Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] 29 листопада 2016 року звернулась до Володарського районного суду Київської області з позовом, в якому вказала, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем. З серпня 2016 року сторони разом не проживають та спільне господарство не ведуть. В шлюбі сторонами було придбано житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Тому позивач за первісним позовом [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 27 січня 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], про поділ майна подружжя, в якій зазначено, що дійсно сторонами було придбано житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак окрім будинку за час шлюбу було придбано й інші речі та автомобілі, про які [PERSON] в первісному позові не зазначила. Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] та залишити в користуванні автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» 2007 року випуску державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки «SMART» 1999 року випуску, варочну поверхню, витяжку, вбудовані кухонні меблі, 9 розеток, 3 картини, 6 світильників, 2 карнизи, 2 телевізора, ноутбук, диван, стійку для душу та душові полички. Представник позивача по первісному позову позовні вимоги підтримав повністю, вимоги зустрічного позову визнав частково. Представник позивача та позивач по зустрічному позову проти задоволення первісного позову заперечували та просили суд відмовити в задоволенні первісного позову, вимоги зустрічного позову просили задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, представника позивача та позивача за зустрічним позовом, свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в вимоги первісного позову слід задовольнити повністю, а вимоги зустрічного позову підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 січня 2006 року перебувають у шлюбі, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15). Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.16). Під час шлюбу сторонами було придбано житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] та рішенням третейського суду від 15 листопада 2007 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу від 20.07.2007 року, за умовами якого [PERSON] купив, а [PERSON] продав житловий будинок під [ADDRESS] (а.с.53-55). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 27.09.2016 року, право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] 03.09.2008 року (а.с.45). Свідок [PERSON] надав показання суду, що він є батьком відповідача за первісним позовом [PERSON], та вказав, що він давав сину 25000 гривень для придбання будинку у своїх родичів в [ADDRESS], а також 15000 гривень надала його колишня дружина [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] . Будь-яких розписок або інших нотаріально посвідчених документів про передачу коштів сину не укладалось та не писалось. Свідок [PERSON] надала показання суду, що вона є матір'ю відповідача за первісним позовом [PERSON], та вказала, що вона надавала 15000 гривень сину для придбання будинку у своїх родичів в [ADDRESS], за 40000 гривень, даний будинок придбаний за її кошти та кошти її колишнього чоловіка [PERSON], так як у молодої сім'ї її сина та невістки таких коштів на той час не було. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] не можуть бути взяті судом до уваги, як спростування обставини, що спірний будинок не належить до спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], враховуючи те, що в матеріалах справи є рішення третейського суду, відповідно до якого визнано договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним між [PERSON] та [PERSON], в якому зазначено, що за відчужений житловий будинок [PERSON] сплатив 40000 гривень [PERSON], про що складено розписку. Будь-яких застережень або доказів у рішенні третейського суду від 15.11.2007 року про те, що [PERSON] придбав спірний будинок за 40000 гривень, які належали його батькам відсутні. А також, свідки вказали, що будь-яких документів про передачу коштів сину не укладалось. Свідок [PERSON] надав показання суду, що він є сусідом відповідача за первісним позовом [PERSON], і бачив, що приблизно у вересні 2016 року дружина [PERSON] виносила якісь речі з будинку разом зі своєю матір'ю та своїм вітчимом та вантажили їх до мікроавтобуса. Що це за речі, їх призначення, кількість, вартість їх, йому про це нічого не відомо, так як сусіди часто приїздили до даного будинку як на дачний. Свідок [PERSON] надав показання суду, що він є сусідом відповідача за первісним позовом [PERSON], і бачив, що приблизно у вересні 2016 року дружина [PERSON] виносила якісь речі з будинку разом зі своєю матір'ю та своїм вітчимом та вантажили їх до мікроавтобуса. Що це за речі, їх призначення, кількість, вартість їх, йому про це нічого не відомо, так як сусіди часто приїздили до даного будинку як на дачний, окрім того, в зимовий період підтримував газове опалення та передавав квитанції на оплату комунальних послуг. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] не можуть бути взяті судом до уваги, як факт встановлення обсягу спільно нажитого майна подружжя [PERSON], так як містять загальну інформацію про подружжя [PERSON], не підтверджують та не спростовують вимоги первісного та зустрічного позовів. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні просила суд задовольнити вимоги первісного позову, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та вимоги зустрічного позову визнала частково, в частині визнання права власності на витяжку, 2 карнизи та ноутбук. Представник відповідача та відповідач за первісним позовом вимоги первісного позову не визнали та просили суд відмовити в задоволенні вимог первісного позову та просили суд задовольнити вимоги зустрічного позову в повному обсязі, так як сторонами за час шлюбу було придбано багато іншого майна, в тому числі 2 автомобілі. Твердження представника відповідача та відповідача за первісним позовом не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки жодних документів, які свідчили б про придбання подружжям майна в судовому засіданні, окрім придбання житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS], не надані, та в судовому засіданні не досліджувались. Надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «TOYOTA COROLLA» 2007 року випуску державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], яка не є стороною по справі. Щодо автомобіля марки «SMART» 1999 року випуску, [PERSON] не надав жодних реєстраційних документів на автомобіль, які могли б підтвердити право власності даного автомобіля, що даний автомобіль був придбаний подружжям під час їхнього спільного шлюбу. Окрім того, автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» 2007 року випуску державний номерний знак [NUMBER] також не є майном, яке придбано під час шлюбу, так як зареєстровано власність на [PERSON] (а.с.114-115). Ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначене, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не надав жодних доказів, що майно, на яке він просить визнати право власності за [PERSON] належить сторонам по справі на праві власності, тож в задоволенні вказаних позовних вимог за зустрічним позовом слід відмовити, з врахуванням також того, що не доведено доказами відповідачем за первісним позовом [PERSON], що спірний будинок, який придбаний під час шлюбу за грошові кошти, які належали одному з подружжя особисто, тобто, що спірний будинок не належить до спільної сумісної власності подружжя. П. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна» вказує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. \ Частина перша статті 61 в редакції Закону N 524-V від 22.12.2006 \. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. \ Частина друга статті 61 із змінами, внесеними згідно із Законом N 524-V від 22.12.2006\ Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 372 ЦК України вказує, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Тож враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що вимоги первісного позову підлягають до задоволення в повному обсязі, а вимоги зустрічного позову слід задовольнити частково.

Outcome: partial