Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за період з 01.06.2018 року по 31.12.2019 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 16277,90 гривень, інфляційних втрат у розмірі 311,61 гривень, 3% річних у розмірі 315,80 гривень, а всього на загальну суму 16905,31 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між відповідачем та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг у сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачу, остання такими послугами користувалася для задоволення своїх потреб та не відмовлялася від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводила, чим порушила ч.1 п.18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 року, а також п.3.1 договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. 11.02.2020 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Сихівського районного суду м.Львова із заявою про видачу судового наказу та стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 01.06.2018 року по 31.12.2019 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 16277,90 гривень, інфляційних втрат у розмірі 311,61 гривень та 3% річних у розмірі 315,80 гривень, а всього на загальну суму 16905,31 гривень. 26.02.2020 року Сихівський районний суд м.Львова видав судовий наказ № 464/826/20 про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення на загальну суму 16905,31 гривень, 210,20 гривень витрат по сплаті судового збору. 02.10.2020 року Сихівський районний суд м.Львова задовольнив заяву боржника [PERSON] та скасував вищевказаний судовий наказ, а тому, позивач звертається до суду про стягнення заборгованості з відповідача посилаючись на наступні обставини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон і відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . З 01 липня 2014 року відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості послуг з централізованого опалення з метою їх оплати. За період з 01.06.2018 року по 31.12.2019 року у боржника виникла заборгованість у розмірі 16277,90 гривень, яка підтверджується розрахунком заборгованості, який додається до позовної заяви. Неправомірні дії боржника призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Крім цього, оскільки відповідач наявну заборгованість за надані послуги не погашає протягом тривалого часу, тому вважає, що у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню також інфляційні втрати у розмірі 311,61 гривень та 3% річних у розмірі 315,80 гривень. Через несвоєчасність розрахунків боржника за надані послуги з централізованого опалення ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач подала відзив на позовну заяву з якого вбачається, що позивач ґрунтує свої позовні вимоги на Договорі приєднання і стверджує, що за період з 01.06.2018 року по 31.12.2019 року у відповідача утворилась заборгованість з оплати послуг за централізоване опалення у розмірі 16277,90 гривень. Проте, позивач у позовній заяві не вказує, що до червня 2018 року отримував кошти від ОСББ «Манастирського обслуговування і ремонт» на підставі договору, про що свідчать повідомлення на власника квартири [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , за травень, червень 2018 року в яких особовий рахунок власника квартири вказаний як 1068. З червня 2018 року позивач вимагає сплатити борг по договору приєднання до якого власник квартири [PERSON] не приєднувався ні в січні 2014 року, ні в червні 2018 року, оскільки помер [INFO] , про що свідчить витяг № 00019005016 від 09 листопада 2017 року. Новий власник теж не міг приєднатися до договору у листопаді 2017 року, ні в червні 2018 року, оскільки отримав квартиру у власність 13.07.2018 року. Отже позовна заява позивача завідомо базується на неправдивих даних. Оскільки відповідач з 12.07.2006 року по даний час за вказаною адресою не проживає, про що свідчить ухвала Сихівського районного суду м.Львова від 11.02.2021 року, якою встановлено місце проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач не підкріпив свій позов до суду засвідченими належним чином об`єктивними даними: показаннями лічильних та вимірювальних приладів, графіками подачі тепла, актами виконаних робіт. ЛМКП «Львівтеплоенерго» у позові стверджує, що з 01 липня 2014 року відповідачу для здійснення оплати за надані послуги був відкритий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися квитанції перерахування вартості послуг з централізованого опалення, однак це не відповідає дійсності, оскільки плату за послуги здійснював ОСББ «Манастирського обслуговування і ремонт». Враховуючи наведене, просить зробити перерахунок у зв`язку із некоректністю та нововиявленими обставинами, а саме відсутністю споживача за адресою: [ADDRESS] відповідно до вимог законодавства, представити договір між ОСББ «Манастирського обслуговування і ремонт», представити докази дій, які вживав ЛМКП «Львівтеплоенерго» для заключення договору з власником квартири [ADDRESS] ; представити фотознімки показників лічильників та вимірювальних приладів, графіки подачі тепла та акти виконаних робіт, які підтверджують відповідну якість послуг з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води. Позивач подав відповідь на відзив, яка за своїм змістом аналогічна змісту позовної заяви. Справа поступила до Сихівського районного суду м.Львова 30.12.2020 року. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 11.02.2021 року, справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води передано за підсудністю на розгляд до Личаківського районного суду м.Львова. Справа поступила до суду 11.03.2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.03.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Представник позивача в судовому позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених у позовній заяві, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечила з підстав викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10). Одночасно судом встановлено, що відповідач [PERSON] користується послугами, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». 02 жовтня 2020 року Сихівським районним судом м.Львова у справі № 464/826/20 скасовано судовий наказ, виданий Сихівським районним судом м.Львова за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 01.06.2018 року по 31.12.2019 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 16277,90 гривень, інфляційних втрат у розмірі 311,61 гривень, та 3% річних у розмірі 315,80 гривень, а всього на загальну суму 16905,31 гривень (а.с.9). ЛМКП «Львівтеплоенерго» будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг з договором приєднання про надання послуг надавало послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води до квартири [ADDRESS] , власником якої є відповідач. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». З правового аналізу ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», випливає, що відповідач є споживачем, як фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги, яким у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.13 Закону є послуги з централізованого опалення. У відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України у справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року), оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте послуги з централізованого опалення відповідачу надавалися, а відповідач їх приймав. Оскільки між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по теплопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена у п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Як вбачається з листа ЛМКП «Львівтеплоенерго» № 8/187 від 20.06.2018 року, адресованому голові ОСББ «Манастирського обслуговування і ремонт», ЛМКП «Львівтеплоенерго» приймає пропозицію ОСББ і з 01.06.2018 року розриває договір № 4050А від 08.02.2006 року про постачання теплової енергії в гарячій воді до житлового будинку по [ADDRESS] . Одночасно нагадують, що відповідно до п.10.3 вищезгаданого договору, розірвання договору не звільняє ОСББ від повної сплати заборгованості, яка виникла за даним договором на момент його розірвання. Борг становить 220016,62 гривень. З представленого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.11) вбачається, що відповідач не вносила плату з централізованого опалення, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за період з 01.06.2018 року по 31.12.2019 року становить 16277,90 гривень. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач користуючись послугами з централізованого опалення зобов`язана оплачувати такі, однак вказаного обов`язку належним чином не виконала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вищевказаної суми заборгованості є підставними та підлягають до задоволення. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних (а.с.12), внаслідок прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов`язання щодо оплати за надані послуги з централізованого опалення, позивачем за період з 01.06.2018 року по 31.12.2019 року нараховано 311,61 гривень інфляційних втрат та 315,80 гривень три відсотки річних. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач прострочила виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних також є підставними та підлягають до задоволення. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2102,0 гривень, сплата якого підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.7, 8).

Outcome: approved