Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Ю84.007.73067 від 27.11.2010 року, посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит в розмірі 4560 грн., зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 33,98 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців та зобов'язалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 10.09.2013 року за відповідачкою наявна заборгованість за кредитом в розмірі 10172 грн. 58 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак доказів поважності причин своєї неявки чи неявки свого представника суду не надала. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором з боржника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 27 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Ю84.007.73067 (а.с.8), за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит на поточні потреби в розмірі 4560 гривень та зобов'язалась повернути його протягом 12 місяців. Пунктом 1.4 договору передбачений обов'язок позичальника сплачувати проценти в розмірі 33,98 % річних за користування кредитом від залишкової суми кредиту. Відповідно до пункту 1.5. кредитного договору плата за обслуговування кредиту Банком становить 1,79 % щомісячно від початкової суми кредиту. Пунктом 2.1 встановлено, що позичальник зобов'язаний повертати кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 12 щомісячних внесках до 1 дня/числа кожного місяця, при цьому перші 11 внесків у рівній сумі 521,69 грн., а останній внесок 537,33 гривень до 27.11.2011 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала умови, передбачені цим договором. На підтвердження цього надано довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором № Ю84.007.73067 від 27.11.2010 року (а.с.5). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Станом на 10 вересня 2013 року, згідно довідки про стан заборгованості за кредитним договором № Ю84.007.73067 від 27.11.2010 року, заборгованість відповідачки за кредитними зобов'язаннями перед позивачем становить 10172 грн. 58 коп., з яких: прострочений борг - 1677 грн. 14 коп., прострочені проценти - 2814 грн. 24 коп., строкові проценти - 11 грн. 58 коп., пеня - 5649 грн. 62 коп., віндикаційні витрати - 20 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 2.3 кредитного договору, у разі порушення позичальником строків сплати платежів по кредиту, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за даним Договором (у тому числі, але не обмежуючись, на листування, телефонні дзвінки, виїзди до позичальника, розшук позичальника, послуги сторонніх організацій, згідно з тарифами Банку). Зі змісту даного пункту договору випливає право банку на відшкодування віндикаційних витрат з боку позичальника, який неналежно сплачує борг за кредитним договором. Однак жодного доказу на підтвердження понесення таких витрат з боку банку позивачем не представлено суду. А тому, суд приходить до переконання що 20 грн. віндикаційних витрат не підлягають відшкодуванню зі сторони відповідачки. Згідно положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист порушеного права шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну вимогу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки в користь позивача заборгованість в загальній сумі 10152 гривень 58 коп., яку складає: прострочений борг - 1677 грн. 14 коп., прострочені проценти - 2814 грн. 24 коп., строкові проценти - 11 грн. 58 коп., пеня - 5649 грн. 62 коп. В решті вимог позову слід відмовити за їх недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому сплачені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню зі сторони відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527, 610, 611, 612, 1054, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 74, 88, 197 ЦПК України,

Outcome: partial