Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири, що розташована в [ADDRESS], який укладений 10.03.1998 року у Кіровоградській філії «Українська біржа нерухомості» між ним та [PERSON] дійсним та визнати за ним право власності на кванту квартиру. Вказаний договір був зареєстрований Кіровоградською філією «Українська біржа нерухомості» 10 березня 1998 року за № 074/98 та в Кіровоградському ООБТІ за № 29223/106. Для реалізації повноважень власника щодо розпорядження належного йому майна в нотаріальній конторі йому було розяснено, що даний договір, зареєстрований Кіровоградською товарною біржею не є правовстановлюючим документом, так як не посвідчений нотаріально, а тому не відповідає вимогам закону. Про дану обставину представник біржі нерухомості йому не повідомив під час реєстрації зазначеного договору, в звязку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом і просив поновити строк позовної давності, оскільки тільки у 2015 році дізнався про своє порушене право. В судове засідання сторони не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, при цьому, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог, відповідач та треті особи причини неявки суду не сповістили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 10 березня 1998 року позивач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з двох кімнат загальною площею 24,40 кв.м. Квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Інгульським рудоуправлінням 24.02.1996 року, розпорядження № 76, зареєстрованого в Кіровоградському ОБТІ 25.02.1998 року за № 29223/106. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 10.03.1998 р., укладеного між позивачем (покупцем) та відповідачем (продавцем), для оформлення зазначеного договору продавцем були надані всі необхідні документи щодо належності йому вказаної квартири як власнику, що підтверджується п.2 договору купівлі-продажу. Продаж зазначеної квартири вчинено за 15 803 (п»ятнадцять тисяч вісімсот три) гривень, що підтверджується п.5 вказаного вище договору купівлі-продажу, тобто сторони добросовісно виконали зобовязання за даною угодою: продавець передав у власність покупцеві квартиру і отримав гроші, а покупець сплатив гроші й отримав квартиру. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. Позивач, відповідно до укладеного договору, зареєстрував своє право власності в Кіровоградському обласному об»єднаному бюро технічної інвентаризації, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Враховуючи викладене та виходячи з положень цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що даний підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, вимога позивачки про поновлення строку позовної давності підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved