Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього в користь відповідача на утримання сина [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2016 року ухвалено стягувати з нього в користь відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2016 року шлюб між ними розірвано. Позивач зазначає, що на даний час не має змоги сплачувати аліменти в розмірі визначеному рішення суду, оскільки у нього на утриманні знаходиться вагітна дружина, та матір, яка є інвалідом. Окрім того, внаслідок ДТП, спричиненого з його вини, у нього наявний велий борг з відшкодування шкоди в розмірі 79 630, 00 грн. Попри те, позивач не відмовляється від виконання свого батьківського обов'язку щодо утримання малолітнього сина, згідний сплачувати аліменти на його утримання, однак в меншому розмірі. Просить зменшити розмір аліментів до 1000, 00 грн. щомісячно. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник позивача в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, справу просив розглядати без сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак скерувала до суду письмову заяву в якій зазначила, що згідна на зменшення стягуваних з позивача аліментів до 1000, 00 грн., а справу просила слухати у її відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Протоколу№7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2016 року ухвалено стягувати з нього в користь відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вбачає суттєву зміну матеріального стану у платника аліментів [PERSON] в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, що відповідно до положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Також при вирішенні даного спору слід врахувати обов'язок обох батьків на утримання дитини та можливість матері [PERSON] теж надавати посильну допомогу, так як вона на час розгляду цієї справи. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту погіршення його матеріального становища, що, відповідно, є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved