Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ТОВ «Праймгруп плюс» про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.10.2020 ТОВ «Праймгруп плюс» запропонувало позивачу укласти договір купівлі-продажу та виставило рахунок № [NUMBER] на загальну суму 32 472,00 грн для оплати товару. 28.10.2020 позивачем було частково сплачено вартість товару на користь відповідача в розмірі 23 270,00 грн, де 21 470,00 грн становить 70% вартості товару та 1800,00 грн вартість його перевезення. Цього ж дня, позивач електронним листом повідомив відповідача про часткове виконання грошового зобов`язання. 05.11.2020 року співробітники ТОВ «Праймгруп плюс» повідомили, що не зможуть виконати свої зобов`язання в частині поставки товару та запропонували розірвати договір та звернутись із заявою про повернення коштів в сумі 23 270,00 грн. Позивач зазначає, що 05.11.2020 року направив електронною поштою лист із проханням повернути вказані кошти. Станом на 10.11.2020 року відповідач грошові кошти не повернув. На підставі чого позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення цих коштів. У відповідь на вищевказаний лист відповідач направив позивачу лист від 10.11.2020, яким гарантувало повернення коштів в сумі 23 270,00 грн. Станом на 13.12.2020 грошові кошти в сумі 23 270,00 грн, сплачені згідно рахунку №4272 від 28.10.2020, повернуті не були, а тому позивач просить суд стягнути з ТОВ «Праймгруп плюс» на його користь грошові кошти в сумі 23 270,00 грн. в судовому порядку 17.12.2020 року на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та не подав заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.10.2020 року ТОВ «Праймгруп плюс» запропонувало позивачу [PERSON] укласти договір купівлі-продажу товару та надіслало для оплати рахунок №4272 на загальну суму 32 472,00 грн, в тому числі ПДВ на суму 5 412,00 грн. Згідно квитанції 0.0.1887105765.1 від 28.20.2020 року позивачем сплачено на рахунок відповідача суму 23 270,00 грн згідно рахунку №4272 від 28.10.2020. Відповідно до електронного листа позивача від 28.10.2020 останній повідомив ТОВ «Праймгруп плюс» про сплату грошових коштів у сумі 23 270,00 грн (1800,00 грн вартість доставки та 70% вартості матеріалу). 05.11.2020 позивач повідомив відповідача про те, що сплатив грошові кошти у сумі 23 270,00 грн за рахунком №4272 від 28.10.2020 та у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань відповідачем просив повернути вказані грошові кошти. 10 листопада 2020 року позивач звернувся до відповідача з проханням про повернення сплачених грошових коштів у сумі 23 270,00 грн за рахунком №4272 від 28.10.2020, у якому вказано, що представники ТОВ «Праймгруп плюс» повідомили, що не зможуть виконати свої зобов`язання в частині поставки товару та запропонували розірвати договір та звернутись із заявою про повернення коштів. Відповідно до листа ТОВ «Праймгруп плюс» від 10.11.2020 відповідач гарантував повернення позивачу коштів в сумі 23 270,00 грн. Згідно з ч.1 ст15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. На підставі ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу положень ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.. 141 ЦПК України і в зв`язку з задоволенням позову в дохід держави з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, яка не була сплачена позивачем при зверненні до суду, оскільки останні був звільнений від його сплати.

Outcome: approved