Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогами, уточненими під час розгляду справи, про визнання спільною сумісною власністю колишнього подружжя - сторін у справі на: ?садовий будинок, що знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 0,06 га, по [ADDRESS]; ?автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO», 3.5 GDi 5 dr Elegance S 23 4AT (V60), 2001 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], державний № [NUMBER]; ?майно в домоволодінні : холодильник 2-х камерний марки «VEST FROST SX 532 М BEJ», вбудовану кухню, посудомийну машину марки «BOSCH SMV50E90EU35», духовку марки «INDEZIT», модель F61M К (ВК), газову плиту марки «ARISTON», витяжку, телевізор марки «LG Full HD, М 2232», кавоварку марки «KRUPS Dolce Gusto Nescafe», електрочайник марки «MAXWELL», тюнер, комплект супутникового телебачення, пральну машину марки «BOSCH Logixx 8», рушникоосушувач водяний, комплект меблів для ванної кімнати, комплект стільців високих, стілець звичайний з нержавіючої труби, фільтр питної води, морозильну камеру марки «VESTFROST», мікрохвильову піч марки «SAMSUNG», мультиварку марки «REDMOND», аегогриль марки «ELEMENTAG», пароварку марки «TEFAL», хлібопіч марки «MULINEX», комплект м'яких меблів, комплект столових меблів, шафи з висувними ящиками, телевізор марки «LG», комплект штор для гостинної, телевізор марки «SAMSUNG 19», диван, настінну лампу металеву, комплект меблів для передпокою, газовий генератор 5 квт., комплект вбудованих меблів, торшер, комплект м'яких меблів, рушникоосушувач, комплект меблів для ванної кімнати, вбудовану шафу-купе, комплект меблів для дитячої кімнати, телевізор марки «LG», диван, письмовий стіл, навісну полку, телевізор марки «JVC 20», телевізор марки «JVC 14», комплект м'яких меблів (шкірозамінник), дриль-перфоратор марки «ПРОТОН ПЄ~900А», болгарку марки «ROWER PLUS Х063 1050 W», електропилу марки «AL-KE 2000/35», дриль шуруповерт марки «ДІІІА1- 10- РЄ2-14,4», насос для брудної води марки «СПРУТ». Позивач також просив, в порядку поділу зазначеного вище майна, визнати: за ним на - ?Ѕ частину будинку по [ADDRESS] та ?автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO», 2001 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], державний № [NUMBER]; за відповідачем на - ?Ѕ частину будинку по [ADDRESS] ?майно в домоволодінні : холодильник 2-х камерний марки «VEST FROST SX 532 М BEJ», вбудована кухня, посудомийна машина марки «BOSCH SMV50E90EU35», духовка марки «INDEZIT», модель F61M К (ВК), газову плиту марки «ARISTON», витяжку, телевізор марки «LG Full HD, М 2232», кавоварку марки «KRUPS Dolce Gusto Nescafe», електрочайник марки «MAXWELL», тюнер, комплект супутникового телебачення, пральну машину марки «BOSCH Logixx 8», рушникоосушувач водяний, комплект меблів для ванної кімнати, комплект стільців високих, стілець звичайний з нержавіючої труби, фільтр питної води, морозильну камеру марки «VESTFROST», мікрохвильову піч марки «SAMSUNG», мультиварку марки «REDMOND», аерогриль марки «ELEMENTAG», пароварку марки «TEFAL», хлібопіч марки «MULINEX», комплект м'яких меблів, комплект столових меблів, шафи з висувними ящиками, телевізор марки «LG», комплект штор для гостинної, телевізор марки «SAMSUNG 19», диван, настінну лампу металеву, комплект меблів для передпокою, газовий генератор 5 квт., комплект вбудованих меблів, торшер, комплект м'яких меблів, рушникоосушувач, комплект меблів для ванної кімнати, вбудовану шафу-купе, комплект меблів для дитячої кімнати, телевізор марки «LG», диван, письмовий стіл, навісну полку, телевізор марки «JVC 20», телевізор марки «JVC 14», комплект м'яких меблів (шкірозамінник), дриль-перфоратор марки «ПРОТОН ПЄ~900А», болгарку марки «ROWER PLUS Х063 1050 W», електропилу марки «AL-KE 2000/35», дриль шуруповерт марки «ДІІІА1- 10- РЄ2-14,4», насос для брудної води марки «СПРУТ» (т.2 а.с.135-139). Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, погоджуючись з можливістю визнання за позивачем право власності на автомобіль, та його довіритель звернувся до суду з зустрічним позовом, вимагаючи визнати за нею, в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя, право власності на цілий спірний дачний будинок, а за відповідачем - на автомобіль, між обома сторонами на частину побутової техніки та інженерного обладнання, за кожним (т.2 а.с.121-128). Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення вимог зустрічного позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст.ст.12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.ст.76-78 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Як вбачається з положень ч.ч.2 і 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями ч.ч.1 і 3 ст.348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до положень ч. 3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Положеннями ч.1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України). Відповідно до положень п.п.22 і 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пунктом 24 визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Як вбачається з положень ст.57 СК України, до особистої приватної власності подружжя відноситься: майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, майно, набуте чоловіком або дружиною на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також якщо майно набувалось під час шлюбу, але за гроші одного з подружжя, які належали йому особисто. Положення Сімейного кодексу України у статтях 57 і 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт набуття спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Положення ст.ст.368-370 ЦПК України встановлюють поняття право спільної сумісної власності, порядок його здійснення та виділ частки із такого майна. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 23 травня 2014 року по цивільній справі № 755/9434/14-ц, сторони перебували у шлюбі у період з 24 листопада 1993 року по 6 червня 2014 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 21.05.2009 року, позивачеві за первісним позовом належить автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO», 3.5 GDI, 2001 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], державний № [NUMBER]. Як вбачається зі свідоцтва про право власності від 23 грудня 2010 року, на підставі рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області № 179 від 29.11.2010 року відповідачу за первісним позовом належить будинок по [ADDRESS] та відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 149838121 від 17.12.2018 року, загальна площа будинку складає 154,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 776196632214. Як вбачається з державного акту [NUMBER] від 9 квітня 2004 року, відповідачу за первісним позовом належить земельна ділянка, площею 0,053 га, для ведення садівництва, по [ADDRESS] Свідки сторони позивача за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому підтвердили спільну участь сторін в будівництві спірного дачного будинку та його благоустрої. Таким чином, суд, з врахуванням зібраних у справі доказів, вважає, що дачний будинок побудований за участю обох сторін, а тому, його необхідно визнати спільним сумісним майном колишнього подружжя та в порядку його поділу, визнати право власності на Ѕ частину, за кожним, підстав для визнання права власності на нього лише на ім'я відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, суд не вбачає та, на його думку, останнім в судовому засіданні не доведена лише її особиста участь, або за допомогою її особистих коштів, в будівництві спірної нерухомості. Що стосується поділу іншого майна та автомобіля, то, визнання права власності на автомобіль саме за позивачем по первісному позову, а усієї побутової техніки та інженерного обладнання за відповідачем, буде найбільше відповідати правам та законним інтересам обох сторін. З урахуванням наведеного та з підстав наведених вище, суд задовольняє зустрічний позов частково.

Outcome: partial