Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернувся 15.04.2016 року до суду із зазначеним позовом до відповідача та просить зняти арешт з квартири №89 по вулиці Висоцького, 22, корпус 1 у м.Одесі, накладений Постановою старшого державного виконавця Сігаєвою К.В. першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 06 серпня 2012 року, що належить на праві власності [PERSON], обґрунтовуючи вимоги тим, що вказана квартира належить йому на праві власності, підстави, що були на той час для накладення арешту, - відсутні, оскільки сума заборгованості з аліментів на утримання дитини повністю оплачена. У судове засідання сторони не зявились, були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, позовна заява містить клопотання пердставника позивача про розгляд справи за його відсутності. Також матеріали справи містять заперечення відповідача з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника ДВС. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа у судове засіданні не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у попередньому судовому засіданні, надіслала зустрічну позовну заяву про стягнення суми боргу з аліментів у розмірі 1766,67 грн. та неустойки в розмірі 1360,59 грн., у прийнятті якої ухвалою суду було відмовлено. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду\~ справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. \~ \~ \~ \~ Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. На примусовому виконанні Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4218/11, виданого Суворовським районним судом м.Одеси 31.10.2011 року, про стягнення аліментів з позивача на користь третьої особи (а.с.5). У ході виконавчого провадження державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] у відповідності до Постанови серії 30945680 від 06.08.2012 року було накладено арешт на належне боржникові майно, а саме на квартиру №89 по вулиці Висоцького, 22, корпус 1 у м.Одесі, що належить йому на праві власності, із забороною її відчуження, у звязку з наявністю боргів за вказаним виконавчим листом (а.с.3). Разом з тим, згідно квитанції №ПН787 від 04.03.2016 року, загальна сума заборгованості у відповідності до здійсненого державним виконавцем розрахунку, що становила на 01.03.2016 року 51786,01 грн., позивачем повністю сплачена (а.с.6-9). Факт оплати заборгованості підтверджується і запереченнями відповідача та третьої особи, які заперечували проти зняття арешту, оскільки після сплати заборгованості у позивача виникла нова заборгованість, яка станом на 03.06.2016 року становить 1500 гривень, сума аліментів за три місяці. Таким чином, на час розгляду справи заборгованість у позивача перед третьою особою становить 1500 гривень, накладений державним виконавцем арешт не знято, постанова чинна, виконавче провадження не закрито. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з п.7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. До обґрунтування представника відповідача та третьої особи необхідності в арешті суд ставиться критично, оскільки можлива заборгованість за вказаним виконавчим листом не може перевищувати десяти розмірів мінімальної заробітної плати зважаючи на те, що стягнення аліментів на утримання дитини здійснюється до 21.11.2016 року і з урахуванням розміру стягуваних аліментів у 500 гривень сума можливої заборгованості становитиме близько трьох розмірів мінімальної заробітної плати, яка на даний час становить 1378 гривень. За таких обставин, суд вважає, що арешт нерухомого майна позивача за наявності у нього незначної суми боргу, порушує його право власника та суперечить принципу співмірності забезпечення вимог розмірові наявного боргу та зазначеним вище нормам Закону. Ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. В силу ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved