Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення йому перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них посилаючись на те, що сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Сторони проживають окремо з 2016 року. Позивач перешкоджає відповідачу у вихованні та спілкування з дітьми, розвитку їх здібностей, створює штучні перепони. Намагання вирішити дане питання мирним шляхом призводить до конфліктів. У зв`язку з цим позивач неодноразово звертався до органів поліції, Служби у справах дітей Подільської районної у м. Полтаві ради. Спілкування позивача з дітьми буде сприяти повноцінному їх вихованню, розвитку та не лише забезпечить дотримання батьківських прав позивача, а й насамперед буде відповідати інтересам дітей. Просив зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми шляхом надання періодичних та систематичних побачень, а також можливості спільного відпочинку. Визначити наступні способи та порядок особистого спілкування та участі у вихованні дітей з можливістю вільного спілкування без присутності матері, шляхом встановлення графіку зустрічей з ними наступним чином: кожної третьої суботи кожного місяця з 11-00 години до 16-00 години неділі; спільний відпочинок у період осінніх канікул кожного парного та непарного року; спільний відпочинок у період зимових канікул кожного парного та непарного року; спільний відпочинок у період весняних канікул кожного парного та непарного року; спільний відпочинок кожного року у літній період з 01 липня по 30 липня кожного парного та непарного року; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з дітьми або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні проводить з батьком; необмежене спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового , електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми у будь-який день тижня без обмежень, з дотриманням режиму дня дітей; спільний відпочинок батька з дітьми для оздоровлення дітей не менше одного літнього місяця із наданням батьку права особисто забирати дітей з місця їх проживання чи фактичного перебування та покладенням обов`язку повернення назад; безперешкодне відвідування батьком дітей у період хвороби, в день народження дітей та період свят за місцем проживання чи фактичного перебування дітей. Серед місць перебування дітей дозволити перебування в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати відповідача завчасно попереджати відповідача про можливість та причини змін у визначеному порядку його зустрічей з дітьми. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20 січня 2020 року справу передано на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача щодо витребування доказів, а саме у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» відомостей про деталізацію вхідних та вихідних дзвінків, смс-повідомлень та інших даних. Ухвалою суду від 21 травня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 12 червня 2020 року зобов`язано третю особу Службу у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної в м. Полтаві ради надати суду висновок щодо участі у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] позивачем [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві та письмових поясненнях обставини, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачу ніхто не чинить перешкоди в спілкуванні з дітьми. Діти є свідками як позивач ображає відповідача. Обставини на які посилається позивач не мали місця. Не заперечує щодо спілкування позивача з дітьми, але тільки в її присутність. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що позовні вимоги є безпідставними, відсутні будь-які перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми. Діти не бажають спілкуватися з позивачем без присутності відповідача. Позивач з 2016 року проживає окремо від дітей, а тому втрачений між ним тісний психологічний контакт. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, який надано суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідка, дослідивши докази по справі , дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони мають дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Також у судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що між сторонами склались неприязні стосунки, проте особистий конфлікт сторін не повинен порушувати інтереси дітей. Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної в м. Полтаві ради, органів поліції стосовно дій відповідача щодо перешкоджання у вихованні та спілкуванні з дітьми. Доводи відповідача про те, що остання ніколи не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з дітьми є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя як право батьків на спілкування з дитиною. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України). Спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, згідно статті 159 СК України вирішується судом. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом установлено, що сторони самостійно не можуть дійти згоди щодо графіку спілкування батька з дітьми. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з його малолітніми дітьми, який затверджений рішенням № 93 від 06 серпня 2020 року виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, встановлено такий порядок спілкування батька [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , виключно в присутності матері дітей, за попередньою домовленістю з нею, враховуючи погодні умови, стан здоров`я, розпорядок дня та бажання дітей. Висновок органу опіки та піклування, як письмовий доказ по справі, не має для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Визначаючи спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, орган опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради свого висновку належним чином не мотивував, не зазначив будь-якої конкретизації періоду часу щодо спілкування батька з дітьми , тому суд даний висновок до уваги не бере. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Встановлюючи спосіб та порядок спілкування батька -позивача по справі з малолітніми дітьми, суд перш за все враховує інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми, дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дітьми, оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їх інтересам. Ані органом опіки та піклування, ані відповідачем у справі не надано суду доказів на підтвердження того, що участь батька у спілкуванні та вихованні дітей можлива лише за бажанням самих дітей, а так само що між батьком та дітьми існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. Враховуючи постійне проживання дітей разом із матір`ю, обумовлення побачень батька з дітьми виключно бажанням дітьми призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з ними. Суд приймає до уваги, що позивач не мешкає разом із дітьми, останні відвідують школу , у позашкільний час відповідні гуртки , що займає у дітей час щодня та щотижня. Між цим, слід враховувати й те, що діти повинні мати також і час для спілкування з матір`ю, мати час на власний відпочинок для спілкування зі своїми друзями, час для підготовки домашніх завдань і необхідного відпочинку. Це все складає їх життєвий графік, який задля дотримання нормального розвитку дітей не повинен порушуватись. Відповідач при розгляді справи категорично заперечувала зустрічей дітей з батьком без її присутності, на підтвердження своєї позиції надавала відеозаписи зустрічей дітей з позивачем. Проте, суд перш за все приймає до уваги, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Національне законодавство України, зокрема, стаття 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, чи мають відбуватися зустрічі малолітніх дітей з батьком - позивачем по справі у присутності матері має вирішувати саме дитина. На час розгляду справи малолітнім [PERSON] виповнилось 9 років, [PERSON] 8 років , тому за своїм віком і соціальним рівнем при адекватній самооцінці вони можуть щодо кожної з зустрічей з батьком висловити свою думку чи має вона відбуватися за участю матері чи ні, а відповідач [PERSON] має розуміти, що вона зобов`язана поважати інтереси дітей та не здійснювати вплив на думку дітей, які постійно проживають з нею, що буде сприяти виявленню кожної дитини справжнього, а не залежного від думки матері, ставлення до батька та досягненню якнайшвидшого налагодження взаємовідносин між батьком та дитиною та, як наслідок, сприятиме забезпеченню прав дітей на належне батьківське виховання. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку, щодо визначення позивачу способу та порядок участі у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шляхом -зустрічей кожної третьої суботи та неділі місяця з 11 години до 19 години в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо), з урахуванням режиму дня дітей, стану здоров`я , інтересів та їх думки щодо присутності матері [PERSON] . -спільний відпочинок батька [PERSON] з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] один раз на рік у літній період (з червня місяця по серпень місяць включно), тривалістю 21 день , з урахуванням стану здоров`я , потреб, інтересів та їх думки щодо присутності матері [PERSON] . -шляхом необмеженого спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми у будь-який день тижня без обмежень,з врахуванням режиму дня дітей; - безперешкодного відвідуванням [PERSON] дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у період хвороби, в день народження дітей та період свят за місцем їх проживання та фактичного перебування. Також необхідно зобов`язати [PERSON] завчасно попереджати [PERSON] щодо зміни та їх причини у визначеному порядку зустрічей з дітьми. Приймаючи до уваги відносини, що складись між сторонами, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що реалізація визначених судом способів участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю [PERSON] повинна відбуватися з дотриманням одночасно певних умов - за бажанням [PERSON] та вчиненням ним реальних заходів, спрямованих на реалізацію його прав на підставі судового рішення; з урахуванням думки дітей щодо необхідності присутності [PERSON] під час побачень в загальнодоступних громадських місцях, зокрема місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо, перелік яких з об`єктивних причин не може бути чітко зазначений судом; у визначені судовим рішенням дні та часи, які можуть бути розширеними за згодою сторін. Також, у разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, станом її здоров`я, психо-емоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Outcome: partial