Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення 133166 грн. 07 коп. заборгованості за договором позики, з яких: 107880 грн. основний борг, 22251 грн. 74 коп. проценти за користування коштами, 3034 грн. 33 коп. 3% річних. Позов мотивує тим, що 17.09.2015 позивач позичив відповідачу 4000 доларів США терміном на шість місяців, що підтверджується борговою розпискою. Однак на день подання позовної заяви відповідач свого обовязку не виконала, кошти не повернула, на неодноразові звернення позивача з вимогою повернути кошти відповідач не реагує, змінила номер телефону та уникає будь-яких контактів з позивачем, а тому просить стягнути основну суму боргу в розмірі 107880 грн. (еквівалент 4000 доларів США за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановлений Національним банком України станом на день предявлення позову). Крім цього, оскільки з 18.03.2016 почалось прострочення виконання грошового зобов'язання, просить стягнути 3% річних в сумі 3034 грн. 33 коп. за період з 18.03.2016 по 23.02.2017, а також проценти за користування коштами за період з 18.03.2016 по 23.02.2017 в розмірі облікової ставки Національного банку України, оскільки договором не встановлений інший розмір процентів, в сумі 22251 грн. 74 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не зявилася повторно, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку через оголошення у пресі, причин неявки суду не повідомив. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що між сторонами 17.09.2015 укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] 4000 доларів США терміном на 6 місяців, що підтверджується копією розписки (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з позовної заяви відповідач у встановлений договором строк зобовязання не виконала, гроші не повернула, чим порушила майнові права позивача, а тому суд приходить до висновку, що такі підлягають відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 107880 грн. еквівалент 4000 доларів США основного боргу. Крім цього, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки строк виконання зобов'язання [PERSON] настав 17.03.2016, однак таке останньою на час пред'явлення позову так і не виконано, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за період з 18.03.2016 по 23.02.2017 в сумі 3034 грн. 33 коп. Крім цього, відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, договором позики не встановлено розміру процентів, разом з тим такий не є безпроцентним відповідно до ч.2 ст.1048, оскільки сума позики перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення процентів за користування позикою у розмірі облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості, сума процентів за період за період з 18.03.2016 по 23.02.2017 становить 22251 грн. 74 коп., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Задовольняючи позов, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.1) судові витрати, що становлять 1331 грн. 67 коп. судового збору.

Outcome: approved