Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до [PERSON] про усунення порушень свого права власності на землю. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником земельних ділянок у с. Яблунівка по [ADDRESS] площею 0,25 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд відповідно до Державного акта про право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] та 0,323 га, цільове використання якої - ведення особистого селянського господарства відповідно до Державного акта про право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] Відповідач є власником житлового будинку по [ADDRESS] у с. Яблунівка - згідно із рішенням Білоцерківського міськрайсуду від 25.06.2003р. № 2-315 2003. У 2002 році відповідач відчужила позивачу вказаний будинок і земельні ділянки по [ADDRESS] у с. Яблунівка. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2003 року у спраавві за позовом [PERSON] до [PERSON] визнано недійсним договір дарування вказаного житлового будинку і відновлено право власності відповідача на вказаний будинок. Позивач, здійснюючи права власника вказаних земельних ділянок, сплачує з 2003 року земельний податок, господарює на ділянках. Враховуючи, що відповідачем порушуються права позивача як власника земельних ділянок, просить позов задоволити та зобов'язати відповідача усунути порушення права власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована по [ADDRESS] у с. Яблунівка Білоцерківського району Київської області, зобов'язати відповідача вчинити дії по відновленню права власності позивача на цю земельну ділянку та заборонити відповідачу використовувати земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована по [ADDRESS] у с. Яблунівка Білоцерківського району Київської області, для огорожі належного [PERSON] будинку, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду. Сторонам надавався час за заявою представника відповідача для врегулювання даного спору і укладення мирової угоди. В судове засідання представник позивача не з'явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задоволити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Дослідивши і вивчивши матеріали справи в їх сукупності, провівши аналіз доказів по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлдено, що [PERSON] на праві власності належать земельні ділянки, що розташовані у с. Яблунівка по [ADDRESS] площею відповідно перша 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який зареєстрований за № 011093603559 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 29.09.2010р., управлінні Держкомзему у Білоцерківському районі 06.10.2010р., та відповідно друга площею 0,323 га з цільовим використанням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який зареєстрований за № 011093603560 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 29.09.2010р., управлінні Держкомзему у Білоцерківському районі 06.10.2010р. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] у с. Яблунівка, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайсуду від 25.06.2003р. у справі № 2-315 2003; право власності відповідача на будинок зареєстровано у Реєстрі прав власності 29.04.2004р. за номером запису 388 - відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.05.2009р., копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно до договору дарування житлового будинку, посвідченому Білоцерківською державною нотаріальною конторою 14.10.2002р. відповідач відчужила позивачу житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] у с. Яблунівка Білоцерківського району Київської області. Даний договір був визнаний недійсним рішенням Білоцерківського районного суду від 25.06.2003р. у справі № 2-315 2003р. Судом досліджено, що земельна ділянка площею 0,573 га по [ADDRESS] у с. Яблунівка Білоцерківського району Київської області була продана [PERSON] [PERSON] за договором купівлі-продажу від 17.12.2002р., що посвідчений Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою за № 2-2906. Після посвідчення даного договору були виготовлені два державних акти про право власності на земельну ділянку, один з яких на земельну ділянку площею 0,25 га, серії [NUMBER], який зареєстрований за № 011093603559 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 29.09.2010р., управлінні Держкомзему у Білоцерківському районі 06.10.2010р., та другий на ділянку площею 0,323 га з цільовим використанням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який зареєстрований за № 011093603560 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 29.09.2010р., управлінні Держкомзему у Білоцерківському районі 06.10.2010р. Судом встановлено, що з моменту придбання позивачем [PERSON] у відповідача [PERSON] земельних ділянок площею 0,573 га відповідно до договору купівлі-продажу від 17.12.2002р., посвідченому Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою за № 2-2906, позивач сплачував у період 2003-2013 земельний податок, що підтверджується квитанціями, копії яких наявні в матеріалах справи, зокрема: за 2003р. відповідно до квитанції № 180815 від 19.06.2003р., за 2004р. - квитанція № 180996, № 058 від 03.06.2004р., за 2005р. - № 172832 від 11.08.2005р., за 2006р. - № 172863 від 19.06.2006р., за 2007р. - № 688696 від 26.06.2007р., за 2008р. - № 688453 від 28.07.2008р., за 2009р. - № 688511 від 09.06.2009р., у 2012р. - квитанція № 133 від 18.06.2012р., у 2013р. - квитанція про поштовий переказ від 09.07.2013р. Судом приймаються обґрунтування позивача про те, що з його дозволу частково ділянки по [ADDRESS] у с. Яблунівка використовуються його знайомими для вирощування сільськогосподарських культур, що не спростовано відповідачем. Суд приходить до висновку, що відповідач як власник земельних ділянок, що розташовані по [ADDRESS] у с. Яблунівка використовує свої права власника цього майна та розпоряджається ними. Судом встановлено, що [PERSON] зверталася до Білоцерківського міськрайонного суду, справа № 357/13970/13-ц 2/357/4175/13 з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.12.2002 р. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду у даній справі від 05.12.2014р., яке залишено в силі відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 24.02.2014р., в позові відмовлено за безпідставністю вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] самовільно збудувала капітальний бетонний паркан навколо належного їй на праві власності будинку та вийшла за межі на землі загального користування зі сторони [ADDRESS] см та на 1,5 м, зі сторони [ADDRESS] з двох інших сторін довжиною 31м та 30 м по території земельної ділянки, яка є у власності [PERSON], що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] у с. Яблунівка Білоцерківського району Київської області, який складений 14.01.2015р. комісією в складі Яблунівського сільського голови та землевпорядника Яблунівської сільської ради, та додатком до Акту - схемою земельної ділянки по [ADDRESS] у с. Яблунівка, які містяться в матеріалах справи. Судом досліджені письмові докази по справі, а саме: надані позивачем фотографії, датовані 18.09.2014р. та 04.12.2014р., з яких вбачається, що відповідач зняла частину (фото № 2-2, 3-1) старого дерев'яного паркану, яким були огороджені ділянки, належні позивачу, і встановлено навколо належного позивачу будинку капітальний бетонний паркан (фото №№ 1-1, 1-2, 2-1, 8-2, 9-1, 9-2,10-1, 10-2, 11-1, 11-2, 12-1,12-2). Також частково залишилися на земельній ділянці позивача будівельні матеріали, що використовувалися для встановлення бетонного паркану (фото № 3-2). На фото №№ 5-1, 5-2,8-2 зафіксовано зрізані дерева, які росли на землі, що належать позивачу. Фото №№ 2-1, 8-2, 10-2 додатків засвідчують наміри відповідача спочатку огородити меншу територію, ніж фактично нею огороджену бетонним парканом. На фото №№ 6-1, 7, 8-1 вбачається, що інша територія, яка межує з належною позивачу ділянкою площею 0,25 га, використовується з дозволу позивача для сінокосіння. Наведені письмові докази не спростовані відповідачем. Крім цього, у наявному в матеріалах справи Витязі з Реєстру прав власності від 07.05.2009р. в описі об'єкта (пункт 7 зазначеного Витягу) зазначено, що домоволодіння по [ADDRESS] має дерев'яну огорожу. З уваги на матеріали справи, суд приходить до висновку про порушення відповідачем [PERSON] прав відповідача як власника земельної ділянки площею 0,25 га по [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 90 ЗК України власники землі мають гарантовані державою права, в тому числі самостійно господарювати на землі. Відповідачем порушено таке право власника земельної ділянки площею 0,25 га по [ADDRESS] Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конституція України містить норми прямої дії про те, зокрема про те, що у відповідності до ст. 13 держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, а усі суб'єкти права власності рівні перед законом, а ст.41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ст. 3 ЦК України містить норму про те, що загальними засадами цивільного законодавства є в т.ч. неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Згідно із п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а також припинення дії, яка порушує право. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Таким чином, позивач вважає законною вимогу до відповідача усунути порушення права власності на землю та зобов'язати відповідача вчинити дії по відновленню права власності [PERSON], а саме: знести паркан на земельній ділянці площею 0,25 га., звільнити земельну ділянку від фундаментів під стовпи; відновити стан земельної ділянки шляхом заміни забрудненого будівельним матеріалом (щебенем, бетоном) шару землі на такого ж складу землю без домішок; заборонити [PERSON] використовувати його земельну ділянку площею 0,25 га по [ADDRESS] для огорожі належного [PERSON] будинку. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про законність і мотивованість вимог позивача та підставність позовних вимог, а тому позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд в порядку ст. 88 ЦПК України приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір сплачений ним при подачі позову.

Outcome: approved