Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивачем до суду надано вищевказаний позов, який уточнювався та доповнювався в процесі розгляду справи відповідно до ст. 27,31 ЦПК України. У кінцевій редакції зазначеного позову, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] з метою відшкодування матеріальних збитків та майнової шкоди, завданих з вини відповідача, грошову суму у розмірі 498\~877,50 гривень; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 200\~000,00 гривень у якості відшкодування суттєвої та значної моральної шкоди, що завдана відповідачем як спричиненим ДТП, так і судовими тяжбами та намаганням затягувати судовий розгляд справи; стягнути з відповідача [PERSON] Транспортного Страхового Бюро України на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 50\~000 гривень з метою відшкодування страхової виплати за ушкоджене майно позивача; стягнути з відповідача [PERSON] Транспортного Страхового Бюро України на користь позивача [PERSON] з метою страхової виплати за ушкоджене здоров'я внаслідок ДТП, грошову суму в розмірі 25\~000 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 вересня 2012 року, приблизно о 09.50 годині позивач, керуючи легковим автомобілем марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], на відрізку автодороги Одеса-Кучурган, виконував маневр обгону автомобіля ВАЗ, який теж рухався в напрямку міста [PERSON], але зі значно меншою швидкістю. Однак в період виконання цього маневру автомобіль ВАЗ-2109, державний номер [NUMBER], яким керував відповідач, виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись в безпеці цього маневру та не наддавши законної переваги автомобілю позивача, який вже виконував маневр обгону, створив аварійну ситуацію, в результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів, після чого автомобіль позивача виїхав за межі дорожнього покриття та скоїв наїзд на придорожнє дерево. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні пошкодження у вигляді закритого вивиху правої стопи, закритого перелому таранної кістки, що викликало тривалий розлад здоров'я. Тілесні ушкодження, які отримав позивач внаслідок ДТП, змусили останнього звернутися за медичною допомогою, купувати відповідні лікувальні засоби та ліки, що потягло матеріальні витрати. Внаслідок ДТП був серйозно пошкоджений автомобіль марки «Мерседес» державний номер [NUMBER], який на законних підставах належить позивачу. Підставою для стягнення моральної шкоди є душевні страждання, яких позивач зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна. Від відповідача [PERSON] надійшло заперечення в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачем не доведено розмір спричинених відповідачем матеріальних збитків, тому в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди також просить відмовити. Також зазначає, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтування стягнення з відповідача по справі зазначеного розміру матеріальної та моральної шкоди не надано. Вважає, що позов є безпідставним та не підтвердженим ніякими доказами. Від відповідача [PERSON] Транспортного Страхового Бюро України надійшло заперечення в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що МТСБУ жодним чином не порушувало права позивача на отримання відшкодування у порядку встановленому Законом, не вчиняло дій, які свідчили би про невизнання або оспорювання такого права. Також МТСБУ зроблено запит до Централізованої бази даних МТСБУ щодо дії полісу відповідача [PERSON], на дату ДТП відповідач застрахував свою цивільну відповідальність у [PERSON] «СК «Лафорт». В судовій справі відсутні будь-які докази, що позивач звертався до [PERSON] «СК «Лафорт» відповідно до умов ЗУ «Про страхування», а також з заявою про визнання конкурсним кредитором [PERSON] «СК «Лафорт». Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити у задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що ДТП він не вчиняв та не винний. Представник відповідача МТСБУ у судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи, у запереченні до позову просив розглядати справу у його відсутність у зв'язку з неможливістю прибути у судове засідання (а.с. 200). Заслухавши пояснення сторін по справі, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] «СК «Лафорт» 17 березня 2012 року був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується відповідним полісом серії АВ № 6305207, згідно якого була застрахована цивільно-правова відповідальність за шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. При цьому, згідно до ст. 1.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. (а.с. 110). Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно п. 2.1.3 положення про особливості укладання договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 673 від 27.10.2011 року, при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов'язаний дотримуватися такого, зокрема, посвідчувати факт укладання внутрішнього договору страхування полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зразок якого затверджено Уповноваженим органом за поданням [PERSON] (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ). Відповідно до п. 2.1.4. даного положення, страховик також зобов'язаний заповнювати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до порядку заповнення бланка поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який встановлюється МТСБУ. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV (далі - ЗУ «ОСЦПВВНТЗ») страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 07.07.2011 року) діючої на час видання полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу серії АВ № 6305207 від 17.03.2012 року було передбачено, що договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах: страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеному в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Відповідно до полісу ліміт відповідальності [PERSON] «СК «Лафорт» за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих складає 100000 грн. на одного потерпілого, за шкоду майну 50000 грн. на одного потерпілого. Франшиза (сума, на яку завжди зменшується страхове відшкодування) за шкоду, заподіяну майну складає 510 грн. Договір укладено на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, страховик [PERSON] «СК «Лафорт» здійснює відшкодування шкоди на умовах визначених саме зазначеним Законом. Відповідно до ст. 35, 36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» для отримання страхового відшкодування, потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та інші документи передбачені п.35.2 ст. 35 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ». У заяві зокрема мають міститися: розмір шкоди, обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства. До заяви додаються документи на підтвердження вимог та документи, які мають відношення до даної ДТП, завірені у встановленому порядку. Відповідно до норм ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» обовязок по обґрунтуванню вимоги заявника та надання доказів, що підтверджують заявлені вимоги покладений саме на заявника. Відповідно до п.36.2. ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Враховуючи, що [PERSON] «СК «Лафорт» діє на умовах, визначених ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», обовязок щодо прийняття рішення стосовно виплат страхового відшкодування виникає у [PERSON] «СК «Лафорт» лише після надання вироку суду по кримінальній справі. Сторонами по справі не було надано вирок суду відносно відповідача визнання його винним у вчиненні злочину. На підставі викладеного, оскільки ДТП яке сталося 04 вересня 2012 року є страховим випадком, відповідальність по відшкодуванню шкоди завданою позивачу покладається на ПАТ Страхова компанія «Лафорт». Відповідно до п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, необхідною умовою виникнення обовязку страховика за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим, відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33\~ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках [PERSON] (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви та виконання передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку було з'ясовано судом, у зв'язку з чим до участі у справі був залучений страховик. Статтею 22 цього Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пункти 9.1, 9.2 та 9.4 статті 9 цього Закону передбачають, що страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування; розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого; страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ч.1 ст.12 цього Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як особи, яка на момент ДТП на законних підставах володіла автомобілем ВАЗ 2109 державний номер ВН 7989АА, була застрахована в розмірі 50000 грн. страхової суми (ліміту відповідальності) за шкоду, заподіяну майну потерпілого, франшиза становить 510 грн., що підтверджується полісом серії АВ № 6305207 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ним та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія Лафорт». На теперішній час Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Лафорт» ліквідовано. У звязку з зазначеним, відповідно до ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обовязки за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обовязки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обовязків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року « 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Позивачем до суду не надано жодного доказу виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля, тобто докази проведення ремонтних робіт по відновленню транспортного засобу відсутні. Також позивачем не наданого жодного доказу, що саме його автомобіль отримав пошкодження у зазначеній ДТП. Позивач надає як доказ в обґрунтування вартості матеріальної шкоди - це експертний висновок судового експерта автотоварознавця [PERSON] № 56 від 29 жовтня 2012 року, проте, відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, замовником дослідження, тобто позивачем здійснюється виклик зацікавлених осіб на технічний огляд із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду ДТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) з врученням відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Експертна оцінка, яку проводив експерт [PERSON] проводилась у відсутності ПАТ Страхова компанія «Лафорт» та відповідача, що є порушенням чинного законодавства, інакше кажучи незалежне експертне оцінювання проводилось без участі зацікавлених осіб. Як вбачається із документів доданих до позовної заяви телеграма, яка була відправлена до відповідача, не вручена адресату. Тобто обидві зацікавлені особи, про яких було відомо позивачу, не були належним чином повідомлені та експертиза проводилась за їх відсутності (а.с. 10-44). Вказана експертна оцінка, відбулася без ПАТ Страхова компанія «Лафорт» та відповідача без належних на те підстав. Відповідно до\~ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичними розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Витрати на евакуатор у сумі 1000,00 гривень та перебування автомобіля на стоянці в м. Біляївка з 04.09.2012 по 09.10.2012 року на суму 2310 гривень не підлягають задоволенню, так як не надано належних доказів на підтвердження права ведення відповідної підприємницької діяльності фізичними особами підприємцями якими були видані відповідно квитанція та товарний чек (а.с. 116). Щодо розміру моральної шкоди, то відповідно до ч. 3\~ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.» У листках непрацездатності серії АБ№23692 зазначено діагноз «вывих правой стопы» та вказано «уличная травма»; серії АБ№23433 зазначено діагноз «вывих правой стопы» та вказано «бытовая травма»; серії АБ№05669 зазначено діагноз «закрытый вывих правой стопы» та вказано «несчастный случай в быту». (а.с. 62,63,64). Таким чином, зазначені в листках непрацездатності діагнози не знаходиться в причинному звязку з подіями, що на які посилається позивач. Позивач обґрунтовуючи вимоги про заподіяння йому моральної шкоди жодним чином не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та не надав жодного доказу на підтвердження, причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. В позовній заяві вказується, що у позивача були витрати на лікування в результаті ДТП, проте сума витрат, взагалі не підтверджена документально, лікарські призначення та чеки відсутні. Сторона позивача не прийняла будь-яких мір для надання доказів (оригіналів)в обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині позову. П. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтування стягнення з відповідача по справі зазначеного розміру матеріальної та шкоди не надано. За таких обставин позов [PERSON] до [PERSON], Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не підлягає задоволенню, у звязку з необґрунтованістю. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed