Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.10.2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] станом на 31.08.2018 року становить 354760 гривень, з яких: 3033,30 грн. - заборгованість за кредитом, 344822,83 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6903,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення усієї суми кредиту, тому позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 111665,02 грн. ( 3033,30 грн. заборгованості за кредитом, 108631,72 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом з 13.11.2008 р. по 28.04.2017 р), а також та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки, не подавав клопотань про відкладення розгляду справи, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти якого не заперечив позивач у поданій заяві. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з'явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В свою чергу, згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 23.10.2008 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено договір №б/н, згідно з якого він отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту - 27.06.2009 р. Із дослідженої судом заяви встановлено, що [PERSON] отримав кредитну картку, а також ознайомлений та згідний з умовами та Правилами банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом. Зокрема, [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, оплачувати комісії (п.6.5 договору), а також повернути кредит до 27.06.2009 р. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З дослідженого судом розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що відповідач не вчасно та не в повному обсязі проводив платежі по погашенню кредиту, та не повернув кредит у строк, визначений договором, тобто до 27.06.2009 р. Із даного розрахунку вбачається, що у [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором, з яких: 3033,30 грн. - заборгованість за кредитом, 344822,83 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6903,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією. З огляду вищенаведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] неналежним чином виконував умови зобов»язання та вважається таким, що прострочив виконання зобов»язання. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Незважаючи на те, що у [PERSON] існує заборгованість в розмірі 354760,07 грн. (3033,30 грн. - заборгованість за кредитом, 344822,83 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6903,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією), однак позивач просить стягнути із відповідача лише 111665,02 грн. яка складається із 3033,30 грн. заборгованості за кредитом та 108631,72 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом з 13.11.2008 р. по 28.04.2017 р., тому суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог. Однак суд не погоджується із періодом нарахуванням та розміром заборгованості по процентам за користування кредитом виходячи з наступного. Пунктом 2 розд. І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір кош\-тів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Із заяви від 27.08.2008 р., яка є невід'ємною частиною договору, укладеного між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON], встановлено, що сторони у договорі визначили кінцевий строк виконання зобов»язання (повернення кредиту) - 27.06.2009 р. При цьому, суд звертає увагу, що автоматичне неодноразове продовження дії картки, пролонгація договору не змінює строку виконання кредитного зобов'язання, а отже, продовження дії картки та пролонгація договору для настання кінцевого строку повернення кредиту значення немає. Відповідно до ч.1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбувається під час дії договору. Строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З аналізу даної норми, суд приходить до висновку, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування». Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Така правова позиція висловлена у постанові ВС від 28.03.2018 р. (справа 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, котра відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до даних спірних правовідносин. З урахування наведеного, суд прийшов до висновку, що оскільки визначений сторонами строк кередитування закінчився 27.06.2009 р. та Умовами і правилами надання банківських послуг не передбачено нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку виконання зобов»язання, тому нарахування передбачених договором процентів за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 27.06.2009 р. Оскільки позивач вправі був нараховувати проценти за користування кредитом до 27.06.2009 р., тому нарахування таких процентів з 28.06.2009 р. є неправомірним і з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по процентах за користування кредитом станом на 27.06.2009 р., котра згідно з наданого розрахунку становить 819,13 грн. Нормою ч.1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач не виконавши зобов'язання по умовах договору має заборгованість за кредитом перед АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 3852,43 грн. (3033,30 грн. - заборгованість за кредитом + 819,13 грн. - заборгованість за процентами), а тому її слід стягнути із відповідача в користь позивача. Беручи до уваги, що відповідач прострочив виконання зобов»язання, невиконавши його у визначений договором строк, тому після закінчення строку виконання зобов»язання (терміну кредитування), права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, тому позивач не позбавлений можливості звернутись до суду із вимогою про сплату суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Оскільки позов задоволено частково, тому відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційний розміру задоволених позовних вимог (3,45%), котрий становить 60,79 грн. (1762 х 3,45%:100).

Outcome: partial