Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням ухвали суду про розєднання позовів, та заяви про зміну підстав позову, просить виселити [PERSON] з будинку № 48 по вул. Київській в місті Василькові Київської області. Позов, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, мотивовано тим, що 10.06.2015 року позивач через приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] у відповідності до ст. 84 Закону України «Про нотаріат» передав Відповідачу заяву щодо вимоги звільнення відповідачем належного позивачеві будинку №48 по вул. Київській в місті Василькові Київської області у звязку із наміром позивача використовувати його для потреб сімї протягом 3-х місяців з дня отримання. Станом на 14.09.2015 року [PERSON] вимог позивача не виконала та з будинку не виселилась. Тому позивач відповідно до ч. 3 ст. 168, ст. 169 ЖК України, ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року просить суд виселити відповідача із спірного будинку. Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких проти задоволення позову заперечив та вказав наступне. Відповідач не є наймачем житлового приміщення, а тому вимога про звільнення житлового приміщення протягом 3-х місяців є незаконною. В поясненнях представник відповідача зазначив, що відповідач вселилася в спірний будинок як член сімї власника і зараз в ньому проживає як колишній член сімї власника. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, оскільки до відносин сторін застосовуються правила найму житлового приміщення. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечили та вказали, що ніяких договорів найму з позивачем не укладалося, оскільки відповідач має право проживати у спірному будинку як колишній член сімї позивача. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом в межах підстав позову достовірно встановлено, що [PERSON] є власником будинку №48 по вул. Київській в місті Василькові Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.01.2004 року. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2014 року у справі №362/1364/14-ц встановлено факт, що «в період з 03.07.2004 року по 19.02.2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2010 року», що сторони підтвердили в судовому засіданні. Місце проживання [PERSON] 19.03.2005 року було зареєстровано в [INFO], що підтверджується відбитком штампу в паспорті відповідача, та копією сторінок будинкової книги. 01.10.2008 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.10.2008 року серія1-ОК №107230. Згідно свідоцтва від 08.07.2015 року, виданого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області, 10.06.2015 року заяву [PERSON] передано [PERSON], що мешкає за адресою будинок №48 по вул. Київській в місті Василькові Київської області. Заява містила відомості щодо вимоги звільнення [PERSON] протягом 3-х місяців належного [PERSON] житлового будинку під №48 по вул. Київській в місті Василькові Київської області, у звязку з його наміром використовувати його для своїх потреб своєї сімї. На підставі ч. 3 ст. 168 Житлового кодексу України. Заява була передана рекомендованим листом ьа отримана [PERSON] 13.06.2015 року особисто. Згідно статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Щодо договору найму житла, то вимоги до договору найму будинку приватного житлового фонду урегульовано нормами глави 6 Житлового кодексу УССР. При цьому норми глави 2 Житлового кодексу УССР до нього не застосовуються, оскільки регулюють договір найму іншого житлового фонду. Вказані норми застосовуються з урахуванням вимог Цивільного кодексу України про найм житла, оскільки останній було прийнято пізніше. Виходячи із змісту ст.ст. 158, 159 ЖК УССР та ст.ст. 810, 811, 812, 820, 821 ЦК України законодавством встановлено вимоги, щодо форми договору найму та його істотних умов. Сторонами спору не надано суду доказів, існування вказаного договору найму житлового будинку під №48 по вул. Київській в місті Василькові Київської, який би відповідав формі такого договору і містив істотні умови договору найму житла та відповідав би іншим встановленим вимогам законодавства. При цьому посилання представника позивача на те, що таким договором є заява позивача, якою надано згоду на реєстрацію місця проживання відповідача у спірному будинку судом відхиляється, оскільки вказана заява суду не надана, і вона за формою і змістом не відповідає вимогам до договору найму житла, а значення заяви повязано з іншими правовими наслідками, ніж договір найму житла. Отже, між [PERSON] та [PERSON] не укладено договору найму житла, предметом якого був би будинок №48 по вул. Київській в місті Василькові Київської області. З відносин сторін вбачається, що відповідач вселилася спірний будинок, як член сімї позивача, а саме як його дружина. Згідно ч. 1, 4 ст. 156 Житлового Кодексу України Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Враховуючи те, що відповідач вселилася у вказаний будинок як член сімї позивача, то на відносини поширюється норми ст. 156 Житлового кодексу України. Право відповідача на користування вказаним будинком є похідним від права власності позивача на спірний будинок. Отже, відповідач набула права користування вказаним будинком, як член сімї власника будинку, і в силу приписів ст. 156 Житлового Кодексу України зберігає це право і після розірвання шлюбу з позивачем. Доказів існування «іншої угоди про порядок користування цим приміщенням» суду не названо та не надано. Враховуючи викладене, вимоги позивача про виселення відповідача на підставі норм законодавства про найм житла є хибним і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed