Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 2 січня 1989 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Гальчинецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, актовий запис №2. Від шлюбу мають двох повнолітніх доньок, з лютого 2011 року разом не проживають, він створив нову сім?ю, тому просить шлюб розірвати. Строни , про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, в суд не з?явилися, подали заяви, в яких позивач позов підтримує, відповідач позов визнає, просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.200 ЦПК України, суд вважає можливим проводити розгляд справи по суті у відсутності сторін Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.4 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 2 січня 1989 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Гальчинецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони примирення не бажають. На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували докази позивача і свідчили про необхідність збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача тому є неможливим. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved