Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач звернувся в Шишацький районний суд Полтавської області з позовом до відповідачки з зазначеними позовними вимогами в обґрунтування яких вказав, що 14 травня 2014 року, між ним та [PERSON], в простій письмовій формі був укладений договір про наміри укласти не пізніше 17-00 годин 01.09.2014 року у приватного нотаріуса [PERSON] договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS], з визначеною сумою продажу в розмірі еквівалентному 17000 доларів США, в національній валюті України. 01.09.2014 року, між позивачем та відповідачкою були проведені додаткові переговори щодо укладення купівлі - продажу квартири і у зв'язку з тим, що на момент укладення договору купівлі - продажу істотно змінилася вартість нерухомого майна через збільшення курсу долара США, позивач змушений був звернутися до відповідачки з пропозицією розірвати договір про наміри та повернути йому сплачені авансові платежі на загальну суму 112412,77 гривень, на що відповідачка не погодилася, тому позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь 112412,77 гривень авансових платежів та судові витрати по справі. 26.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з додатковою позовною заявою в якій просив також стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь 3% за користування грошовими коштами в розмірі 1368,02 гривень, 11915,75 гривень у зв'язку з інфляцією, вартість встановлених ним вхідних дверей в квартиру в сумі 2500 гривень та судові витрати в сумі 443,60 гривень. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачки на його користь, враховуючи отримані ним від відповідачки в добровільному порядку кошти в сумі 83400 гривень, 28012 гривень основного боргу, втрати у зв'язку з інфляцією та 3% річних за користування грошовими коштами всього на суму 13283,77 гривень, вартість встановлених дверей в сумі 2500 гривень, 1400 гривень за послуги адвоката та 1489,52 гривень судових витрат по сплаті судового збору. Представник відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити і їх задоволенні, суду пояснив, що відповідачка ніяких зобов'язань перед позивачем не мала, договір купівлі продажу квартири не був укладений з вини позивача, з чисто людських спонукань відповідачка повернула позивачу 83400 гривень з суми 112412 гривень, 91 копійки, на яку було заявлено первісний позов,, при цьому було враховано, що завдаток в сумі 2000 доларів США, що становить 16 000 гривень - не повертається, та було вирахувано комісію банку в сумі 431,82 гривень і кошти за проведення оцінки квартири, яка провадилася двічі в сього на суму 2598,09 гривень., Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], ознайомившись з матеріалами справи перевіривши та оцінивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги позивача [PERSON] не підлягають до задоволення в повному об'ємі виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 14 травня 2014 року, між позивачем [PERSON]. та відповідачкою [PERSON], в простій письмовій формі був укладений договір про наміри укласти не пізніше 17-00 годин 01.09.2014 року у приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS], з визначеною сумою продажу в розмірі еквівалентному 17000 доларів США, в національній валюті України ( а.с.7). Згідно розписки від 27.10.2013 року ( а.с.10), написаної власноручно позивачем, позивач передав відповідачці завдаток в сумі 2000 доларів США, при цьому йому було зрозумілим положення статей 570,571 ЦК України, що при порушенні зобов'язань покупцем, завдаток залишається у продавця. 01.09.2014 року, між позивачем та відповідачкою були проведені додаткові переговори щодо укладення купівлі - продажу квартири і у зв'язку з тим, що на момент укладення договору купівлі - продажу істотно змінилася вартість нерухомого майна через збільшення курсу долара США, позивач звернувся до відповідачки з пропозицією розірвати договір про наміри та повернути йому сплачені авансові платежі на загальну суму 112412,77 гривень, при цьому завдаток в сумі 2000 доларів США позивачем був перерахований у гривні на суму 26000 гривень, на що відповідачка не погодилася. Відповідно до вимог ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку( у певний термін) укласти договір в майбутньому ( основний договір), на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Згідно ст.ст. 570,571 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Таким чином, суд приходить до висновку, що невиконання умов попереднього договору між сторонами мало місце з вини позивача, про що він сам підтвердив в судовому засіданні, а тому його позовні вимоги про стягнення з відповідачки будь-яких сум, перерахованих ним на виконання умов вказаного договору є безпідставними. В судовому засіданні також було встановлено, що позивач користувався квартирою відповідачки, зберігав том своє особисте майно, але договір найму житлового приміщення між ними не складався, під час користування квартирою відповідачки, позивач замінив вхідні двері з метою належного збереження свого майна, але згоди на це від відповідачки не отримував, представник відповідачки в судовому засіданні пояснив, що відповідачка згодна на те щоб позивач їх демонтував, в зв'язку з цим суд вважає, що підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] грошей в сумі 2500 гривень за встановлені позивачем вхідні в квартиру двері відсутні. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилаючись на норми статті 625 ЦК України, позивач, в додатковій позовній заяві ( а.с.62-63) просив суд стягнути з відповідачки на його користь втрати у зв'язку з інфляцією та 3% річних за користування грошовими коштами на загальну суму 13283,77 гривень, що також на думку суду є необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення, оскільки відповідачка не мала ніяких грошових зобов'язань перед позивачем і добросовісно виконувала свої зобов'язання перед позивачем відповідно до умов переднього договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному об'ємі.

Outcome: dismissed