Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом та уточненнями, в яких просить стягнути з відповідача на його користь 31954,43грн. матеріальної шкоди та 20000грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує наступним. 27.11.2006 року [PERSON] керував автомобілем, який належить йому, та зіткнувся з належним відповідачу конем, який вибіг на проїжджу частину дороги. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди кінь був смертельно травмований, а автомобілю спричинено значні механічні пошкодження. Лише 24.10.2010 року після неодноразових розглядів, постановою апеляційного суду Львівської області встановлено відсутність вини водія [PERSON] у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. З даних матеріалів адміністративної справи вбачається вина відповідача в неналежному утриманні коня. Покликається на Правила дорожнього руху Україи, зокрема п.п.7.7, 1.5, п.1.4. Вважає, що в даному випадку, як автомобіль, так і кінь являються джерелом підвищеної небезпеки. Тому, відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки відповідно до ст.1188 ЦПК України, зобов'язаний відшкодувати завдану ним шкоду. Також, як підставу позову зазначає і ст.1166 ЦК України, якою передбачено відшкодування завданої шкоди на загальних підставах. Вказує, що внаслідок вказаного ДТП позивачу спричинена матеріальна шкода, яка складається з: вартості відновлювального ремонту автомобіля (згідно висновку спеціаліста бюро товарознавчої експертизи від 16.01.2007 року) - 26 734 грн.; оплати за визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля - 350 грн., оплати за проведення експертизи - 295,84 грн. Разом збитки становлять 27 379,84 грн. В збільшених позовних вимогах позивач покликається на висновок вже судом призначеної експертизи та просить стягнути 31954,43грн. матеріальної шкоди. Зазначає, що крім матеріальної шкоди йому також заподіяна і моральна шкода, яка виразилась в душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок пошкодження його автомобіля - засобу для заробляння грошей. Всі його плани по роботі були зірвані, автомобіль значно втратив товарний вигляд, внаслідок чого він пережив депресію, істотно змінились його відносини з родиною та оточуючими людьми тощо. Такими неправомірними діями відповідача йому заподіяні страждання, пов'язані з нервозністю, адже він поніс значні затрати часу і коштів, а також змушений звертатись за правовою допомогою до юристів у зв'язку з порушенням його прав, досить значну кількість свого часу витрачати на відстоювання своїх прав в суді. Тому, моральну шкоду оцінює в розмірі 20 000грн. Також, просить поновити пропущений строк позовної давності звернення до суду, оскільки такий пропущено внаслідок того, що водій [PERSON] відстоював в суді свою невинуватість у ДТП і лише рішенням апеляційного суду Львівської області від 24.10.2010 року, яке набрало законної сили, встановлена відсутність його вини. Тобто, з цього часу в позивача з»явилась можливість звернутись до суду і термін позовної давності повинен рахуватись з 24.10.2010 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Додав, що він купував нові деталі, для відновлення попереднього стану автомобіля, під час ремонту в 2007 році та витратив близько 31000грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що відповідач повинен нести відповідальність за завдану майнову шкоду, оскільки кінь являється джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки шкода завдана внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, відповідач зобов'язаний, як володілець одного з таких джерел, відшкодувати йому завдану матеріальну і моральну шкоду, так як вини водія автомобіля в здійсненні ДТП немає. Також, просить стягнути шкоду і на загальній підставі, передбаченій ст.1166 ЦК України, яку він також вказав в позовній заяві, так як майнова шкода була завдана позивачу бездіяльністю відповідача, оскільки останній не здійснював належним чином нагляд за кіньми і внаслідок недбалості його працівників кінь вибіг на дорогу, де потрапив під автомобіль. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу вартість відновлювального ремонту автомобіля в цінах станом на 27.11.2006 року, яка становила 31954,43грн. без врахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, оскільки позивачем для відновлення попереднього стану автомобіля були використані нові вузли і деталі. Також вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду в сумі 20000 гривень на підставах, що зазначені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представники відповідача Семенюк Р.А. та [PERSON] позову не визнали. Пояснили, що кінь не є джерелом підвищеної небезпеки. Вважають, що джерелом підвищеної небезпеки є автомобіль позивача. Крім того, кінь не є учасником дорожнього руху в розумінні п.1.1 та п.7.4 Правил дорожнього руху. Виходячи з цього, до даних правовідносин не може застосовуватись п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, на яку також покликається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. В зв'язку з цим, просять відмовити в позові власника автомобіля [PERSON], який повинен з'ясовувати свої стосунки не з конем, а із водієм свого автомобіля, який і допустив своїми діями такі порушення. На підставі викладеного позов не визнають в повному обсязі і просять суд в його задоволенні відмовити. Просять застосувати строк позовної давності до даного позову. Третя особа [PERSON] вважає позов підставним. Пояснив, що 27.11.2006р., керуючи вищезазначеним автомобілем, він їхав зі швидкістю 50-60км/год з м.Нововолинська в м.Червоноград. Жодного знаку обмеження максимальної швидкості руху, в тому числі 40км/год., на дорозі не було встановлено, як і не відображено в план схемі місця ДТП. На проїжджу частину дороги з лівого боку раптово вискочив кінь і він не зміг уникнути наїзду на цю тварину, шляхом застосування екстреного гальмування. В результаті зіткнення кінь був травмований, а автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень. Вислухавши представника позивача, представників відповідача та 3-тю особу, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення №3 4748/07, зокрема з протоколу про адміністративне правопорушення від 27.11.2006р., вбачається, що 27.11.2006 року [PERSON], на підставі тимчасового реєстраційного талону [NUMBER], в с.Тудорковичі Сокальського району Львівської області керував автомобілем марки «Мерседес Спринтер», д.р.н.[NUMBER], який належить позивачу на праві власності, та вчинив наїзд на коня. Згідно протоколу огляду транспорту від 27.11.2006р. та схеми до нього, внаслідок даного ДТП, спричинено значні механічні пошкодження передньої частини вищевказаного автомобіля, а належний відповідачу кінь - загинув внаслідок отриманих травм. Згідно пояснень свідка [PERSON] - працівника агрофірми (аркуш №11 справи про адміністративне правопорушення №3-4847/07) вбачається, що травмований кінь постійно знаходився в дерев'яній клітці. Однак, 27.11.2006р. кінь вибив двері і втік на проїжджу частину, де потрапив під автомобіль. Аналогічні пояснення містяться в матеріалах поточної цивільної справи, представлені представником відповідача - адвокатом [PERSON] (а.с.72). Із зазначених пояснень чітко вбачається вина приватного підприємства в неналежному утриманні коня, причиною чого стало його зіткнення з автомобілем на проїжджій частині. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №4190 від 22.12.2006р., як при швидкості 50-60кмгод, так і при швидкості 40км/год, водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду, шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування, а тому, в діях останнього немає невідповідностей технічним вимогам Правил дорожнього руху, які б могли перебувати в причинному зв'язку з даним ДТП. З постанови судді Апеляційного суду Львівської області від 24.10.2010р., апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, скасовано постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 29.12.2007р., а справу провадженням закрито у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, так як дорожньо транспортна пригода сталася внаслідок неналежного утримання ПП «Агрофірма ім.Б.Хмельницького» коня, який в темну пору вибіг на дорогу. З висновку судової автотоварознавчої експертизи №3298 від 20.11.2013р. вбачається, що вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля марки «Мерседес Бенц Спрінтер» станом на 27.11.2006р. складає 31954грн. Експертом застосовано коефіцієнт фізичного зносу даного автомобіля в розмірі 0,57 та визначено розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу у сумі 18406,35грн. Позивач зазначає, як одну з підстав, відшкодування збитку - відшкодування шкоди власником джерела підвищеної небезпеки. Суд погоджується з твердженнями представника відповідача - адвоката [PERSON] про те, що кінь не може бути ні учасником дорожнього руху, ні джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. З врахуванням зазначеного, домашніх (свійських тварин), зокрема коня, не можна віднести до джерела підвищеної небезпеки, а тому, суд відкидає цю підставу. Проте в позові [PERSON] покликається і на ст.1166 ЦК України, яка регулює порядок відшкодування матеріальної шкоди на загальних підставах, зокрема. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що 27.11.2006 року зіткнення коня з автомобілем сталося з вини власника коня - Приватного підприємства «Агрофірма ім.Б.Хмельницького», працівниками якого була допущена недбалість щодо відповідного утримання та догляду коней. Як роз'яснено у п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р., така шкода підлягає відшкодуванню за умов, що дії особи, яка завдала шкоду були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою є причинний зв'язок, заподіяна позивачу матеріальна шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування майнової шкоди повинен бути задоволений з підстав, передбачених ст.1166 ЦК України, за якими майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності її вини. Суд вважає, що при визначенні розміру майнової шкоди завданої позивачу слід керуватися як доказом - висновком судової автотоварознавчої експертизи №3298 від 20.11.2013р. Суд погоджується з представником позивача в тому, що завдана [PERSON] шкода складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля станом на 2006 рік, оскільки саме на такий ремонт останній поніс затрати. Також, суд погоджується з позицією представника позивача в тій частині, що при визначенні матеріального збитку, не потрібно враховувати коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, оскільки до вартості вузлів та деталей, які були замінені в ході ремонту, такий коефіцієнт не застосовувався. Так, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року роз'яснено: коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Оскільки автомобіль позивачем вже було відремонтовано, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути повну вартість такого відновлювального ремонту автомобіля щоб в повному об'ємі відшкодувати йому завдану шкоду. Коефіцієнт зношеності необхідно було б застосовувати у разі звернення [PERSON] з позовом про стягнення вартості автомобіля вцілому у випадку, якщо ремонтне відновлення автомобіля було б технічно неможливим та економічно недоцільним. Тому, при визначенні розміру матеріальної шкоди слід приймати до уваги обставини щодо реальної вартості відновлення попереднього стану автомобіля, яка становить 31954,43 грн. Відповідно до ст.1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач просить стягнути з відповідача 20000грн. моральної шкоди. Вирішуючи дану позовну вимогу, суд виходить з того, що стягнення моральної шкоди не повинно бути джерелом до збагачення позивача. З іншого боку суд погоджується з усіма доводами позивача по цій позовній вимозі. І зокрема - із значною втратою часу. ДТП відбулася 27.11.2006р. І лише через понад сім років позивачеві відновлено його порушене право. За таких підстав, суд вважає справедливим оцінити моральну шкоду спричинену позивачеві в сумі 7000грн., яку слід стягнути з відповідача. Що стосується строку позовної давності, на застосуванні якого наполягає представник відповідача [PERSON], то суд не вбачає таких підстав, оскільки лише 24.10.2010р. після закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача з'явилася реальна можливість визначити повне коло відповідачів по справі. Сплачену суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial