Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: провулок Перкопський, 45 в м. Кропивницький та господарською спорудою, що позначена в технічній документації на домоволодіння за вказаною адресою, як сарай під літерою «Д», шляхом зобов»язання відповідачів знести за власний рахунок збудований ними на площі земельної ділянки, паркан, споруджений за варіантом поділу земельної ділянки, визначений заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.08.2013 року, що розділяє земельну ділянку на частини. Позов мотивує тим, що він є співвласником 1/5 частини домоволодіння, що розташоване за вищевказаною адресою відповідно до договору дарування від 28.09.1992 року. Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є відповідачі. Так як земельна під домоволодінням перебуває у спільному користування всіх співвласників домоволодіння, з метою виділення частки в окреме домоволодіння, у 2013 році відповідачі звернулися до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до нього про визначення порядку користування земельною ділянкою та виділення її в натурі. За результатом розгляду зазначеного позову 12.08.2013 року було ухвалено заочне рішення, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Кіровоград, пров. Перекопський, 45, між співвласниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно затвердженого судовим рішенням варіанту поділу співвласникам [PERSON] з часткою 8/20 та [PERSON] з часткою 8/20 виділено у користування суцільну земельну ділянку площею 347,4 кв.м., що прилягає до їх частки житлового будинку, співвласнику [PERSON] з часткою 4/20 виділено у користування суцільну земельну ділянку площею 86,9 кв.м., що прилягає до його частки будинку, у загальному користуванні співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для можливості обслуговування співвласниками житлового будинку залишено земельну ділянку площею 1,0 кв.м., розташовану у центральній частині земельної ділянки. На виконання заочного рішення суду відповідачами, згідно визначеного судом варіанту користування земельною ділянкою, було споруджено паркан висотою два метри з бетонних плит. За його заявою заочне рішення Ленінським районним судом м. Кіровограда було скасовано, переглянуто і 28 грудня 2015 року ухвалено нове рішення, яким визначено наступний порядок користування земельною ділянкою за адресою: пров. Перекопський, 45 в м. Кіровограді, а саме: [PERSON] та [PERSON] виділено в користування відокремлену земельну ділянку, загальною площею (з урахуванням площі загального користування) 342, 30 кв.м, в т.ч. земельна ділянка під частиною житлового будинку з прибудовою літ. «а», «а1», «а2», під сараєм літ. «Г», сараєм літ. «В», сараєм літ. «Д», вигрібною ямою «К».; [PERSON] в користування відокремлено земельну ділянку, загальною площею (з урахуванням площі загального користування становить) 120, 20 кв.м, в т.ч. земельна ділянка під частиною житлового будинку літ. «А» з прибудовами літ. «А1», «а3», під вбиральнею літ. «И». Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції він оскаржив його в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області. За результатом апеляційного розгляду апеляційним судом Кіровоградської області 10.01.2017 року ухвалено нове рішення, яким рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда скасовано та відмовлено відповідачам у задоволені позовних вимог. Проте, не зважаючи на викладені обставини відповідачами станом на сьогоднішній день жодних дій щодо демонтування огорожі не вчинено. Оскільки, паркан чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою та майном, перешкоджає у доступі до господарської будівлі сараю, який в технічному паспорті позначений літерою «Д», а відповідачі відмовляються врегулювати правовідносини згідно правил добросусідства і діючого законодавства, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на викладені обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини, просили його задовольнити та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не сповістили. Заслухавши думку позивачів, суд прийняв рішення про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником домоволодіння розташованого за адресою: пров. Перекопський, 45 в м. Кіровограді. Згідно договору дарування від 28.09.1992 року №4-3690 йому на праві власності належить 1/5 частина домоволодіння. Іншими співвласниками зазначеного домоволодіння є відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON]. Земельна під домоволодінням перебуває у спільному користування всіх співвласників домоволодіння. Судом також встановлено, що з метою виділення частки в окреме домоволодіння, у 2013 році відповідачі звернулися до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та виділення її в натурі. За результатом розгляду зазначеного позову 12.08.2013 року було ухвалено заочне рішення, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Кіровоград, пров. Перекопський, 45, між співвласниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно затвердженого судовим рішенням варіанту поділу співвласникам [PERSON] з часткою 8/20 та [PERSON] з часткою 8/20 виділено у користування суцільну земельну ділянку площею 347,4 кв.м., що прилягає до їх частки житлового будинку, співвласнику [PERSON] з часткою 4/20 виділено у користування суцільну земельну ділянку площею 86,9 кв.м., що прилягає до його частки будинку, у загальному користуванні співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для можливості обслуговування співвласниками житлового будинку залишено земельну ділянку площею 1,0 кв.м., розташовану у центральній частині земельної ділянки. На виконання заочного рішення суду [PERSON] та [PERSON], згідно визначеного судом варіанту користування земельною ділянкою, було споруджено паркан висотою два метри з бетонних плит. За заявою [PERSON] заочне рішення Ленінським районним судом м. Кіровограда було скасовано, переглянуто і 28 грудня 2015 року ухвалено нове рішення, яким визначено наступний порядок користування земельною ділянкою за адресою: пров. Перекопський, 45 в м. Кіровограді: - [PERSON] та [PERSON] виділено в користування відокремлену земельну ділянку, загальною площею (з урахуванням площі загального користування) 342, 30 кв.м, в т.ч. земельна ділянка під частиною житлового будинку з прибудовою літ. «а», «а1», «а2», під сараєм літ. «Г», сараєм літ. «В», сараєм літ. «Д», вигрібною ямою «К».; [PERSON] в користування відокремлено земельну ділянку, загальною площею (з урахуванням площі загального користування становить) 120, 20 кв.м, в т.ч. земельна ділянка під частиною житлового будинку літ. «А» з прибудовами літ. «А1», «а3», під вбиральнею літ. «И». Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області. За результатом апеляційного розгляду апеляційним судом Кіровоградської області 10.01.2017 року ухвалено нове рішення, яким рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда скасовано та відмовлено [PERSON] та [PERSON] у задоволені позовних вимог. Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідачами жодних дій щодо демонтування огорожі не вчинено. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, паркан чинить її довірителю перешкоди у користуванні земельною ділянкою та майном, перешкоджає у доступі до господарської будівлі сараю, який в технічному паспорті позначений літерою «Д». Згідно технічної документації, а також довідки БТІ від 16.04.2014 року сарай «Д», який на теперішній час знаходиться на земельній ділянці, яку відповідачі відгородили з метою особистого користування, входить в 1/5 частину домоволодіння, що належить [PERSON] на праві власності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Стаття 91 ЗК України передбачає обовязок землекористувачів не порушувати прав інших осіб (суміжників). Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Судом встановлено, що відповідачі розділили земельну ділянку за допомогою паркану так, що господарське приміщення стало для позивача недоступним, він позбавлений можливості як користуватися нею, так і підтримувати її в належному стані. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому стягнення з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 640 грн. з кожного. На підставі викладеного і ст. 391 ЦК України, ст.ст. 91, 103, 152 Земельного кодексу України,

Outcome: approved