Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини [NUMBER] , 12.02.2019 року предявив до суду позов до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в розмірі 7079,98 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону встановлені обставини, які вимагають представництва прокурором в суді інтересів держави в особі Міністерства оборони України та військової частини [NUMBER] , що пов`язані із порушенням вимог цивільного законодавства відповідачем, у формі звернення до суду з даним позовом та участі в його розгляді. Відповідно до наказу командира військової [NUMBER] (по стройовій частині) від 02.08.2016 року №168 відповідача зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 17.01.2018 року № 13 відповідача звільнено з військової служби відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із службовою невідповідністю), з На момент виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, згідно довідки-розрахунок № 1 від 13 січня 2018 року за відповідачем рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, а саме: черевики типу А - 1 пара, сорочка кальсони ВИД2 - 1 к-т, черевики типу В - 1 пара, штани утеплені н/з -1 к-т, куртка утеплена н/з - 1 к-т, куртка ВВЗ - 1 к-т, штани ВВЗ - 1 к-т, ККУ-1 пара, костюм маскувальний білий - 1 шт., костюм вітровологозахисний - 1 шт., рушник - 1 пар., костюм польовий бавовняний - 1 к-т, панама польова -1 шт., шапка зимова -1 шт., на загальну суму 7612,37 грн. Після звільнення з лав Збройних Сил України, відповідач частково сплатив кошти в сумі 532,39 грн. за отримане ним речове майно, строки носіння якого не вийшли, а тому з нього слід стягнути кошти в розмірі 7079 грн., вважає позивач. Представники позивачів у судовому засіданні зазначили, що позовні вимоги підтримують та проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач повторно у судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомив, а тому відсутні підстави вважати їх поважними. Відзиву на позовну заяву не подав. За даних обставин наявні усі підстави, визначені частиною 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), для ухвалення заочного рішення у справі на підставі частини 4 ст. 223 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на наступне: Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до частини 3 ст. 1311 Конституції України, органи прокуратури України здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. На підставі частини 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, яке, зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Військова частина [NUMBER] є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкована Міністерству оборони України, включена до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України і перебуває на утриманні державного бюджету. Основні фонди, обігові кошти та майно військової частини [NUMBER] є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за військовою частиною [NUMBER] на праві повного господарського відання. Військова частина [NUMBER] володіє, користується, розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства. Наказом командира військової [NUMBER] (по стройовій частині) від 02 серпня 2016 року № 168 [PERSON] зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Згідно із статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави. Відповідач на період проходження військової служби був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном. Відповідно до картки обліку військового майна особистого користування №3000 від 02 серпня 2016 року Міністерством оборони України в особі військової частини [NUMBER] відповідачу видано речове майно, згідно визначених норм. Наказом командира військової [NUMBER] (по стройовій частині) від 17 січня 2018 року № 13 відповідача звільнено з військової служби відповідно до підпункту «е» пункту 1частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із службовою невідповідністю). На момент виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, згідно довідки-розрахунок № 1 від 13 січня 2018 року за відповідачем рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, а саме: черевики типу А - 1 пара, сорочка кальсони ВИД2 - 1 к-т, черевики типу В - 1 пара, штани утеплені н/з -1 к-т, куртка утеплена н/з - 1 к-т, куртка ВВЗ - 1 к-т, штани ВВЗ - 1 к-т, ККУ-1 пара, костюм маскувальний білий - 1 шт., костюм вітровологозахисний - 1 шт., рушник - 1 пар., костюм польовий бавовняний - 1 к-т, панама польова -1 шт., шапка зимова -1 шт., на загальну суму 7612,37 грн. Після звільнення з лав Збройних Сил України, відповідач [PERSON] відшкодував частково в сумі 532,39 грн. вартості вказаного речового майно, строки носіння якого не закінчились. Відповідно до пункту 4 Розділу III Інструкції «Про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої наказом Міністра оборони України № 232 від 29 квітня 2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 243 від 23 червня 1995 року (далі Положення), визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ним службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Згідно з пункту 2 цього Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна розкраданням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршення або зниження його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або залишкової виплати. Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зважаючи на ті обставини, що відповідач був звільнений з військової служби з військової частини [NUMBER] у запас за пунктом «е» пункту 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (через службову невідповідність), позивач має право на утримання з відповідача вартості предметів речового майна строки носіння яких не закінчилися, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, згідно статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь військової прокуратури Західного регіону України слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved