Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про виселення. Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № VOY0GK0000000010 від 14.03.2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 65 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування в розмірі 12,00% в рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.03.2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором, між [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк 14.03.2008 року було укладено договір іпотеки б/н, згідно з умовами якого, відповідач надала в іпотеку нерухоме майно а саме: квартиру № 60 загальною площею 74,10 кв.м., яка розташована за адресою: м. Луцьк, пр. Соборності, 32б. Рішенням Луцького міськрайонного суду на позовом банку було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок або житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги. У встановлений строк [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] житлове приміщення не звільнили, а тому підлягають виселенню в примусовому порядку. Просить суд, виселити [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з квартири [ADDRESS], стягнути судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачі судове засідання не зявилися, а тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не зявились, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно вимог ст. 40 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК УРСР, статтями 39-40 Закону України Про іпотеку виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № VOY0GK0000000010 від 14.03.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 65 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування в розмірі 12,00% в рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.03.2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором, між [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк 14.03.2008 року було укладено договір іпотеки б/н, згідно з умовами якого, відповідач надала в іпотеку нерухоме майно а саме: квартиру № 60 загальною площею 74,10 кв.м., яка розташована за адресою: м. Луцьк, пр. Соборності, 32б. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 09 квітня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VOY0GK0000000010 від 14.03.2008 року в розмірі 145972,08 доларів США, що по курсу НБУ становить 1166316 грн. 92 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру № 60 загальною площею 74,10 кв.м., яка розташована за адресою: пр. Соборності, будинок 32б, м. Луцьк шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРГІОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ Приватбанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. 19.09.2014 року на адресу відповідачів було скеровано лист про добровільне звільнення житлового приміщенні за адресою м. Луцьк, пр. Соборності, 32б/60 протягом 30 днів з дня отримання вимоги (а.с. 19), однак, мешканці житлового приміщення його не звільняють в добровільному порядку. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, виселити [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved