Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернувся в Шишацький районний суд Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у позовній заяві вказав, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], 31.01.2006 року, було укладено кредитний договір без номера відповідно до якого, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконував, а тому, станом на 31.05.2015 року, мав заборгованість за кредитним договором на суму 9488,48 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом на суму 2928,04 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 6569,44 доларів США. Оскільки відповідач заборгованість по кредитному договору в добровільному порядку не відшкодував, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1795,27 гривень. 01.11.2016 року позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою ( а.с. 96-98, 117-122), в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 4619,23 доларів США, що за курсом 25,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2016 року становить 119684,25 гривень, станом на 30.09.2016 року, яка складається з заборгованості за кредитом на суму 9,94 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом на суму 4609,29 доларів США. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнену позовну заяву позивача, просив суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог позивача не визнав, просив суд відмовити в позові посилаючись на те, що з часу отримання ним кредиту часто змінювалися представники банку, які супроводжували виконання умов кредитного договору, банком на його думку необґрунтовано нараховувалися суми заборгованості за кредитом, тому він перестав співпрацювати з банком. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], 31.01.2006 року було укладено кредитний договір без номера відповідно до якого, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконував, а тому, станом на 30.09.2016 року, має заборгованість за кредитним договором на суму 9606,36 ( Долар США), але від цієї суми заборгованості віднімається сума 4093,57 ( Долар США).яка була стягнута з відповідача по рішенню Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.12.2010 року і тому різниця становить 5767,70 ( Долар США). Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом на суму 4619,23 ( Долар США), що за курсом 25,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2016 року складає 119684,25 гривень, та просив стягнути судові витрати. Відповідно до ст.526, 629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обовязковим для виконання. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] свої зобовязання, що витікають з кредитного договору в добровільному порядку не виконує, обґрунтованих письмових заперечень на позовні вимоги позивача не надав, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем порушуються права позивача, в звязку з цим суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі кредитного договору без номера від 31.01.2006 року, статтей.509, 525 - 527,530, 598,599,610, 611, 625, 629, 1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved