Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

позивач звернувся до відповідачки з позовом про визнання такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] Стрийського району Львівської області. В обґрунтування покликався на те, що згідно із свідоцтвом про право власності на жилий будинок, яке видане Стрийською районною радою народних депутатів №54 від 18.02.1988р., є власником цього будинку. Крім нього в будинку зареєстрована, як член сім'ї, відповідачка [PERSON], яка з серпня 2006р. виїхала з житла та не поверталась протягом більш як 9 років, у будинку відсутні її особисті речі. Жодних домовленостей між ними з приводу збільшення річного строку збереження права на користування житлом, встановленого ст. 405 ЦК України не було, відповідачка не повідомляла його про причини відсутності в житловому приміщенні, в доступі до житла відповідачці він не перешкоджав. Оскільки відповідачка понад один рік не проживає в [ADDRESS] вважав, що її слід визнати такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, підтримали позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з'явився, подала суду письмову заяву, в якій позов визнала повністю, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши позивача та його представника, свідків [PERSON], [PERSON] які ствердили, що відповідачка більше року за адресою реєстрації не проживає, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься вст.16 ЦК України. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно дост.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно дост.9 ЖК Україниніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок є власником будинку в с.Ланівка по [ADDRESS] Стрийського району Львівської області. Згідно з копії будинкової книги будинку в с.Ланівка по [ADDRESS] відповідачка [PERSON] зареєстрована за даною адресою. Факт її реєстрації також підтверджується відповіддю ВАДР ГУ ДМСУ у Львівській області на запит суду за вх. № 7744 від 26.05.2015р. Судом не встановлено, що між відповідачкою та позивачем існували будь-які домовленості щодо порядку користування спірним житлом, тому є всі підстави вважати, що відповідачка не проживає у [ADDRESS] без поважних причин понад один рік. Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачка обрала собі інше місце проживання, спірне житло залишила і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни без поважних причин, не сплачує витрати на утримання будинку, а позивач, як власник житла, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житлом.

Outcome: approved