Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивачем ВАТ «Універсал Банк» подано на розгляд суду позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. Представник позивача ТзОВ ФК «Кредит - капітал» в судове засідання не з'явилася, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву про підтримання позовних вимог та просить позов задоволити. Із змісту позовних вимог вбачається, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», який був перейменований на ВАТ «Універсал Банк» та в дальнійшому правонаступником якого стало ТзОВ ФК «Кредит капітал», з однієї сторони та відповідачем в справі [PERSON] з іншої сторонни був укладений кредитний договір № 02/1031к. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику- Фіцич Р.Р. грошові кошти (кредит) в розмірі 29222,00 доларів США з датою повернення 27 грудня 2012 року зі відсотковою ставкою 12,0 % річних за користування кредитом. Відповідно до умов Кредитного договору позичальник зобов»язується своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом. Повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконувати інші зобов»язання передбачені даним договором. В зазначені в кредитному договорі терміни [PERSON], погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами не проводив. Згідно з розрахунку заборгованості станом на 04 червня 2009 року сума заборгованості за кредитним договором складає: прострочена заборгованість по сумі кредиту - 3436,93 доларів США, заборгованість по сумі кредиту - 21426,48 доларів США, відсотки - 2741,01 доларів США. Пунктом 9.1. Кредитного договору - встановлено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами Відповідач-1- [PERSON] додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення. В зв'язку з чим Відповідачу нараховано пеню в розмірі 437,63 доларів США, що по курсу НБУ станом на дату розрахунку становить 3330,36 гривень. Таким чином загальна сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 04.06.2009 року становить 28042,05 доларів США що по курсу 25,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.01.2016 року - становить 720400,26 грн (сімсот двадцять тисяч чотириста гривень 26 коп.) З метою забезпечення виконання Відповідачем [PERSON] зобов'язань по кредитному договору було укладено Договір поруки від 28.12.2007 року (надалі Договір поруки) з [PERSON]. Пунктом 2 Договору поруки [PERSON] засвідчила, що вона ознайомлена з умовами кредитного договору укладеного з [PERSON] та несе солідарну відповідальність за боговим зобов»язанням основного боржника. Ухвалою суду від 27.04.2017 року заяву ТзОВ ФК «Кредит-капітал» задоволено замінено сторону позивача в справі з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на його правонаступника ТзОВ ФК «Кредит капітал» . 20.06.2017 року від відповідачки [PERSON] поступила зустрічна позовна заява про припинення договору поруки від 28.12.2007 року. Позивачка за зустрічним позовом, [PERSON] вимоги зустрічного позову обгрунтовує тим, що вимоги основного позову до неї, як поручителя було подано більш ніж через шість місяців з настання строку виконання зобов'язань основного боржника по кредитному договору від 28.12.2007 року, який встановлений банком. Крім того, процентна ставка за користування кредитом збільшувалась банком в односторонньому порядку без її на те згоди та без її відома. Просить постановити рішення про припинення кредитного договору . Відповідачі в справі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися повторно, хоч про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, що призводить до затягування розгляду справи. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що відповідає вимогам ч.2 ст. 197 ЦПК України при чомусуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що основний позов підлягає частковому задоволенню, заявлений зустрічний позов слід задоволити з наступних підстав: У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи 28 грудня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», який був перейменований на ВАТ «Універсал Банк» та в дальнійшому правонаступником якого стало ТзОВ ФК «Кредит капітал», з однієї сторонни та відповідачем в справі [PERSON] з іншої сторонни був укладений кредитний договір № 02/1031к (а.с.6-7). За умовами кредитного договору банк надав позичальнику- Фіцич Р.Р. грошові кошти (кредит) в розмірі 29222,00 доларів США з датою повернення 27 грудня 2012 року зі відсотковою ставкою 12,0 % річних за користування кредитом. Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався видати відповідачу кредит на умовах передбачених кредитним договором, а відповідач в свою чергу зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно кредитного договору. Факт видачі банком коштів та їх отримання відповідачем в справі [PERSON], сторонами не оспорюється. У відповідності до положень ч.2 ст.1054 ЦК України та згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунку заборгованості станом на 04 червня 2009 року сума заборгованості за кредитним договором складає: прострочена заборгованість по сумі кредиту - 3436,93 доларів США, заборгованість по сумі кредиту - 21426,48 доларів США, відсотки - 2741,01 доларів США. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином загальна сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 04.06.2009 року становить 28042,05 доларів США. За таких обставин, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню із відповідача [PERSON] сума заборгованості в розмірі 28042,05 доларів США згідно поданих вище розрахунків. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору було укладено Договір поруки від 28.12.2007 року (надалі Договір поруки) з [PERSON]. Згідно зі статтями 525, 526, 530, 553, 554 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.п. 4-5 Договору поруки [PERSON] несе солідарну відповідальність перед Позивачем та відповідає по всіх зобов'язаннях [PERSON] в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним, сплати неустойки, а також відшкодування збитків завданих банку невиконанням та/або неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору. Пунктом 2 Договору поруки [PERSON] засвідчила, що вона ознайомлена з умовами кредитного договору укладеного з [PERSON] Як вбачається з копії договору поруки від 28.12.2007 року (а.с.9) поручителем за борговим зобов»язанням [PERSON] являється [PERSON], що передбачає її солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання зобов'язань [PERSON] разом із тим позивачем пропущено термін звернення із вимогою про стягнення боргу до поручителя. Суд звертає увагу , що позивач за захистом свого порушенного права звернувся до суду із позовом 03.08.2009 року в той час, як кредитним договором визначено кінцеву дату повернення коштів 27 грудня 2012 року. А тому суд вважає, що договір поруки від 28.12.2007 року слід вважати припиненим із 28.12.2012року , тобто із часу закінчення дії основного кредитного договору. Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняеться з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності . У відповідності з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняеться, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Виходячи з положень другого речения частини четвертої ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку для поруки, тобто упродовж шести місяців з моменту настання строку погашения чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашения кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашения кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою ст. 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Дана позиція зазначена в Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, предметом якого був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя. Таким чином в зв»язку із порушенням позичальником [PERSON] зобов'язань по кредитному договору в частині сплати щомісячних платежів по кредиту банк на підставі ст. 1050 ЦК України підставно заявив вимогу до позичальника [PERSON] про дострокове виконання обв'язку по поверненню всієї суми кредиту, та в цій частині вимоги позову підлягають задоволенню. Так як позовна вимога до поручителя [PERSON] була подана більш ніж через шість місяців з настання строку виконання зобов'язань по кредитному договору, який встановлений банком. Крім того, процентна ставка за користування кредитом збільшувалась банком в односторонньому порядку без згоди на те поручителя, то в цій частині вимог до поручителя слід відмовити та задоволити зустрічний позов [PERSON] про припинення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного, ст.ст. 553-554, 625, 651, 653, 1046-1054 ЦК України, п.22 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.4,11,21 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-12, п.п. 35, 36 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»від 17.10.2014 року № 10,та

Outcome: approved