Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та судових витрат. Під час розгляду справи за клопотанням позивача до участі в справі залучено співвідповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічною позовною заявою до позивача про визнання договору позики недійсним. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 30.11.2012 р. він позичив відповідачу [PERSON] під розписку 488 000 доларів США. Розписка не містить кінцевої дати повернення боргу і є безстроковою. Відповідач зобов'язався повернути кошти за першою вимогою позивача. 06.12.2012 р. позивач направив відповідачеві листом вимогу про повернення позики в повному обсязі. Названий лист відповідач отримав 19.12.2012 р. Проте відповідач не відреагував на вимогу позивача повернути позичені кошти. Відповідач ухиляється від повернення позики, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Свої вимоги до відповідачки [PERSON] позивач обґрунтовує тим, що в період перебування відповідачів у шлюбі [PERSON] уклав з позивачем договір позики на суму 488 000 доларів США. За отримані кошти [PERSON] придбав частину нерухомого майна, яке забезпечувало виконання позики. Замість належного виконання договірних зобов'язань, [PERSON] свідомо обрав шлях ухилення від їх виконання. Маючи реальну можливість повернути борг, цей відповідач переоформив все нерухоме та рухоме майно, яке належало йому на праві спільної сумісної власності подружжя, на дружину [PERSON] Позивач зазначає, що при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Тому позивач просить стягнути з відповідачів на його користь борг за договором позики в розмірі 10 789 680 грн., що є еквівалентом 488 000 доларів США на час розгляду справи, та судові витрати. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» була зареєстрована як фінансова установа. Названа фінансова компанія без отримання ліцензії має право здійснювати такі види фінансових послуг як обслуговування платіжних карток, фінансовий лізинг, надання поручительства, надання гарантій, факторинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів. [PERSON] є одним із учасників ТОВ «Фінансова компанія Абсолют Фінанс». В зв'язку з великим обсягом роботи останніми роками позивач за зустрічним позовом почав хворіти. По кілька разів на рік він проходив курс стаціонарного лікування в лікувальних закладах. Восени 2012 р. співробітниками Генеральної прокуратури України була порушена кримінальна справа за фактами фінансування партії «Батьківщина» з 2007 р. по 2010 р. через офшорні компанії. В зв'язку із стресовою ситуацією позивач за зустрічним позовом був змушений в чергове пройти курс лікування в стаціонарному відділенні №1 багатопрофільної клініки «Борис» в м.Києві з 17.10.2012 р. по 26.10.2012 р. Діагноз: затяжний помірно виражений невротичний розлад. В жовтні-листопаді 2012 р. [PERSON] неодноразово викликали в Генеральну прокуратуру України для допитів як свідка. В офісах фінансової компанії, за місцем проживання позивача в Києві, в належному позивачу транспортному засобі працівниками правоохоронних органів проводилися обшуки. Під час обшуків були вилучені фінансові документи, оргтехніка та особисті речі. В той час позивач дуже переживав, що його можуть арештувати, конфіскувати належне його сім'ї майно, арештувати рахунки фінансової компанії та грошові кошти, що знаходились в банківських установах. Відповідач за зустрічним позовом був одним із добрих знайомих позивача. Йому було відомо про неприємності позивача, про те, що він часто хворіє невротичними розладами та що він приймає сильнодіючі ліки. Відповідач став переконувати позивача, що для уникнення можливої конфіскації майна та грошових коштів, йому слід написати розписку на ім'я відповідача про те, що позивач нібито взяв у відповідача у борг гроші і, при необхідності, пред'явити цей документ для підтвердження наявності у позивача відповідного майна. 30 листопада 2012 р. приблизно біля 10 години позивач разом з своєю дружиною прийшли в офіс до позивачаі. Втойчас в офісі працювали співробітники фінансової компанії [PERSON] та [PERSON], які бачили відвідувачів. Відповідач став в чергове переконувати позивача в необхідності написання розписки. Позивач, перебуваючи під впливом сильнодіючих препаратів, які приймав в той час за призначенням лікарів, будучи в неадекватному стані написав розписку, але гроші при цьому не отримував. Відповідач і не мав такої суми. Через декілька днів після написання розписки з 09.12.2012 р. по 17.12.2012 р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні. Діагноз заключний клінічний: затяжний помірно виражений невротичний розлад. Правочин був вчинений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювались. [PERSON] після відкриття провадження в цій справі відразу звернувся з письмовою заявою до правоохоронних органів про вчинення [PERSON] протиправних дій. Заяву позивача внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Позивач за зустрічним позовом посилається на положення ст.230 ЦК України про навмисне введення другої сторони в оману, правила ст.234 ЦК України про фіктивний правочин та ст.225 ЦК України про вчинення правочину дієздатною фізичною особою у момент, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідач [PERSON] просить визнати недійсним договір позики від 30 листопада 2013 р., укладений між ним та [PERSON] про передачу йому грошей в сумі 488 000 доларів США, відмовити [PERSON] в задоволенні первісного позову про стягнення з нього боргу за договором позики та стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати. [PERSON] подав суду заперечення проти зустрічного позову. Свої заперечення він обґрунтовує тим, що заявлені вимоги позивача за зустрічним позовом є незаконними, необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. В п'ятницю 30 листопада 2012 р. близько 11 год. [PERSON] в офісі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс», одним із учасників якої він є, позичив у [PERSON] 488 000 доларів США. Про це він написав розписку. У розписці також відображено домовленість сторін про те, що [PERSON] особисто обіцяв переоформити частину готелю, що перебував у його приватній власності, на [PERSON] на суму, еквівалентну сумі позики. В такий спосіб ця домовленість слугувала гарантією на випадок неплатоспроможності [PERSON] Проте договірні зобов'язання не були виконані. Згодом поширились чутки про те, що [PERSON] заборгував в інших осіб великі суми коштів, які не повертає і одночасно зичить в інших осіб кошти для погашення своїх боргових зобов'язань. [PERSON] зрозумів, що саме з цієї причини [PERSON] в терміновому порядку позичав у нього, як у свого друга, названу суму. [PERSON] засумнівався в добросовісності позичальника і зрозумів, що останній грошей не поверне. Замість належного виконання договірних зобов'язань [PERSON] свідомо обрав шлях ухилення від їх виконання. Є абсолютно надумана версія про його незадовільний психічний стан. Яким чином [PERSON], будучи одним із учасників ТОВ «ФК Абсолют Фінанс», в офісі якого ним позичались гроші, виконував свої посадові обов'язки. [PERSON] достовірно відомо, що [PERSON] має офіційно зареєстровану вогнепальну зброю. Така зброя реєструється за особою за наявності, зокрема, довідок з наркологічного та психоневрологічного диспансерів про стан здоров'я особи. Ще одна лінія уникнення [PERSON] заявлених обґрунтованих позовних вимог - це звернення до правоохоронних органів із завідомо неправдивими заявами про [PERSON] Це все відбулося на фоні проблем [PERSON] з правоохоронними органами, які проводили ряд обшуків в його помешканні та офісах, що і було причиною його неадекватної поведінки. [PERSON] просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. У поданому запереченні на позов відповідачка [PERSON] вказала, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і вона взагалі не може відповідати за цим позовом. Відповідачка вказала, що вона як дружина [PERSON] не давала згоди на укладання так званого договору позики, а фактично на написання диво розписки. Про цей факт їй взагалі не було відомо. 28.07.2013 р. вона розлучилася з [PERSON] Як тільки стало відомо, що відповідачка стала власницею готелю та колиби в смт.Ворохта, позивач відразу вирішив залучити її як особу, яка має відповідати за позовом про повернення коштів. Їх спільне з [PERSON] майно поділено рішенням суду і не має підстав відповідати за будь-якими зобов'язаннями колишнього чоловіка. Тому відповідачка просить відмовити в позові. Представники позивача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, а зустрічний не визнали. Представник [PERSON] суду пояснила, що відповідач власноручно написав розписку про отримання грошей і в нього не було жодних підстав писати фіктивну розписку. Відповідач також зобов'язувався переоформити частину готелю «Десятка» на позивача. Вимога про повернення позики була заявлена так швидко через те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань і позивачу стало відомо, що відповідач зичить гроші і в інших осіб. Представник Фединяк Р.В. суду пояснив, що висновки судово-психіатричних експертиз не дали категоричного висновку на поставлені питання, тому повинні оцінюватися в сукупності з іншими доказами. Такі докази стосуються інших дій відповідача [PERSON] на час написання розписки. Представник також вказує на практику Верховного Суду України, яка підлягає застосування в подібних правовідносинах. Він просить задоволити первісний позов і відмовити в зустрічному. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримав і не визнав первісний позов. Він пояснив, що не мав ніяких фінансових відносин з позивачем, бо не потребував коштів. 30.11.2012 р. він отримав позику в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс». До цього дня він теж отримав кошти в цьому товаристві. Після проведеного обшуку 01.10.2012 р. він знаходився в стресовому стані, приймав ліки. Після порушення кримінальної справи 16.10.2012 р. він був у дуже поганому стані. Після 16 листопада відповідач зустрівся з позивачем і той пропонував допомогу. 30.11.2012 р. до нього в офіс прийшов позивач з дружиною. Він сказав, що мають накласти арешт на майно і його посадять і тому сказав написати розписку на готель «Десятка» і так його збережуть. Відповідач дзвонив дружині і та заперечила таке робити. Відповідач ствердив, що він ніяких грошей не отримував, а позивач його ошукав, бо не передав грошей. Він писав розписку з метою врятувати своє майно, в той час був у неадекватному стані, бо погано розумів, як може обернутися розписка, погано говорив. Відповідач не розумів, що пише, тому допустив такі помилки. Він мав сповільнену ходу і мову, постійні головні болі, головокружіння, перекошене обличчя. Відповідач пояснив, що позику в банку він також брав з метою приховати гроші від можливого арешту. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] останні шість років хворів і двічі на рік лікувався стаціонарно. 30.11.2012 р. він з водієм поїхав на роботу і сказав, що туди приїде позивач. Пізніше відповідач повідомив, що приїхав [PERSON] з дружиною. Він сказав, що готель теж арештують, тому треба скинути те майно на [PERSON] і він напише розписку, щоб відповідачці і дитині хоч залишився готель і ресторан. Відповідач не питав, чи можна писати розписку, він поставив її до відома, що рятуватиме майно. Вона не переконала відповідача не писати розписку, бо він прийняв рішення сам. Їй відомо, що відповідач написав, що ніби отримав гроші, але грошей він не отримав і йому не були потрібні гроші в той час. В той день відповідач погано розмовляв, був блідий, пітний, писав їй повідомлення з помилками. Представник відповідачки [PERSON] Жулідова І.С. вважає, що відсутні докази передачі коштів. Щодо розписки є два висновки експертиз про неможливість відповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і саме ці докази слід брати до уваги. Відповідачка не давала згоду на позику. Тому представник просить задоволити зустрічний позов і відмовити в задоволенні первісного позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вважає, що договір укладався в хворобливому стані з метою збереження майна згідно ст.234 ЦК України як фіктивний договір і такий договір не було погоджено з дружиною. Не було передачі грошей. Тому представник просить задоволити зустрічний позов і відмовити в задоволенні первісного позову. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Із записів у розписці (т.1, а.с.6), вбачається, що 30.11.2012 р. [PERSON] позичив у [PERSON] 488 000 доларів США. Відповідач [PERSON] вважає, що той договір укладений під впливом обману, правочин є фіктивний і вчинений дієздатною фізичною особою у момент, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану [PERSON] проведено судово-психіатричні експертизи. Згідно записів у висновку судово-психіатричної експертизи від 22.01.2014 р. (т.2, а.с.118-124), встановлено, що під час проведення первинної експертизи було порушено порядок її проведення, постільки експерт самостійно збирав матеріали, які підлягали дослідженню, та не взято до уваги інші дії [PERSON], вчинені ним як до, так і 30.11.2012 р. Зокрема, експертами залишено поза увагою такі дії [PERSON], як укладання як до, так і 30.11.2012 р. кредитного договору і позики з фінансовою установою, що стверджується відповідними договорами (т.1, а.с.131-134, 135), одержання 30.11.2012 р. в банку грошей по укладеній угоді, що стверджується поясненнями [PERSON], наявність у [PERSON] вогнепальної зброї і проходження в зв'язку з цим медичного обстеження 13.09.2012 р., що стверджується відповідним повідомленням і медичною довідкою (т.2, а.с.226, 227), спілкування з дружиною шляхом складання і відправлення повідомлень через Інтернет. Не взято до уваги експертами також пояснення відповідачів [PERSON] і [PERSON] про те, що [PERSON] писав розписку, а також взяв кредит у фінансовій установі з метою приховати майно, а [PERSON] не змогла переконати [PERSON] не писати розписку, позаяк відповідач лише поставив її до відома, а рішення про написання розписки прийняв сам. Названі пояснення відповідачів свідчать про те, що дії [PERSON] 30.11.2012 р. були усвідомлені. Згідно записів у висновку повторної судово-психіатричної експертизи від 13.11.2014 р. (т.2, а.с.169-180), встановлено, що експертами знову не взято до уваги вже зазначені дії [PERSON], а також пояснення [PERSON] і [PERSON] про вчинені ним 30.11.2012 р. дії та мету їх вчинення, та не дано однозначного висновку про психічний стан [PERSON] Правила ч.1 ст.225 ЦК України передбачають, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Верховний Суд України висловив правову позицію в постанові від 27.02.2012 р. у справі №6-9цс12 про те, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст.225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Висновки судово-психіатричних експертиз є неповними, було порушено порядок проведення первинної експертизи, повторна експертиза не дала однозначного висновку про психічний стан [PERSON] і обидва висновки не узгоджуються з іншими наведеними доказами про те, що [PERSON] 30.11.2012 р. вчиняв усвідомлені дії. Тому суд приходить до висновку, що не має підстав застосовувати положення ст.225 ЦК України до укладеного 30.11.2012 р. договору позики між [PERSON] і [PERSON] Поясненнями представників позивача, які стверджуються записами в оглянутій у судовому засіданні розписці, копія якої долучена до справи (т.1, а.с.6), встановлено, що 30.11.2012 р. позивач передав відповідачу [PERSON] гроші в сумі 488 000 доларів США. Поясненнями представників позивача, які стверджуються записами в листі (т.1, а.с.7), та повідомленні про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.8), встановлено, що 19.12.2012 р. відповідач отримав вимогу позивача про повернення коштів. Відповідно до положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, договір укладається в письмовій формі, є укладеним з моменту передавання грошей і на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Правилами ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Відповідно до положень ч.3 ст.545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Розписка про отримання позики знаходиться у позивача, що стверджує невиконання відповідачем свого обов'язку. Верховний Суд України висловив правову позицію в постанові від 18.03.2013 р. у справі №6-63цс13 про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Наведені норми права, а також практика, яка склалася, спростовують твердження відповідачів про безгрошовість написаної розписки, про обман та фіктивність укладеного договору. Курси валют на день розгляду справи наведені у довідках (т.3, а.с.41-43). Сума грошей, яка підлягає поверненню позивачу, складає 10 789 680 грн. (488 000 ? 22.11). Щодо вимог позивача про стягнення позики і з відповідачки [PERSON], то позивачем не доведено обставини, передбачені ч.4 ст.65 СК України. Правила ч.4 ст.65 СК України передбачають, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таких обставин позивач не довів, тому в задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до положень ст.1049 ЦК України, відповідач зобов'язаний повернути позику. Тому вимоги позивача в цій частині є законними та обгрунтованими і підлягають задоволенню. З наведених підстав не підлягає задоволенню і зустрічний позов. Судові витрати позивача складають 3 441 грн. і стверджуються квитанцією (т.1, а.с.1). На підставі ст.ст.545, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved