Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь: 69344,84 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 03.12.2019 року по 31.03.2020 року; 4000,00 грн. витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що у період з 25.01.2005 року по 03.12.2019 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахта «Надія». При звільненні з підприємства відповідачем було нараховано всі суми, що належать йому при звільненні, а саме 55153,06 грн. Вказує, що 03.12.2019 року був звільнений по стану здоров`я. В день звільнення вказані вище кошти йому виплачені не були. Зазначає, що такі виплати були здійснені відповідачем трьома платежами: 21.02.2020 року виплачено 5\~515,31 грн., 27.02.2020 року 24818,88 грн., 31.03.2020 року 24818,87 грн. З врахуванням цього вказує, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2019 року до 31.03.2020 року складає 69344,84 грн. 10.06.2020 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позову. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 19.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, з викликом сторін. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, тому просила в його задоволенні відмовити. Судом установлено, що позивач з 25.01.2005 року по 03.12.2019 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахта «Надія», 03.12.2019 року звільнений по стану здоров`я (а.с. 8-9). Про факт несвоєчасності виплати нарахованих відповідачем сум позивачу свідчить виписка з карткового рахунку позивача. Такі виплати були здійснені відповідачем трьома платежами: 21.02.2020 року виплачено 5\~515,31 грн., 27.02.2020 року 24818,88 грн., 31.03.2020 року 24818,87 грн. (а.с. 10). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Статтею 43\~Конституції України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами статті 233\~КЗпП України та статті 21 Закону № 108/95-ВР. За змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою визначено структуру заробітної плати, вбачаються три її складові - «основна заробітна плата», до якої законодавцем віднесено винагороду за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці; «додаткова заробітна плата», що включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, а також премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; «інші заохочувальні та компенсаційні виплати», до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день\~\~звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117\~КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. В пункті 6 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24\~грудня 1999\~року №\~13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Судом встановлено, що відповідач не провів з позивачем розрахунок належних виплат при звільненні з роботи. Суд не погоджується із розрахунком середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, проведений позивачем, з огляду на таке. Згідно з довідкою ПрАТ «Шахта «Надія» від 09.06.2020 року № 09/855 [PERSON] звільнений 03.12.2019 року по стану здоров`я з виплаою вихідної допомоги та 2-х середніх заробітків згідно «Галузевої Угоди». В жовтні 2019 року [PERSON] нараховано 19238,84 грн. заробітної плати за 26 відпрацьованих днів, у листопаді 2019 року 5318,80 грн. за 7 відпрацьованих дні, що в загальному становить 24557,64 грн. за 33 відпрацьовані дні. З відомостями, вказаними у зазначеній вище довідці, позивач погодився та визнав. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати за останні два місяці роботи позивача становить 744,17 грн. (24557,64 грн. / 33). Фактичний розрахунок відповідача з позивачем відбувся 31.03.2020 року, тобто лише через 83 робочі дні. Відповідно розмір середнього заробітку за час затримки виплати до фактичного розрахунку становить 744,17 грн. х 83 = 61\~766,11 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Таким чином, позов задовольняється частково у спосіб, визначений вище. Щодо розподілу судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. З врахуванням часткового задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 4000,00 грн. витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Позивач поніс витрати на правову допомогу у сумі 4 000 грн. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір таких витрат підтверджується: договором № 240 про надання правничої (правової) допомоги від 03.04.2020 р.; актом виконаних робіт від 20.07.2020 року, дублікатом квитанції № 0.0.1726127258.1 від 03.06.2020 року. Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України,\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірності їх розміру. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності\~\~розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат\~\~зі\~\~складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду України у справі №826/2689/15 від 09.04.2019 року. На підставі наведеного,

Outcome: partial