Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13.10.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, видавши [PERSON] кредитну карту із встановленим на ній лімітом, а відповідач кредит та відсотки за кредитом в повному обсязі не сплатив, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в сумі 63846.09 грн., яка складається з наступного: 2099.71 грн. - заборгованість за кредитом; 53929.90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4300 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3016.49 грн. штраф (процентна складова). та судові витрати по справі. Заочним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 07 листопада 2017 року задоволено позовні вимоги позивача, стягнуто [PERSON] суму заборгованості за кредитом в розмірі 63846.09 грн., вирішено питання про судові витрати. Ухвалою від 16 квітня 2018 року заочне рішення від 07.11.2017 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] просив суд в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Свої вимоги обґрунтовував тим, що довідка про умови кредитування ним не підписана, з умовами та правилами на які посилається позивач він ознайомлений не був, що свідчить про відсутність підстав стверджувати, що між сторонами було укладено кредитний договір. Крім того посилався на те, що позивачем не доведено розмір заборгованості та не надано доказів в підтвердження цієї заборгованості, а наданий розрахунок не підтверджений належними та допустимими доказами. Крім того вважав, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду за захистом свого права, тому просив застосувати наслідки ст. 257 ЦК України. У відповіді на відзив представник позивача просив суд позов задовольнити та в обґрунтування своїх доводів вказувала, що 13.10.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2400 грн. Із анкети-заяви від 13.10.2010 року вбачається, що відповідач, підписавши відповідну анкету висловив згоду що вказана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Випискою по рахунку підтверджено, що відповідач отримавши картку почав активно нею користуватися, знімати кошти, погашати заборгованість, та знову знімати кредитні кошти, що свідчить про належну інформованість [PERSON] про тарифи, умови та правила користування кредитним коштами. У свою чергу, пеня та штраф є різновидом штрафних санкцій та можуть застосуватися в межах одного виду відповідальності. Зазначає, що одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить ст.. 61 Конституції України, оскільки є формами неустойки в розумінні ст.. 549 ЦК України, а згідно ст.. 230 ЦК України пеня та штраф є видами штрафних санкцій. Щодо посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, представник позивача у своїй відповіді на відзив вказує, що строк дії картки, яку відповідач отримав під час укладання договору встановлений до останнього дня грудня 2014 року, а банк звернувся до суду з позовом в серпні 2017 року, тому з урахуванням правової позиції Верховного суду України від 19.03.2014 року справа №6-14цс14 та від 18.06.2014 року справа №6-61цс14 строк позовної давності щодо повернення всієї суми кредиту та супутніх платежів банком не пропущено. Вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у вказаному розмірі, з урахуванням відсотків за їх користування, пені, та штрафів. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача адвокат Кузьменко Д.А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав вказаних відповідачем у відзиві на позовну заяву. Крім того посилався на те, що позивачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитним коштами та серед іншого необґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідача комісії та пені. Крім того вказував про те, що кредитний договір з позивачем відповідач не укладав, оскільки умови надання банківських послуг ним не підписані, а у заяві позивальника не містить домовленостей сторін щодо оплати пені, штрафів, а тому вважає вимоги банку необґрунтованими. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши подані сторонами пояснення, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13 жовтня 2010 року [PERSON] підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», згідно якої отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з можливістю його подальшого збільшення. Таким чином між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, на підставі укладеного кредитного договору, який складається з анкети заяви від 13.10.2010 року, що спростовує доводи відповідача, щодо не укладення договору кредиту. Як встановлено судом, додані позивачем до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП 2010 - 256 від 06.03.2010 року, [PERSON] не підписані. Умовами обслуговування, які визначені у п. 2.1.1.2. Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що для надання послуг банку клієнту видається картка, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, вказаної у заяві. Після отримання банком необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку пред`явлених документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карку. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Отже, банком визначено порядок надання банківських послуг викладений в Умовах та правилах надання банківських послуг, і передбачає обов`язковість укладання договору у письмовій форми шляхом підписання клієнтом складових такої форми кредитного договору, а саме, заяви, пам`ятки, довідки про умови кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] під час отримання картки, підписав лише анкету-заяву. Доказів про підписання відповідачем пам`ятки клієнта, довідки про умови кредитування чи витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» банком не надано. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 30 червня 2017 року відповідач має заборгованість за кредитом на загальну суму 63846 грн. 09 коп., з якої 2099.71 грн. - заборгованість за кредитом; 53929.90 грн. заборгованість по процентам, 4300 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина) грн., 3016.48 грн. - штраф (процентна складова). Згідно положень статей 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частина 1 ст. 634 ЦК України, вказує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частинами першою та другою ст.. 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина друга ст.. 207 ЦК України, передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами. Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до вимог ст.. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 81, 84 ЦПК України, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві. Аналіз приведених норм матеріального права вказує, що правочин по укладенню кредитного договору вчиняється сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, у забезпечення виконання кредитного зобов`язання узгоджуються питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов`язань, застосування неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаному сторонами. Представлена банком анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, підписана [PERSON].. не містить ознак узгодження в письмовій формі умов, щодо розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, а представлені Тарифи обслуговування кредитних карт та Умови та правил надання банківських послуг, які всупереч вимогам статей 207, 1055 ЦК України та частини 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не підписані відповідачем, а також не містять дати, коли вони були складені й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були. Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Правила складають частину укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву. У зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору та вони не доводять про досягнення між сторонами по справі домовленості щодо розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу на умовах визначеними цими документами. Також слід зазначити, що незважаючи на те, що умови викладені в анкеті-заяві містять ознаки договору приєднання, який передбачає приєднання до запропонованих умов, встановлених однією стороною - банком, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, на що посилається у позові ПАТ КБ «ПриватБанк», ці обставини не дають підстав для визнання їх складовою договору банківських послуг, про який ведеться мова у анкеті-заяві, у разі відсутності на них підпису іншої сторони, яка приєднується. Ознакою такого договору є відсутність у сторони, що приєднується можливості приймати участь у визначені умов договору, але сторона - приєднання не позбавлена законом права його підписати, чим підтверджує свою згоду на укладання договору на таких умовах. Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року. У свою чергу, позивачем доведено, що сума заборгованості відповідача за тілом кредиту складає 2099.71 грн. Із виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальнику на кредитну картку був встановлений кредитний ліміт у розмірі 2400 грн., [PERSON] користувався кредитною карткою, здійснював за допомогою неї оплату товару, послуг та знімав кошти готівкою. Розрахунок щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг і тарифами банку. Однак як встановлено судом, підстав вважати вищевказані Умови та Правила надання банківських послуг складовою частиною укладеного між сторонами договору немає, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України, вони не підписані позичальником. Доводи позивача викладені в позовній заяві про доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору, який складається не лише із заяви позичальника, а і з Умов та Правил надання банківських послуг, а також з Тарифів, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку процентів за користування кредитом у вказаному позивачем розмірі, а також пені, комісії та штрафів за порушення умов виконання кредитного договору, так як банком не доведено, що у договорі передбачалась відповідальність відповідача за невиконання його умов. А сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить. Однак, в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк», що стосуються стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, то суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно частини першої ст.. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у справі №6-1412цс16. У зв`язку з викладеним та відповідно до положень частини першої ст.. 1054 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до частини першої статті 1048, частини другої статті 1054 ЦК України, за якими, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем був зроблений 23.11.2012 року на суму 140 грн. та у свою чергу позивач нараховував відсотки за користування кредитними коштами, які почали обраховуватися з наступного місяця в якому було здійснено останній платіж. Таким чином спірний період з даного договору виник з 24 грудня 2012 року, наступного місяця після останнього платежу за кредитом. З довідки №30.1.0.0/2-20180618/2131 від 27.06.2018 року, наданої позивачем вбачається, що [PERSON] отримав картку згідно кредитного договору від 13.10.2010 року №4149437702567460 зі строком дії картки до останнього дня 12.2014 року. У свою чергу, вимоги позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за період з 01 січня 2015 року по 30.06.2017 року задоволенню не підлягають, оскільки строк дії основного зобов`язання сплив зі спливом строку дії кредитної картки (31 грудня 2014 року), а отже і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - 31 грудня 2014 року, а тому починаючи із зазначеної дати ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а відтак позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2017 року, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю. Отже розмір процентів за користування кредитом за період з 24 грудня 2012 року по 31 грудня 2014 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача виходячи із суми тіла кредиту в розмірі 2099.71 грн., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період - становить 362.45 грн., що розраховується наступним чином: з 24.12.2012 р. по 09.06.2013 р.(ставка НБУ 7.5%, кількість днів - 167) - 72.05 грн.; з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р.(ставка НБУ 7%, кількість днів - 63) - 25.37 грн.; з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р. (ставка НБУ 6.5%, кількість днів - 244) - 91.24 грн.; з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. (ставка НБУ 9.5%, кількість днів - 92) - 50.28 грн., з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. (ставка НБУ 12.5%, кількість днів - 118) - 84.85 грн., з 13.11.2014 р. по 31.12.2014 р. (ставка НБУ 14%, кількість днів - 48) - 38.66 грн., Щодо стягнення з [PERSON] пені, комісії та штрафу (фіксована складова), а також штрафу (процента складова), то такі вимоги про стягнення є безпідставним, оскільки сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було. Згідно до частини другої ст.. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведеного, суд, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 2462 грн. 16 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.05.2015, яка складається з: 2099.71 грн. - заборгованість за кредитом; 362.45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до ст..617 ЦК України судом не встановлено. Доводи відповідача, щодо застосування строків позовної давності до даних правовідносин на увагу не заслуговують, оскільки в даному випадку строк повернення кредиту в повному обсязі починається обраховуватися з останнього дня місяця дії картки. З довідки наданої позивачем встановлено, що останнім днем дії картки є 31 грудня 2014 року. До суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в липні 2017 року, тобто в межах позовної давності, щодо повернення кредиту в повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому частиною першою ст.. 141 ЦПК України, шляхом, стягнення з відповідача судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 61.70 грн. На підставі ст.ст. 207, 638, 1048, 1054-1055, 1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial