Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернувся до суду з позовом до відповідачки,\~ мотивуючи свої вимоги тим, що\~ у період з 27.10.1984 року по 18.09.2013 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторони спільно набули нежиле приміщення (магазин) під літ. «А», загальною площею - 310,6 кв.м та земельну ділянку площею 772 кв.м, які знаходяться за адресою: вул. Г.Майдану, 5 «Б», м. Лебедин, Сумська область. Після розлучення між ними не досягнуто добровільної згоди щодо поділу вказаного майно, яке, як вважає позивач, належить їм на праві спільної сумісної власності. Тому він просив поділити між ним та [PERSON] зазначене приміщення магазину та земельну ділянку в рівних частина, по ? кожному, визнавши за\~ним право власності на належну йому частку. Позивач в судове засідання не зявився. Його представник в наданій заяві позов підтримав та просив справу розглянути без його участі та без участі [PERSON] Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання не зявилася з невідомих причин і не подала відзив. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що для проведення заочного розгляду даної справи наявні всі підстави. Беручи до уваги, що розгляд здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, повязані з поділом майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27.10.1984 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що вбачається з паспорту (а.с. 205-207). 18.09.2013 року шлюб між сторонам було розірвано, про що видано свідоцтво (а.с. 6). Також судом встановлено, що після одруження сторони набули нерухоме майно, яке було оформлене на [PERSON], а саме нежиле приміщення (магазин) під літ. «А», загальною площею - 310,6 кв.м та земельну ділянку для комерційного використання, площею 0,0772 га, які знаходяться за адресою: вул. Героїв Майдану, 5 «Б» (колишня вул. [PERSON] (а.с. 9)), м. Лебедин, Сумська область, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, (а.с. 7), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 8), витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 117). Вартість вказаного нежилого приміщення станом на 10.08.2017 року становить 1312000 грн., а вартість земельної ділянки 142400 грн., що вбачається з висновку судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 663/664 від 10.08.2017 року (а.с. 122-127). Стосовно даного майна між [PERSON] та [PERSON] в даний час має місце спір, оскільки вони не дійшли згоди щодо його добровільного поділу. При цьому позивач вважає, що має право на ? частину цього майна, оскільки воно набуте ним і відповідачкою в шлюбі і відповідно є об'єктом їх права спільної сумісної власності. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316, ст. 317, ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходить з того, що спірне майно, а саме нежиле приміщення (магазин) під літ. «А», загальною площею - 310,6 кв.м та земельна ділянка для комерційного використання, площею 0,0772 га, які знаходяться за адресою: вул. Героїв Майдану, 5 «Б», м. Лебедин, Сумська область, було набуте [PERSON] та [PERSON] в шлюбі, а тому належить їм на праві спільної власності та підлягає поділу. Частки власників у даному разі є рівними. У звязку з цим позивачеві слід виділити ? частину зазначеного майна та визнати за ним право власності на цю частку. При ухваленні рішення суд враховує і те, що згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, [PERSON] в судове засідання не зявилася та не надала своїх пояснень чи заперечень з приводу заявлених до неї вимог [PERSON] Тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved