Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом, в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог просить : усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, а саме квартирою № 12а на вул.І.Богуна, 6 у м.Львові, шляхом зняття з реєстрації за адресою [ADDRESS] у м.Львові та позбавити права користування житловим приміщенням за адресою м.Львів,вул.І.Богуна,буд.кв.12а у м.Львові. Позивач свої вимоги мотивує тим , що вона є власником квартири № 12а на вул.І.Богуна, 6 у м.Львові. В даній квартирі, крім неї зареєстровані мати [PERSON] та бабуся [PERSON] Юліанівна.Фактично відповідачі проживають за адресою: [INFO]. Факт їхнього непроживання за адресою: [ADDRESS] у м.Львові підтверджується актами , складеними ЛКП Затишне». [PERSON] незаконно привласнила та приховує з корисливих мотивів в особистих інтересах ключі та оригінали документів, що підтверджують право власності [PERSON] на зазначену квартиру, а саме оригінал реєстраційного посвідчення на квартиру № 12а на вул.І.Богуна, 6 у м.Львові за № 088188 від 13.01.2003 року , виданого Обласним комунальним підприємством Львівської міської ради « Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та що у звязку з цими обставинами у неї немає доступу до власної квартири. У 2013 році [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням повернути їй ключі та оригінали реєстраційного посвідчення на квартиру та знятись з реєстрації за вказаною адресою, оскільки вони там не проживають та не сплачують житлово-комунальні послуги, проте відповідачі ігнорували її прохання. Внаслідок несплати відповідачами житлово-комунальних послуг станом на 13.03.2014 року виник борг в розмірі 1\~759,12 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 24.01.2014 року. З приводу незаконних дій відповідачів [PERSON] 02.11.2013 року зверталась з заявою у прокуратуру Львівської області , в результаті чого відомості про кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013150090004116 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Зазначає, що не має матеріальної можливості сплачувати житлово-комунальні послуги за зареєстрованих у її квартирі відповідачів. Позивач вважає , що порушено її право власності, а тому вона змушена звертатись до суду за захистом такого. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка та представник позовні вимоги підтримали, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві .Просять позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та відповідачів адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов заперечили та пояснили, що відповідачі з моменту купівлі квартири № 12а на вул.І.Богуна у м.Львові та по сьогоднішній день там проживають разом з позивачем [PERSON] і сплачують всі платежі за житлово-комунальні послуги , стверджують , що жодним чином не перешкоджають позивачу у користуванні власністю. Разом з тим зазначає , що позивач дійсно зверталась до бабусі з приводу повернення документів на квартиру , проте вона не могла їх повернути , оскільки вони знаходяться у матері [PERSON]Просять у задоволенні позову відмовити. Представник третіх осіб у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази , які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов з уточненням до нього підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ст.4 ЦПК України , здійснюючи правосуддя, суд захищає права , свободи та інтереси фізичних осіб , права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб , визначений законами України. За вимогами ст.ст. 10 , 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 12а на вул.І.Богуна, 6 у м.Львові , що підтверджується реєстраційним посвідченням № 088118 від 13.01.2003 року, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». В даній квартирі, крім неї, зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які приходяться їй матірю та бабусею відповідно. Відповідачі фактично проживають за адресою : [INFO] у м.Львові. Факт їхнього не проживання за адресою: [INFO] у м.Львові підтверджується актам , складеними Львівським комунальним підприємством «Затишне», які завірені належним чином та показами свідків у судовому засіданні [PERSON], [PERSON], які є працівниками ЛКП «Затишне», та [PERSON], [PERSON] на даних суду. Вказана позиція \~позивача\~підтверджується в \~судовому \~засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Суд вважає, що такі пояснення свідків є логічними, вірними та не спростовуються іншими матеріалами справи. Суд приходить до висновку, що відповідач позбавився права користування спірною квартирою, добровільно залишивши жиле приміщення, забравши свої особисті речи та здійснив дії, направлені на припинення права користування ним цією квартирою. Судом також встановлено, що відповідачі не сплачували кошти за житлово-комунальні послуги, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 24.01.2014 року. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] незаконно привласнили ключі та оригінали документів, що підтверджують право власності позивача на квартиру № 12а на вул.І.Богуна, 6 у м.Львові, у звязку з чим у [PERSON] немає доступу до власної квартири. З приводу неправомірних дій відповідачів 02.11.2013 року [PERSON] зверталась з заявою у прокуратуру Львівської області , в результаті чого 09.11.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013150090004116 було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Судом встановлено , що позивач [PERSON] з 2004 року по сьогоднішній день проживає зі своїм батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS], оскільки матір не займалась належно її вихованням. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним .Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається із ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено , що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні « - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи , запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи , остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням ). Таким чином , вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У відповідності до Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року № 6-57цс11 та Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, п.3 ч.34, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном , зокрема жилим приміщенням , шляхом зняття особи з реєстраційного обліку , залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК України ), а саме від вирішення однієї із таких позовних вимог : 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням ; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Судом також встановлено не проживання відповідачів в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік. Поважності причин відсутності відповідачів в житловому приміщенні суду не повідомлено та не надано таких доказів і відповідачами суду. Також судом встановлено, що між позивачем, і відповідачами не укладались жодні угоди, які б надавали відповідачам право користуватись квартирою за адресою: [ADDRESS], що є приватною власністю позивача [PERSON] Крім цього, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 25.05.2015 року у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS] відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.09.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Франківського районного суду м.Львова від 25.05.2015 року залишено без змін. Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; п.3 ч.2 ст.16 ЦК України вказує, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч.3 чт.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у квартирі № 12а на вул.І.Богуна, 6 у м.Львові, своїми незаконними діями перешкоджають [PERSON] у користуванні та розпоряджанні своїм майном. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає уточненні позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved