Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся в листопаді 2017р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису №2902 від 04.04.2017р., вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] коштів у сумі 23683грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» таким, що не підлягає виконанню, стягнення судових витрат. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, яка передана у зв'язку з звільненням судді Островського Л.Є. у провадженні якого перебувала дана справа, визначено головуючого суддю - Польську М.В. Представник позивача підтримав у судовому засіданні 22.11.18 р. заявлені вимоги, надав пояснення по суті спору, в подальшому просив завершити розгляд за його відсутності, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився. Третя особа надала письмові пояснення 09.02.2018р., просила розгляд справи проводити за її відсутності з врахуванням наданих письмових пояснень. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в івано-Франківській області від 02.08.2017р. було відкрито ВП №54415723 про стягнення з [PERSON] заборгованість на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 23683.17грн., на підставі виконавчого напису №2902 від 04.04.2017р., вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (а.с.6-8). Як вбачається зі змісту виконавчого напису №2902 від 04.04.2017р., вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., пропонується стягнути кошти в сумі 23683.17грн. з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», як заборгованість за кредитним договором №IFXRRC06500076 від 27.02.2008 року, строк за який проводиться стягнення - 9 років 1 день а саме з 27.02.2008р. по 28.02.2017р. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує те, що нотаріусом не було враховано пропуск банком строку позовної давності (загальної та спеціальної), відсутність документів що визначають дану заборгованість стягувачем за вимогами ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999р. №1172, відсутність документів про безспірність заборгованості яка виникла понад три роки за ст.88 Закону України «Про нотаріат», а акож те, що борг тіла кредиту становив 99.22грн., а пеня 18953.34грн. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлений Законом України «Про нотаріат», а нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безпірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника. Вирішуючи даний спір, суд з доводів позову та матеріалів цивільної справи встановив що право вимоги у стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 25.02.2009р. за дією строкового договору (заяви та Умов), останній платіж позичальник [PERSON] здійснив 21.07.2008р. ВС/КГС висловився щодо цього у рішенні від 03.10.2018р. №910/3337/17 яке обґрунтував, зокрема, наступними приписами чинного законодавства. Пунктом 3.1 гл. 16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) та ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги у відносинах між підприємствами минуло не більше одного року, а п. 3.4 Порядку передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Таким чином, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 гл. 16 розд. II Порядку річний строк для підприємств, а в даному спорі 3-х річний строк для фізичної особи, для вчинення виконавчого напису пов'язується саме з виникненням у стягувача права вимоги до боржника. Отже, право вимоги у стягувача виникає з моменту неналежного виконання зобов'язання боржником у визначений договором строк. В письмових поясненнях третя особа без самостійних зазначає те, що договір між кредитором та боржник не має строку його дії, отже є укладеним на невизначений час. Разом з тим, як встановлено судом сторонами визначено строк дії договору - 25.02.2009р. Встановивши, що терміном остаточного повернення кредиту є саме визначена договором дата, а з заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса банк звернувся 04.04.2017 року, то суд приходить до висновку про порушення при вчиненні спірного виконавчого напису положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а саме пройшло більше 8 років. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172), для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Суд встановив, що банк не надав нотаріусу виписки з особового рахунку, оскільки в письмових поясненнях нотаріуса не обумовлено жодним чином про надання банком такої виписки, чи зазначення нотаріусом дати направлення боржнику вимоги кредитора про усунення порушень, а отже не спростовано доводи позивача належним доказом. Умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є саме безпірність наявності боргу та його розміру, про що вже є судова практика щодо цього (№ 310/9293/15ц від 23.01.2018). Виконавчий напис нотаріуса визнається таким, що не підлягає виконанню при відсутності оригіналів фінансового чеку та опису вкладення, які підтверджують направлення боржнику вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання (справа № 22-620). При визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд повинен встановити сам факт існування та розмір безспірної заборгованості, а не лише формально перевірити поданий кредитором пакет документів (ВСУ, 05.06. 2017р. № 6-887цс17). За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Статтями 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту 22.02.2012р. №296/5, постановою КМ України від 29.06.1999р. №1172 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, і що з дня виникнення права на вимогу минуло не більше трьох років. Представник звертає увагу суду що виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості, минули строки пред'явлення вимоги. При цьому суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють її розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Як встановлено судом, в тому числі не спростовано письмовим поясненням нотаріуса, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, якщо такий здійснений та навіть би був наданий нотаріусу, відповідачем щодо наявного грошового зобов'язання позивача по кредиту, відсотках, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. А тому, судом встановлено допущені нотаріусом помилки у виконавчому написі щодо відсутності вказання періоду нарахування пені у виконавчому написі. В силу вимог Закону України «Про нотаріат» є недопустимим вчинення нотаріусом порушень при оформленні документів у порядку, встановленому законом. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню з підстав, що між сторонами має місце спір щодо розміру заборгованості та ця заборгованість не носить безспірного характеру, чи спір про зарахування коштів сплачених по кредиту з одного договору на другий та зміну умов кредитного договору, суд повинен ці доводи позовної заяви належним чином перевірити, встановити дійсні обставин справи. Отже, суд прийшов до висновку що заборгованість по кредитному договору за виконавчим написом, що оспорюється, не носить безспірність характеру, строк виникнення права вимоги минув, а тому ці вимоги є доведеними позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: approved