Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернув до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 2001 року він проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2018 року, що набрало законної сили 06.11.2018 року за [PERSON] визнано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей є Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно витягу домоволодіння за адресою [ADDRESS] є власністю [PERSON] . В домовій книзі міститься запис про реєстрацію за вищевказаною адресою [PERSON] , 1977 р.н., що зареєстрований ще з 1999 р., якого формально зареєстровано за вказаною адресою. Але фактично [PERSON] ніколи за вказаною адресою не проживав. Більш того, [PERSON] постійно проживає у м. Дніпро (більш точна адреса не відомо). Згідно до довідки виданої головою квартального комітету №6 від 23.09.2020 р. [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту складеного головою квартального комітету №6, засвідченого підписами сусідів, [PERSON] не проживає у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . За останні 10 років вказану особу наколи не бачили. Реєстрація відповідача і фактичне не проживання в будинку порушують його права, оскільки відповідач не проживає за вищевказаною адресою понад один рік, виникли проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надають ся, але нараховуються. Крім того, реєстрація особи в його домоволодінні перешкоджає реалізації права на вільне володіння та розпорядження власністю. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. До початку судового засідання представник позивача надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. До початку судового засідання відповідач надав суду заяву від 24.10.2020 року, яка завірена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новицькою М.Ю. з якої вбачається, що останній позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить справу розглянути без його участі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення суду №191/1406/18, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2018 року №150811864. Згідно довідки виданої головою квартального комітету №6 м. Синельникове [PERSON] , [PERSON] , 1977 року народження зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає. Факт реєстрації відповідача [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою №1735 від 12.11.2020 року виданою начальником відділу реєстрації Куслива О.М . У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач не проживає у даному будинку більше одного року без поважної причини. На підставі викладеного та

Outcome: approved