Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно підтримала, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач за первісним позовом Ренійська міська рада надала суду заяву, якою просила розглянути справу за відсутності її представника. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] на задоволенні позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно наполягала, просила про розгляд справи без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON], копія свідоцтва про розірвання шлюбу; копії паспортів [PERSON] з карткою платників податків та [PERSON] з картою платників податків; копія договору міни від 29.09.1995 р., копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; копія розділу 3 прописка; копія свідоцтва про шлюб; копія технічного паспорту на квартиру № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області від 30.09.2015 р. копія паспорту [PERSON], копія свідоцтва про смерть [PERSON], постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2015 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON]М є донькою нині померлої [PERSON] [PERSON] життя [PERSON] належало: -? частки квартири № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області на підставі договору міни від 29.09.1995 р. реєстр №4557. Власником іншої ? частки вказаної квартири є донька померлої, [PERSON] (на підставі договору міни від 29.09.1995 р.) На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 03.12.2014р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її донька [PERSON] та її чоловік [PERSON], який спадщину не прийняв, помер 16.10.2015 р. У відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, [PERSON] (як спадкоємець за законом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] зверненням позивачки за первісним позовом нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні [PERSON] до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 17.11.2015р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, позивачка за первісним позовом [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців судом не встановлено. Також, під час розгляду судом справи, від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання права власності на квартиру № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, яка зазначала, що протягом двох років вона користується вищевказаною квартирою. Так, у січні 2015 р. між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області. [PERSON], як власник ? частки майна, продала [PERSON] вищевказану квартиру, передавши у володіння та користування фактично належний їй обьект нерухомості (право власності на інші ? частки квартири, успадкованих після смерті [PERSON], не було належним чином оформлено), отримавши за це грошову компенсацію. [PERSON] вступила у володіння та користування зазначеним майном. На момент укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, сторони не змогли оформити правочин у письмовому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на [PERSON] не була виготовлена, свідоцтво про право на спадщину не було отримано, однак сторони домовились зробити це згодом. Таким чином, з 2015 р. по теперішній час, [PERSON] фактично, відкрито володіє квартирою № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, стежить за її технічним станом, провела опалення, встановила газовий котел, сплачує комунальні послуги тощо. З 2015 р. позивачка за первісним позовом [PERSON], інші правонаступники, жодного разу не витребували у [PERSON] вказане майно, вимог щодо повернення квартири не висували, на неї не претендують. Таким чином, сторони домовилися про усі суттєві умови договору, так [PERSON] передала [PERSON] нерухоме майно - квартиру у натурі, а [PERSON] прийняла її та передала [PERSON] обумовлену договором грошову компенсацію. Фактично [PERSON] вступила у володіння та користування зазначеним майном. Через деякий час [PERSON] звернулася до [PERSON], з метою посвідчення договору у нотаріальному порядку, але остання відмовилась від зустрічі, мотивуючи тим, що працює та мешкає в іншій місцевості. Крім того [PERSON] стало відомо, що [PERSON] на момент домовленості про купівлю-продаж вказаної квартири, була власником лише ? частки зазначеної квартири, (ще ? частку квартири [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву про прийнятя спадщини до нотаріуса, отже в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, фактично вступила у володіння іншою ? часткою вищезазначеної квартири, однак не встигла оформити право власності на вказану частку на себе) . Таким чином, придбане [PERSON] нерухоме майно - квартира, була відчужена особою, яка не мала на це права. У відповідності до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на неї, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має всі підстави для визнання за нею права власності на квартиру № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, оскільки вона, як добросовісний набувач, у відповідності до ст. 330 ЦК України набула право власності на зазначену квартиру, так як вона придбала у [PERSON] майно, яке остання не мала права відчужувати і це майно не може у відповідності до ст. 388 ЦК України у [PERSON] витребувано, тому що, воно не було загублено власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, а тому [PERSON] вважала, що право власності на це нерухоме майно може бути визнано за нею. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що у задоволені первісних позовних вимог [PERSON] слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. [PERSON] ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторони у справі позивачка за зустрічним позовом [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент здійснення правочину про купівлю-продаж квартири № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, вона не знала і не могла знати про те, що інша сторона договору, позивачка за первісним позовом [PERSON] не мала права на відчуження цієї нерухомості, оскільки була власником лише ? частини відчужуємої квартири, (іншу ? частку квартири [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріуса, отже в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, фактично вступила у володіння ? часткою вищезазначеної квартири, після смерті спадкодавця, однак не встигла оформити право власності на вказану частку на себе). Отже, вбачаються правові підстави для набуття [PERSON] права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Крім того, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж фактично належної [PERSON] усієї квартири № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, після чого [PERSON] передала [PERSON] обумовлену суму, а [PERSON] передала [PERSON] нерухоме майно в натурі та ключі від квартири. Таким чином, сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, [PERSON] фактично передала у власність [PERSON] обумовлене їх домовленістю нерухоме майно, а [PERSON] прийняла її та передала [PERSON] обумовлену суму відкупу нерухомого майна. Фактично, [PERSON] вступила в управління та володіння вищевказаною квартирою. На момент здійснення правочину купівлі-продажу нерухомості, сторони не змогли оформити його у письмовому вигляді та засвідчити нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на [PERSON] не була виготовлена та квартира не була зареєстрована за нею належним чином. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав покупцю нерухомість в натурі та ключі. [PERSON] фактично вступила в управління та володіння нерухомістю, тобто правочин між сторонами відбувся. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити правочин нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину [PERSON] запропонувала [PERSON] привести укладений договір у відповідності до вимог законодавства, однак з незалежних від неї обставин, зробити це не вдалося. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] вимушена була звернутися із зустрічним позовом до суду за для захисту своїх порушених прав. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки [PERSON] щодо квартири (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у [PERSON], як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на квартиру № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, за [PERSON], як добросовісним набувачем.

Outcome: approved