Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду з позовом до [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», Комунальне підприємство «Харківводоканал», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Акціонерна компанія «Харківобленерго»,про зобовязання вчинити певні дії.\~Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №1019, позивач та відповідач придбали у спільну часткову власність нежитлові приміщення 2-го поверху №4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5 в літ. «А-6», загальною площею 43, 7 кв. м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, буд. 18. У вказаному обєкті нерухомості [PERSON] належить 7/10 часток, а [PERSON] 3/10 часток. Надалі 05.09.2014 року [PERSON] надав згоду на оформлення договорів з надання послуг щодо опалення, водопостачання, обслуговування системи каналізації та при домової території, встановлення та обслуговування засобів звязку на співвласника цих нежитлових приміщень на [PERSON] Однак, в подальшому [PERSON] встановив, що з вересня 2014 року до квітня 2015 року такі договори [PERSON] укладені так і не були, у звязку з цим він самостійно уклав договір на постачання теплової енергії на свою частку у нерухомому майні №12588 від 01.04.2015 року між КП «ХТМ» та [PERSON] крім того, позивач 19.06.2015 року сплатив за теплову енергію 3288, 04 грн., а 22.06.2015 року ще 5000, 00 грн. В той час, як [PERSON] на порушення вимог чинного законодавства будь-яких витрат на утримання своєї частки у спільному майні не несе, договори з надання послуг щодо опалення, електропостачання, водопостачання, обслуговування систем каналізації та при домової території своєї частки у спільному майні не уклала. Укласти без згоди відповідача інші договори у позивача немає можливості з огляду на необхідність виконання співвласниками технічних умов. Також відповідачу була надіслана вимога про вчинення дій, спрямованих на утримання своєї частки у розмірі 3/10 нежитлових приміщень. Просить суд позов задовольнити, зобовязати [PERSON] не пізніше 30 календарних днів з дня набрання судовим рішенням законної сили вчинити дії по забезпеченню утримання своє частки у розмірі 3/10 нежитлових приміщень 2-го поверху №4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5 в літ. «А-6», загальною площею 43, 7 кв. м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, буд. 18, та укласти договори з надання послуг щодо опалення, електропостачання, водопостачання, обслуговування системи каналізації та придомової території; стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 984, 34 грн., а також вирішити питання про стягнення судових витрат. Представник[PERSON] - [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу за відсутністю представника позивача, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надавала. Представники третіх осіб - Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Комунального підприємства «Харківводоканал», Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Акціонерної компанії «Харківобленерго»,в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином та своєчасно. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідачів не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено матеріалами справи, відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №1019, [PERSON] та [PERSON]придбали у спільну часткову власність нежитлові приміщення 2-го поверху №4-1; 4-2; 4-3; 4-4; 4-5 в літ. «А-6», загальною площею 43, 7 кв. м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, буд. 18. У вказаному обєкті нерухомості [PERSON] належить 7/10 часток, а [PERSON] 3/10 часток (а. с. 4). 08.09.2014 року [PERSON] надав згоду на оформлення договорів з надання послуг щодо опалення, водопостачання, обслуговування системи каналізації та придомової території, встановлення та обслуговування засобів звязку на співвласника цих нежитлових приміщень [PERSON], про що свідчить довідка, видана приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с.14). У звязку з неукладенням [PERSON] договорів, [PERSON] самостійно уклав договір №12588 від 01.04.2015 року на постачання теплової енергії на свою частку у нерухомому майні між КП «ХТМ» та [PERSON] (а .с. 10-11) 19.06.2015 року [PERSON] сплатив за теплову енергію 3288, 04 грн., а 22.06.2015 року ще 5000, 00 грн., про що свідчать копії квитанцій (а. с. 12-13). Частиною 3 статті 13 Конституції України та статтею 319 Цивільного Кодексу України передбачено, що власність зобов'язує. Частина 3 статті 8 Конституції України закріплює, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Вiдповiдно до статті 525 Цивільного Кодексу України, одностороння вiдмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається. Згідно пункту 1 статті 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню в цей строк (термiн). У матеріалах справи містяться вимоги [PERSON] до [PERSON] про вчинення дій, спрямованих на утримання своєї частки у розмірі 3/10 нежитлових приміщень 2-го поверху №4-1; 4-2; 4-3; 4-4; 4-5 в літ. «А-6», загальною площею 43, 7 кв. м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, буд. 18, та укладення договорів із спеціалізованими підприємствами від 20.10.2015 року та 10.11.2015 року (а. с. 7-9). На власника покладається обов'язок утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Позивач за власною ініціативою з метою зменшення споживання теплової енергії та економії коштів провів реконструкцію системи теплопостачання, що підтверджує відповідна документація (а. с. 35-61). Згідно частини 1 статті 1158 Цивільного кодексу України,якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Відповідно до приписів статті 1160 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Витрати, зроблені позивачем буди виправдані обставинами , за яких їх вчинено, відповідач повинна відшкодувати також 30 % від зроблених ним витрат по зменшенню рівня споживання теплової енергії. Позивачем було зроблено наступні витрати: 2246, 10 грн. оплата послуг за розроблення технічного рішення для реконструкції існуючої системи централізованого опалення; 476, 10 грн. згідно рахунку-фактури від 5.01.2016 року; 89, 94 грн. - згідно витратної накладної від 27.01.2016 року; 469, 00 грн. - згідно витратної накладної від 28.01.2016 року. Всього 3281, 14 грн., з яких 30 % підлягають стягненню з відповідача 984, 34 грн. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивачем [PERSON] при подачі позову немайнового характеру було сплачено судовий збір у розмірі 487, 20 грн., а також позивачем було уточнено позов та додано позовну вимогу майнового характеру та у звязку з цим сплачено судовий збір у розмірі 551, 20 грн. Оскільки ці дві вимоги задоволені у повному обсязі, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору з другої сторони - [PERSON]. Щодо вимоги про стягнення витрат, повязаних з розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Пунктом 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,\~56\~ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України\~«Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем представлено відомості суду про отримування допомоги від фахівця в галузі права, представлено також розрахок робочого часу особи, яка надавала правову допомогу, та в чому вона була виражена, а також підтвердив це належними та допустимими доказами в розумінні статей 58, 59 ЦПК України (договори №01/10/15 від 25.10.2016 року та 01/10/15 від 20.12.2016 року, а також квитанції про оплату юридичних послуг на суму 3582, 80 грн. та 1102, 40 грн.), а тому суд вважає вимогу про стягнення витрат на правову допомогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», Комунальне підприємство «Харківводоканал», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Акціонерна компанія «Харківобленерго»,про зобовязання вчинити певні дії підлягає задоволенню у повному обсязі.\~

Outcome: approved