Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.02.1964, мають спільних повнолітніх. Оскільки спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, близько 25 років проживають окремо, їхня родина давно розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 07.08.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Також зазначив, що вони з відповідачем близько 25 років тому припинили підтримувати шлюбно-сімейні відносини та проживають окремо Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та зазначила суду, що у них з позивачем спільне життя не склалося, вони дійсно 25 років проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а тому вона не заперечує проти розірвання даного шлюбу в судовому порядку. При цьому, вказала на те, що наміру зберегти шлюб не має, строк на примирення їм не потрібен. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 02.02.1964 року було укладено шлюб, що зареєстрований виконкомом Заворичської сільської ради Бориспільського району Київської області (а/з №6), що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення учасників справи, сторони не підтримують подружніх відносин та протягом останніх 25 років проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки сторони по справі у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, на підставі ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved