Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач звернувся в Шосткинський міськрайонний суд з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач забезпечує природним газом споживачів, у тому числі і відповідачку по справі. Однак вона не сплачує кошти, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 417 грн. 48 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заперечення проти доводів відповідача та заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 417,48 грн., а також сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 243,60 грн., просить справу слухати без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення, та просить врахувати її заперечення проти позову. Відповідачка в судове засідання неодноразово не з'являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, клопотань про перенесення справи суду не надала. В заяві про перегляд заочного рішення та в заперечення проти позову зазначала, яке надійшло після проголошення заочного рішення зазначає, що не погоджується з рішенням тому, так як вважає що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами в заочному провадженні та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно довідки про склад сім'ї (а.с.6), вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - помер[INFO], [PERSON]. померла [INFO] року. Згідно рішення суду від 4.10.2011 року за позивачкою визнано право користування квартирою [ADDRESS], яка на час смерті її матері та брата не була приватизована, а вона (позивачка), по сімейним обставинам, не була зареєстрована в зазначеній квартирі(а.с.5) Також з даного рішення вбачається, що з 2009 року проживала в зазначеній квартирі без реєстрації та користувалася комунальними послугами. З 21.10.2011 року в зазначеній квартирі зареєстрована відповідачка на підставі рішення суду від 4.10.2011 р. (а.с.6). Особовий рахунок позивачем відкрито на ім'я [PERSON].( мати позивачки) (а.с.7), згідно якої заборгованість утворилася з жовтня 2009 р. по серпень 2011 року і складає 417,48 грн. (а.с.35). Згідно ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ. Таким чином судом встановлено, що відповідачка користувався наданими послугами позивача з 2009 року. Відповідно до ст.64,68 ЖК України наймач та члени його сім'ї зобов'язані оплачувати надані їм послуги у встановлені строки. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В запереченні проти позову відповідачка зазначає, що вказане рішення суду надала позивачеві, але жодних доказів на підтвердження своїх доводів в судове засідання, в супереч ст.60-61 ЦПК України не надала. Також не надала докази, що відповідачем з 20.10.2011 р. відкрито на неї особовий рахунок. В свою чергу позивач зазначає, що відповідачка до цього часу не зверталася до них про переоформлення особового рахунку на її ім'я та не повідомляла, що вона проживала в зазначеній квартирі. Про визнання за позивачкою права користування зазначеною квартирою їм стало відомо з довідки ТОВ «Жилкомсервіс» від 29.11.2012 року (а.с. 6) і тоді ж вони отримали зазначене рішення. Згідно зі ст. 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, яка обчислюється за загальними правилами визначення строків, що встановлені ст. ст. 253-255 цього ж Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, з встановлених у судовому засіданні фактів вбачається, що перебіг позовної давності почався з 29 листопада 2012 року, а тому немає підстав вважати, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду. Зважаючи на те, що відповідачка користувалася послугами позивача, але за надані послуги не сплатила і має борг перед підприємством у сумі 417,48грн., то суд вважає, що зазначену заборгованість слід стягнути з відповідачки в судовому порядку, а тому позовні вимоги позивача доведені і вони підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 КПК України, судовий збір з відповідача стягується пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved