Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивує тим, що з 17.08.1999 року працював у ПАТ Електротермометрія» та обіймав різні посади. 29.09.2017 року відповідно до розпорядження керівництва підприємства його було звільнено з посади за згодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення відповідач має заборгованість за виплаті заробітної плати в розмірі 25\~167 грн. 55 коп. При зверненні до відповідача з приводу виплати заробітної плати йому було повідомлено, що внаслідок відсутності коштів немає можливості провести розрахунок по заборгованості. У звязку з невиплатою заробітної плати при звільненні виникла затримка виплати коштів, яка складає 24 робочих дні, тобто, з 29.09.2017 року по 03 листопада 2017 року, а тому відповідач має виплатити йому середньомісячний заробіток за час затримки розрахункових в розмірі 7073 грн. 02. Просить суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 32 240 грн. 57 коп. В ході розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги, зазначивши, що 13 лютого 2018 року відповідачем було проведено виплату заборгованості по заробітній платі та за невикористану відпустку в сумі 25\~167 грн. 53 коп. Однак, з дня звільнення та по 13 лютого 2018 року затримка по виплаті заробітної плати складає 92 робочих дні, а тому просить суд стягнути в його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 26\~030 грн. 48 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши думку часників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Як передбачено ст.ст. 94, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Судом встановлено, що 29 вересня 2017 року [PERSON] було звільнено з посади за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з посади йому у день звільненні не було проведено всіх виплат по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в розмірі 25\~167 грн. 55 коп. 13 лютого 2018 року позивачу [PERSON] було виплачено належні при звільненні виплати в розмірі 25\~167 грн. 53 коп. Посилання представника відповідача на те, що підставою невиплати вчасно заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку є накладення арешту на рахунки підприємства, то суд їх не приймає до уваги, так як згідно поданої копії постанови про зняття арешту від 19.10.2017 року арешт на кошти боржника було накладено 11.10.2017 року, вже після звільнення [PERSON] з посади. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З дня звільнення [PERSON] з посади до дня фактичного розрахунку по заробітній платі минуло 92 робочих днів. Як зазначив позивач, то його заробітна плата за серпень 2017 року становить 6226 грн. 28 коп. та вересень 2017 становить 5\~940 грн. 24 коп., середньоденна заробітна плата становить 282 грн. 94 коп. з розрахунку (6226,38+5940,24=12166,62:43 дні =282 грн. 94 коп.), а тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку на його думку становить 26\~030 грн. 48 коп. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, то [PERSON] працював в ПАТ «Електротермоментрія» провідним юрисконсультом з 02.03.2015 року по дату звільнення, тобто, по 29.09.2017 року, а тому для обрахунку середньо заробітку судом береться до уваги лише заробіток за цією посадою, а виплати за цивільно-правовими договорами відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 судом не приймаються. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством) та при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно довідки про доходи за основним місцем роботи розмір заробітної плати за останні два місяці позивача становила: серпень 2017 року 3396 грн. 11 коп., за вересень 2017 року 3165 грн. 24 коп., то середньоденний заробіток за один день становить 152 грн. 58 коп. (3396.11 + 3165,24=6561,35:43=152.58). Заборгованість по заробітні платі [PERSON] було виплачено 13 лютого 2018 року, тобто з моменту звільнення позивача 29.09.2017 року по день фактичного розрахунку по заробітній платі минуло 92 дні. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено строки виплати усіх сум на день звільнення [PERSON], а тому вимога про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає до задоволення частково в розмірі 14\~038 грн. з розрахунку (152,58 х 92 = 14 038). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1025 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial