overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачем 14.01.2014р. подано до суду позов про визнання за позивачем права власності на самочинно збудований житловий будинок [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з`явились, надіслали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач на позові наполягає, представники відповідача та третьої особи проти позову не заперечують (а.с. 34-36). Тому суд розглядає справу без участі сторін та без технічної фіксації. Вивчивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Рішенням Приморської міської ради № 6 від 18.10.2013р. надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 18). 11.10.2012р. між [PERSON] та Приморською міською радою укладено договір про встановлення суперфіцію строком на 3 роки (а.с. 7-8). Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] виданого 23.10.2013р. [PERSON], загальна площа складає 108.3 кв.м., в т.ч. житлова 56.3 кв.м. (а.с. 9-11). Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність будинку [ADDRESS] до експлуатації (а.с. 12-13). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено [PERSON] у реєстрації на вказаний житловий будинок у зв`язку з відсутністю у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації, що посвідчують речове право на земельну ділянку, а саме: договір оренди землі, державний акт на право приватної власності (а.с. 21,22). За ст.376 ч.3 ЦК України право власності на самочинне будівництво може бути визнано судом за особою,, яка хоч і здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці що не була для цього відведена,, проте в подальшому таку земельну ділянку було надано у встановленому у законі порядку. Суд дійшов висновку, що [PERSON] побудував будинок з дотриманням архітектурних та будівельних норм, його прийнято в експлуатацію. Проте, реєстрації його права власності завадила відсутність на час будівництва належного документі щодо права користування земельною ділянкою під будівництво. Проте, на цей час така земельна ділянка передана за договором суперфіцію, позивачу, для будівництва житлового будинку. За генпланом міста, ця ділянка визначена для відповідної забудови, та за витягом з державного земкадастру від 10.09.13р., земельна ділянка по [ADDRESS] віднесена до земель житлової забудови, розміром 0.1 га. ( а.с. 15). За роз'ясненням постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.12р., в п. 14 визначено, що на підставі ст.. 376 ЦК суд може визнати право власності на самочинне будівництво, якщо особі у встановленому порядку після закінчення самочинного будівництва, надано земельну ділянку, та будівництво здійснено без порушень архітектурних, будівельних, та інших норм. Тому позов обґрунтовано і підлягає задоволенню. Вимог про відшкодування судових витрат не заявлено, тому суд це питання не вирішує.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивачем 14.07.2016 року було подано відповідну позовну заяву. В обґрунтування позову зазначено, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем, що зареєстрований 21 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1697. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після народження дитини стосунки між ними погіршились, виникали постійні суперечки та конфлікти, кожен з них має різні погляди на сімейне життя, сімейні цінності та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки фактично припинені з 04.10.2015 року, вона проживає у своєї матері. Шлюб носить формальний характер. Дитина проживає із нею, сімя фактично розпалась, є необхідність в юридичному оформленні розлучення. Майнових спорів немає, дитина залишається проживати із нею. На примирення не згодна. Просила розірвати шлюб, стягнути з відповідача судові витрати за оплату судового збору в розмірі 551,21 копійка. До початку судового розгляду позивачем подано заяву про підтримання вимог та просила розглядати справу за її відсутності, просила залишити прізвище після розірвання шлюбу [PERSON], шлюбні стосунки припинені з 04.10.2015 року. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про час та дату розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 21 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1697, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ВЛ №223975, оригінал якого долучений до матеріалів цивільної справи (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Між сторонами фактично припинені шлюбні відносини з 04.10.2015 року. Спору про поділ спільного майна немає. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя не можливо, так як суперечить інтересам сторін. Дитина залишається проживати із матірю після розірвання шлюбу. Відповідачем будь-яких заперечень з приводу означених питань до суду не наведено. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до вимог ст.113 СК України позивач після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Плотиця». Що стосується вимог позивача в частині стягнення судових витрат з відповідача за подачу позовної заяви, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки судом вирішувалось питання про розірвання шлюбу, а не про поновлення порушених прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивачем 14.07.2017 року подано відповідну позовну заяву про стягнення аліментів, в обґрунтування заяви зазначено, що позивач з відповідачем фактично не проживають спільно з вересня 2016 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], 2008 року народження, [PERSON], 2010 року народження, матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Зазначала, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, просила ухвалити рішення, яким стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує , просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позовні вимоги визнає. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 2004 року мешкали разом. Під час спільного життя, у сторін народились діти [INFO] року донька [PERSON] та [INFO] року [PERSON], в свідоцтві про народження дітей, в графі «батько» вказаний [PERSON]. Неповнолітні діти мешкають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, мешкає окремо від родини з вересня 2016 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відтак, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, а також те, що таке визнання не суперечить закону і інтересам третіх осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивачем 14.09.2016 року було подано відповідну позовну заяву. В обґрунтування позову зазначено, що він перебуває в шлюбі з відповідачем, що зареєстрований 12 січня 1974 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №84. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, спору про поділ майна немає, фактично стосунки припинені, родина існує формально, постійно виникали сварки. Просив розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив позов задовольнити. Зазначав, що причиною розірвання шлюбу є непорозуміння в родині, які існують вже понад 10 років, фактично стосунки припинені з вересня 2016 року, на відновлення стосунків він не згоден, від дітей він не відмовляється, буде допомагати, буде сплачувати частку комунальних платежів. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилалась на те, що причиною подачі позову є подружня невірність позивача. Вважала, що позивач повинен ще подумати, у них є спільна донька, яка є інвалідом. Пояснила, що з початку 2016 року вони дійсно не ведуть спільне господарство та не підтримують стосунків, як подружжя, але це викликано наявністю іншої жінки у позивача. В ході розгляду справи змінила свою думку та просила розірвати шлюб, залишити прізвище «Додонова», всі витрати покласти на позивача. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 12 січня 1974 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №84, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ВЛ №290411, оригінал якого долучений до матеріалів цивільної справи (а.с.3). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, але мають спільну доньку [PERSON], [INFO], що є інвалідом 2 групи з 13.11.2013 року, що підтверджується відповідною копією акту. Між сторонами фактично припинені шлюбні відносини з вересня 2016 року. Спору про поділ спільного майна немає. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя не можливо, так як суперечить інтересам сторін. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до вимог ст.113 СК України відповідач після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Додонова». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивачем 15.05.2014р. подано до суду позов про визнання за позивачем права власності на самочинно збудований житловий будинок [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] з'явилась, надала пояснення по суті позову, просила задовольнити позовні вимоги. В судове засідання представник відповідача та представник третьої особи не з`явились, надіслали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, представники відповідача та третьої особи проти позову не заперечують. Вивчивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно довідки Верхньотокмацької сільської ради №1031 від 21.12.2013року [PERSON] має в користуванні земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,68га та 0,12га відповідно до договору оренди від 21.12.2013року №27 для обслуговування житлового будинку. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] виготовленого станом на 02.10.2013року. Загальна площа складає 56.7 кв.м., в т.ч. житлова 22.9 кв.м.. За ст.376 ч.3 ЦК України право власності на самочинне будівництво може бути визнано судом за особою, яка хоч і здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці що не була для цього відведена, проте в подальшому таку земельну ділянку було надано у встановленому у законі порядку. Суд дійшов висновку, що [PERSON] побудував будинок з дотриманням архітектурних та будівельних норм, його прийнято в експлуатацію. Проте, реєстрації його права власності завадила відсутність на час будівництва належного документі щодо права користування земельною ділянкою під будівництво. Проте, на цей час така земельна ділянка передана за договором оренди, позивачу, для будівництва житлового будинку. За роз'ясненням постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.12р., в п. 14 визначено, що на підставі ст. 376 ЦК суд може визнати право власності на самочинне будівництво, якщо особі у встановленому порядку після закінчення самочинного будівництва, надано земельну ділянку, та будівництво здійснено без порушень архітектурних, будівельних, та інших норм. Нормами ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Тому позов обґрунтовано і підлягає задоволенню. Вимог про відшкодування судових витрат не заявлено, тому суд це питання не вирішує.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивачем 17.05.2017 року було подано відповідну позовну заяву. В обґрунтування позову зазначено, що він перебуває в шлюбі з відповідачкою, що зареєстрований 26.10.2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №431. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], 2012 року. Починаючи з лютого 2017 року вони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Рішення про розлучення було спільним. Спору про поділ майна немає, примирення не можливе, дитина після розірвання шлюбу буде проживати із відповідачкою. Позивач в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов задовольнити, зазначав, що шлюбні відносини припинені з 01.03.2017 року, на примирення він не згоден, спору про майно немає, дитина буде проживати із матірю, питання утримання дитини вирішено добровільно, спору про поділ майна немає. Відповідач в судове засідання не зявилась, подала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, проти позову не заперечувала, дійсно стосунки припинені 01.03.2017 року, просила залишити прізвище після розірвання шлюбу [PERSON], дитина буде проживати із нею, питання утримання дитини вирішено добровільно, спору про майно немає. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 26.10.2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №431, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ВЛ №196075, оригінал якого долучений до матеріалів цивільної справи (а.с.4). Прізвище до шлюбу відповідача Оржинська. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Між сторонами фактично припинені шлюбні відносини 01.03.2017 року. Спору про поділ спільного майна немає. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя не можливо, так як суперечить інтересам сторін. Дитина залишається проживати із матірю, питання її утримання сторони вирішили добровільно. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Сторони зазначили, що це їх спільне рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивачем, 18.09.2014р., подано до суду позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 7 413,69 грн. та судових витрат в розмірі 243,60 грн. В суд сторони не прибули: позивач надіслав заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач про причини неявки не повідомив, двічі не прибув за викликом суду. За таких обставин суд розглядає справу в заочному провадженні та без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. Так, на підставі заяви на отримання кредитної карти, між Банком та [PERSON], 21.08.2013р. було укладено договір, згідно якого він отримав кредитний ліміт в сумі 3800 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8-31). Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.07.2014р. [PERSON] заборгував банку: 3792,92грн. - заборгованість за кредитом; 1841,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; заборгованість по комісіях за користуванням кредитом - 950,00 грн.; штрафи - 500,00 - (фіксована частина); 329,22 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5). Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Встановлено, що умови зазначеного Договору в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону, з боку відповідача, яке тягне можливість примусового стягнення прострочених сум по кредиту. Тим самим сума заборгованості підлягає стягненню в повному обсязі. В зв'язку з задоволенням основної вимоги, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат з відповідача, які сплачено Банком при подачі позову в сумі 243,60 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивачем 19.06.2017 року було подано відповідну позовну заяву. В обґрунтування позову зазначено, що він перебуває в шлюбі з відповідачкою, що зареєстрований 16.12.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №692. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З початку 2017 року вони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Рішення про розлучення було спільним. Спору про поділ майна немає, примирення не можливе, дитина після розірвання шлюбу буде проживати із відповідачкою. Позивач подав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов задовольнити. Зазначив, що шлюбні відносини з відповідачкою припинені з 01.01.2017 року, спору про поділ майна та місце проживання дитини немає, донька залишається проживати з відповідачем. Відповідач подала суду заяву, в якій проти позову не заперечувала, зазначила що шлюбні відносини з позивачем припинені з 01.01.2017 року, спору про поділ майна та місце проживання дитини немає, дитина залишається проживати із нею. Просила залишити прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 16.12.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №692, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ВЛ №027020, оригінал якого долучений до матеріалів цивільної справи (а.с.5). Прізвище відповідача до шлюбу [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Між сторонами фактично припинені шлюбні відносини з 01.01.2017 року. Спору про поділ спільного майна та місце проживання дитини немає. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя не можливо, так як суперечить інтересам сторін. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Сторони зазначили, що це їх спільне рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved