Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у справі [PERSON] суму боргу за договором позики, укладеним між позивачем та відповідачем 27 березня 2015 року на загальну суму 14000 євро, що еквівалентно до національної валюти України 434000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами: 27 березня 2015 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у позику кошти в сумі 14000 євро з терміном повернення суми позики 27 серпня 2017 року. У випадку неповернення коштів відповідач зобов'язувався передати власний автомобіль марки «VOLVO» н.з.[NUMBER] з напівпричіпом марки «KOGEL» н.з.[NUMBER], вартість якого близька до вартості грошових коштів. Факт отримання від позивача у позику коштів позичальник підтвердив шляхом складення відповідної розписки. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання по поверненню боргу до дати, зазначеної у борговій розписці, відповідач боргу не повернув і прострочив виконання боргового зобов'язання. Оскільки відповідач ухиляється від виконання боргових зобов'язань позивач, посилаючись на ст.ст.1046, 1049 Цивільного Кодексу України, прохає суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму коштів, переданих відповідачеві у позику в розмірі 434000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві і прохає його задовольнити. Відповідач [PERSON] у ході судового розгляду позов визнав повністю, підтвердив обставини, якими позивач обґрунтував позовні вимоги, не заперечив проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Згідно ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У ході судового розгляду відповідач [PERSON] визнав факт укладення з позивачем [PERSON] Договору позики від 27 березня 2015 року та отримання від позивача на виконання умов договору 14000 Євро. Вказана обставина доводиться також і розпискою, написаною власноруч відповідачем [PERSON] на підтвердження отримання від позивача [PERSON] позики в розмірі 14000 Євро, які зобов'язався повернути не пізніше 30 серпня 2017 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 59,60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ході судового розгляду відповідач [PERSON] визнав, що по закінченню обумовленого договором строку він свої зобов'язання за договором позики 27 березня 2015 року не виконав. Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, наявність боргового документа, а саме боргової розписки, у позивача [PERSON] свідчить про те, що відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання по поверненню боргу. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Згідно ч.1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на офіційний курс гривні щодо іноземної валюти - Євро, сума заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики від 27 березня 2015 року становить 434000,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак з відповідача у справі на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов'язані із сплатою позивачем судового збору в розмірі 4340 грн. На підставі ст. 15,30,58, 59,60, 62, 85, 212, 213, 215, ЦПК України, ст.ст. 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

Outcome: approved