Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути на його користь шляхом безспірного списання з рахунку [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області матеріальний еквівалент відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій працівників правоохоронного органу в розмірі 10 000 грн.; стягнути на його користь шляхом безспірного списання з [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн. та витрати, які пов»язані з явкою до суду в сумі 436 грн. Позов мотивує тим, що постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.12.2015 року скасовано постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.11.2015 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення, а провадження у справі закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 20.09.2015 року о 02-59 він керуючи автомобілем ВАЗ 21112, номерний знак [NUMBER]. По вулиці Героїв Сталінграда в м. Кіровограді, яка має дві смуги руху в кожному напрямку, здійснив рух у напрямку до центру міста. Здійснюючи об»їзд вибоїни на дорозі він здійснив маневр не виїжджаючи на зустрічну смугу руху, дорожня розмітка на вказаній ділянці дороги відсутня. Після вказаного маневру його було зупинено працівниками ДАІ за допомогою службового автомобіля «ДЕО», в якому вони знаходились. Інспектором ДПС ВДАІ з обслуговування [PERSON] було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення від 20.09.2015 року за ч.4 ст. 122 КУпАП України. Вказані дії працівників міліції він вважав неправомірними та подав скаргу на дії інспектора Люльченка І.О. до УДАІ УМВС України в Кіровоградській області та 15.10.2015 року отримав відповідь про те, що матеріали про адміністративне правопорушення відносно нього скеровані до Кіровського районного суду м. Кіровограда, який прийняв вищезазначену постанову. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції він подав апеляційну скаргу і Апеляційним судом Кіровоградської області встановлено ряд порушень вимог законодавства щодо складання адміністративного протоколу, а саме: його склав учасник події та потерпілий інспектор ІДПС взводу ВДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району [PERSON] не будучи відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП України уповноваженою службовою особою на вчинення таких дій, відеозапис не містив будь-яких доказів його вини, що передбачені вимогами КУпАП України. Тому його скарга була задоволена і постанова суду першої інстанції скасована. Посилаючись на вимоги Закону України «Про міліцію», Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1173, 1166 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та уточненнях від 25.03.2016 року згідно яких позивач просить визнати незаконними та такими, що спричинили шкоду дії інспектора ДПС ДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району [PERSON] щодо складання адміністративного протоколу відносно нього за ч.4 ст. 122 КУпАП України від 20.09.2015 року; стягнути на його користь з Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій працівника правоохоронного органу у розмірі 10 000 грн.; витрати на правову допомогу у сумі 1 000 грн. та витрати пов»язані з явкою в суд в сумі 436 грн. Представники відповідачів [PERSON] Управління Національної поліції в Кіровоградській області та [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області в судовому засіданні позов не визнали. При цьому, представник ГУ НП в Кіровоградській області надав суду заперечення, посилаючись на викладені в них обставини, просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач - інспектор ДПС ВДАІ з обслуговування м. Кіровограда [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання повідомлявся за зазначеною позивачем адресою, причини неявки суду не сповістив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, думку прокурора, яка в судовому засіданні також просила відмовити в задоволенні позову [PERSON], суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин крім випадків, коли розгляд зазначених справ проводиться за правилами іншого судочинства, частиною 2 вказаної статті визначено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень управлінських функцій, а п.1 ч.2 цієї статті визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Статтею 18 КАС України визначена предметна підсудність адміністративних справ, а саме: окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Згідно ч.1 ст.18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам; 2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; \Пункт 3 частини першої статті 18 виключено на підставі Закону № 1691-VI від 18.02.2010 - зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 19-рп/2010 від 09.09.2010\. 4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті; 6) адміністративні справи щодо: примусового повернення іноземців чи осіб без громадянства в країну походження або третю країну; примусового видворення іноземців чи осіб без громадянства з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців чи осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі іноземців чи осіб без громадянства відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію. В даному випадку, позивачем пред»явлено позов в порядку цивільного судочинства щодо визнання незаконними та такими, що спричинили шкоду дії інспектора ДПС ДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району [PERSON] щодо складання адміністративного протоколу відносно нього за ч.4 ст. 122 КУпАП України від 20.09.2015 року, тобто з приводу оскарження дій органу державної виконавчої влади та виплати бюджетних коштів внаслідок дій органу державної виконавчої влади, який є однією із сторін по даній справі, тому, згідно чинного законодавства даний судовий спір не може розглядатись в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Сам факт скасування Апеляційним судом постанови суду першої інстанції та винесення судового рішення про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування шкоди та жодним чином не вказує на незаконність дій міліції. Відповідно до вимог статей 11, 31 ЦПК України право визначення предмета та підстав позову належить виключно позивачеві. Статтями 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності державних органів або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на деліктні правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. З позовної заяви вбачається, що позивач посилається на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» згідно якого, як він вважає, він має право на отримання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Згідно ст.2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», у редакції, яка діяла на момент настання події, що стала приводом для судового спору, оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами: Міністерства внутрішніх справ України - кримінальною, спеціальною міліцією, підрозділами внутрішньої безпеки, судовою міліцією; служби безпеки України - контррозвідкою, військовою контррозвідкою, захисту національної державності, спеціальними підрозділами по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю, оперативно-технічними, внутрішньої безпеки, оперативного документування, боротьби з тероризмом і захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів; Служби зовнішньої розвідки України - агентурної розвідки, оперативно-технічними, власної безпеки; Державної прикордонної служби України - розвідувальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (агентурної розвідки, оперативно-технічним, власної безпеки), оперативно-розшуковими підрозділами відповідно спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону та його територіальних органів, підрозділами з охорони державного кордону органів охорони державного кордону та Морської охорони, забезпечення внутрішньої безпеки, забезпечення власної безпеки, оперативного документування та оперативно-технічними; управління державної охорони - підрозділом оперативного забезпечення охорони виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об'єктів, щодо яких здійснюється державна охорона; органів доходів і зборів - оперативними підрозділами податкової міліції та підрозділами, які ведуть боротьбу з контрабандою; органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної пенітенціарної служби України; розвідувального органу Міністерства оборони України - оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки; Національного антикорупційного бюро України - детективів, оперативно-технічними, внутрішнього контролю. Відповідно до вищевикладеного, встановлено, що підрозділи Державної автомобільної інспекції УМВС, не відносяться до підрозділів Національної поліції України, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність. Так, в системі органів внутрішніх справ України до 06.11.2015 року, підрозділи ДАІ було віднесено до блоку громадської безпеки, підрозділи якого не наділені правом здійснювати оперативно-розшукову діяльність, так як основними завданнями підрозділів блоку громадської безпеки є забезпечення особистої безпеки громадян та протидія порушенням громадського порядку. Крім того, статтею 38 Кримінально Процесуального Кодексу України визначено, що органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи органів внутрішніх справ. Досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою. Згідно ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Виходячи із вищевикладеного, встановлено, що підрозділи Державної автомобільної інспекції УМВС, не відносяться до підрозділів органів внутрішніх справ України, які здійснюють (проводять) досудове розслідування, підрозділи ДАІ не відносяться до органів прокуратури і суду, так як перебували в системі органів внутрішніх справ, тому посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є безпідставним. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», Управління МВС України в Кіровоградській області - вирішено ліквідувати як юридичну особу публічного права, а [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області вирішено створити як самостійну юридичну особу публічного права. На виконання ч.3 ст.105 ЦК України, видано наказ МВС України від 03.11.2015 року № 1345 «Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Кіровоградській області», затверджені голови ліквідаційних комісій та розпочата процедура саме ліквідації, а не реорганізації. Наказом МВС України № 1493 від 24.11.2015 року було внесено зміни до наказу МВС України від 03.11.2015 року № 1345 «Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Кіровоградській області» та затверджено нового голову ліквідаційної комісії УМВС України в області. Виходячи з вищезазначених наказів МВС України встановлено, що ними затверджено голови ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Кіровоградській області, а саме безпосередньо Управління та підпорядкованих йому територіальних підрозділів, якими є 23 міських та районних відділів ОВС. В даних наказах відомості про ліквідаційну процедуру УДАІ як окремого структурного підрозділу при УМВС відсутні, так як процедура ліквідації відокремлених структурних підрозділів ДАІ України регулюється наказом МВС України від 30.11.2015 року № 1532 «Про ліквідацію Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України, Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС, управлінь Державної автомобільної інспекції ГУМВС, УМВС України в Автономній Республіці Крим та областях». Управління Державної автомобільної інспекції при УМВС України в Кіровоградській області не являється територіальним підрозділом УМВС, а є самостійним структурним підрозділом при УМВС, який має свою самостійну відокремлену бухгалтерію, яка вповноважена проводити грошові розрахунки з працівниками УДАІ та ніяк не перебуває у підпорядкуванні бухгалтерії УМВС. До компетенції УМВС щодо УДАІ входить підписання наказів стосовно кадрових питань, так як накази по особовому складу повязані з прийомом на службу, її проходженням та звільненням зі служби підписуються лише начальником УМВС в області, або особою яка виконує його обовязки, а обовязок та компетенція щодо фінансових питань стосовно співробітників ДАІ покладені саме на Департамент ДАІ МВС України та його підпорядковані підрозділи, Управління ДАІ в областях, які мають свої самостійні бухгалтерії. Управління ДАІ УМВС України в Кіровоградській області видало наказ № 290 від 01.12.2015 року «Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії УДАІ УМВС України в Кіровоградській області», затверджений голова та члени ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в області та розпочата процедура саме ліквідації, а не реорганізації проте на даний час юридична особа не ліквідована. Відповідно до п.4.2. Порядку формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 22.12.2011 року № 1691, новостворений розпорядник бюджетних коштів (одержувач бюджетних коштів) подає реєстраційну картку разом з документами, визначеними пунктом 2.1 глави 2 цього Порядку, для присвоєння нового коду розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів). Так, згідно виписок з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (копії виписок додаються), [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області отримало ідентифікаційний код юридичної особи 40108709, а Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Кіровоградській області має ідентифікаційний код юридичної особи 24523636. Правовідносини, щодо яких виник спір в даному випадку відбувалися між позивачем [PERSON] та службовими особами Управління Державної автомобільної інспекції при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, які були працівниками міліції органів внутрішніх справ України та проходили службу у відокремленому підрозділі ДАІ УМВС. Службові особи, яких вказує у позовній заяві позивач, як таких, що на його думку, причетні до порушення його прав та свобод працівники УДАІ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області були атестованими працівниками міліції, мали спеціальні звання працівників міліції, проходили службу на підставі ЗУ «Про міліцію», в тому числі і на підставі постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», але ніяк не були працівниками Національної поліції України. Судом не встановлено порушення прав позивача [PERSON] управлінням Національної поліції в Кіровоградській області. Враховуючи вищевикладене, твердження позивача про те, що [PERSON] управління Національної поліції України в Кіровоградській області є правонаступником УДАІ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області є безпідставним. Крім того, інспектор ДПС ВДАІ з обслуговування міста Кіровограда [PERSON] під час складання адміністративного протоколу відносно позивача за ч.4 ст.122 КУпАП України 20.09.2015 року був працівником міліції та не мав ніякого відношення до Національної поліції. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а в даному випадку належних та допустимих доказів порушення прав позивачем до суду не надано, судом у встановленому законом порядку дії чи бездіяльність працівників міліції такими, що порушили права позивача судом не визнано, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed