Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивачем подано до суду позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування майнової шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2018 року у кримінальному провадженні №1-кп/742/60/18 (742/4150/17), який залишений без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст.185, ст.71 КК України і призначено покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі. Зокрема, судом встановлено, що 17 травня 2017 року [PERSON] викрав з сумки з особистими речами [PERSON] банківські картки № [NUMBER] та № [NUMBER] та мобільний телефон марки Nokia х2 червоно-чорного кольору, вартістю відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №с-527 від 26 грудня 2017 року, в розмірі 174 грн. 40 коп. Після цього зняв готівку з вищевказаних карток на суму 9200 грн., спричинивши [PERSON] матеріальні збитки. Оскільки, на даний час [PERSON] в добровільному порядку матеріальні збитки позивачу не відшкодовані, при ухвалені судом вироку, питання щодо відшкодування витрат не вирішувалося, при цьому, вказані картки є кредитними та станом на 01 березня 2019 року заборгованість позивача перед АТ КБ «Приватбанк» становить 32 074 грн. 81 коп., позивачем і подано до суду позов про стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 32 249 грн. 21 коп. завданої кримінальним правопорушенням. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні щодо заявленого позову поклався на розсуд суду, просив розглянути його відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, судом відхилено. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно до вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2018 року у кримінальному провадженні №1-кп/742/60/18 (742/4150/17) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст.185, 71 КК України і призначено покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2018 року відносно [PERSON] , залишено без змін. Як вбачається з копії вироку та ухвали суду апеляційної інстанції, 17 травня 2017 року у вечірній час, точного часу не встановлено, обвинувачений [PERSON] , перебуваючи в центральній частині м.Прилуки, неподалік від центрального парку побачивши на лавці невідомого йому громадянина, яким виявився потерпілий [PERSON] , підійшов до останнього де, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотиві, з метою власного збагачення, скориставшись відсутністю уваги [PERSON] та уваги сторонніх осіб, таємно, повторно викрав з сумки з особистими речами останнього, в середині якої зберігалися банківські картки № [NUMBER] та № [NUMBER] та мобільний телефон марки Nokia х2 червоно-чорного кольору, вартістю відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №С-527 від 26 грудня 2017 року в розмірі 174 грн. 40 коп. Після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд та в подальшому знявши готівку з вищевказаних карток, на загальну суму 9200 грн., спричинивши потерпілому [PERSON] матеріальних збитків. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При цьому, ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України, передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. В силу ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У відповідності до вимог ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються стронами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги те, що вина [PERSON] у вчиненні вищевказаних протиправних дій встановлена вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2018 року у кримінальному провадженні №1-кп/742/60/18 (742/4150/17), який залишений без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, що в силу ч.6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню; враховуючи безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями [PERSON] , а саме таємного викрадення банківських карток та мобільного телефону у [PERSON] та шкодою в розмірі 9200 грн. знятих грошових коштів з викрадених банківських карток та 174 грн.40 коп. вартості мобільного телефону; та враховуючи, що на даний час [PERSON] в добровільному порядку майнову шкоду завдану кримінальним правопорушенням позивачу не відшкодував, при ухвалені судом вироку, питання щодо відшкодування збитків не вирішувалося, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню саме в частині стягнення збитків в розмірі встановленому під час кримінального провадження. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 784 грн. 20 коп.

Outcome: partial