Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

позивач в позовній заяві просить суд розірвати шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 21.02.2017 у Суворовському районному у м.Одесі відділі ДРАЦС Головного ТУЮ в Одеській області, актовий запис №133, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною трьох років, а також стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., посилаючись на те, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.02.2017, від даного шлюбу [INFO] у них народилася одна дитина син [PERSON] . На даний час вони проживають окремо, сімейне життя не склалося, шлюбні стосунки не підтримують. Поновлювати сімейні відносини наміру вона не має. Причиною розпаду сім`ї є те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, зникла взаємоповага, кожен живе окремим життям та своїми інтересами. Примирення та збереження шлюбу неможливе. Майнового спору на даний час немає. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує допомогу при народженні дитини. Відповідач має змогу та, згідно діючого законодавства, зобов`язаний утримувати неповнолітнього сина та її. Однак жодної матеріальної допомоги на утримання сина та на її утримання відповідач не надає, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить дану справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином (через офіційний веб-сайт Судової влади України (а.с.31), а тому суд вважає, що відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі наявних\~ у справі доказів, при цьому виносить заочне рішення. Крім того відповідач в телефонному режимі був повідомлений про суть позовних вимог, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд,\~дослідивши письмові\~докази справи,\~вважає за\~необхідне заявлений\~ позов\~задовольнити повністю. Вимоги позивача законні та обґрунтовані. Відповідно до ст.4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.02.2017 у Суворовському районному у м. Одесі відділі ДРАЦС Головного ТУЮ в Одеській області, актовий запис №133, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.9). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Сторони не бажають миритися, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім`ї стали непорозуміння та втрата почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін. На даний час дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, позивач знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною сином [PERSON] , [INFO] до трьох років. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що шлюб існує формально та суперечить інтересам сторін, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами, зареєстрований 21.02.2017 у Суворовському районному у м. Одесі відділі ДРАЦС Головного ТУЮ в Одеській області, актовий запис №133 - розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Від відповідача не надходило клопотань про зміну прізвище, а тому суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. А тому, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 09.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття Відповідно до норм визначених в\~ст.75 СК України\~дружина,чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.\~Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до\~ст. 84 СК України\~визначено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.\~Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.\~Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини -матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд враховуєте, що відповідач на своєму утриманні інших непрацездатних членів сім`ї не має, бо про таких не повідомив суд, має працездатний вік, а тому може та зобов`язаний утримувати свою дружину, на утриманні якої знаходиться дитина від їх шлюбу, а також те, що позивач не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, дитина проживає разом із позивачем, що безумовно потребує постійних матеріальних затрат. Будь-яких доказів зворотного відповідачем до суду надано не було, жодного доказу тяжкого матеріального становища, які б давали суду підстави вважати, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дружини до досягнення дитиною трирічного віку матеріали справи не містять та відповідачем про наявність таких повідомлено не було. За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною трьох років підлягають до повного задоволення. Суд також вважає, що з відповідача, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір на користь держави за вимогу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на дружину до досягнення дитиною трьох років. А також, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, допустити до негайного виконання. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.21, 24, 75, 84, 105, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 183 СК України,

Outcome: approved