредити. Враховуючи викладене, суд не погоджується з доводами позивача за зустрічним позовом про невідповідність оскаржуваного договору, кредитного договору вимогам ст.ст. 227,524 ЦК України, вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», вимогам Закону України «Про національний Банк України», вимогам Закону України «Про банки та банківську діяльність», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та порушення в момент укладення таких договорів істотної умови договорів, що стосується їх предмету, а доводи щодо відсутності у банку відповідних дозволів та ліцензій на здійснення валютних операцій спростовуються наявністю в матеріалах справи таких документів. Також, суд не погоджується із доводами позивача, який посилається на ст. 559 ЦК України, про припинення договору поруки, адже, як зазначено судом вище, позивач звернувся із первісним позовом до суду в шестимісячний термін з дня настання строку основного зобовязання. Підстави недійсності правочину встановлені ст.215 ЦК України, належних та допустимих доказів недодержання відповідачем вимог до правочину, встановлених ст.203 ЦК України, а також укладення договору з порушенням будь-яких умов, визначених діючим законодавством України з боку відповідача за зустрічним позовом, [PERSON] не надано. Як розяснено в п. 7 та п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже необхідною умовою для визнання кредитного договору недійсним є умова щодо встановлення обставин, передбачених ст. ст. 215, 203 ЦК України. Укладення кредитного договору в іноземній валюті не може бути підставою для визнання договору поруки недійсним. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України - у зв'язку із задоволенням первісного позову у повному обсязі, позивачу суд присуджує з відповідача [PERSON] понесені ним і документально підтверджені судові витрати у повному обсязі у загальній сумі 3\~654,00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved