Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до Новоград-Волинської міської ради, в якій просить зобов'язати відповідача внести зміни до договору купівлі-продажу з аукціону та акту прийому-передачі, де зазначити, що придбане ним приміщення по [ADDRESS] знаходиться в прибудові. В обґрунтування позову зазначає, що 29 квітня 2013 року він придбав за договором купівлі-продажу з аукціону у Новоград-Волинській міській раді нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 138,1 кв.м. Дане нежитлове приміщення знаходиться в прибудові будинку за адресою [ADDRESS]. Згідно з діючим законодавством прибудовою вважається, частина будинку, призначена для розміщення, адміністративних та побутових приміщень, відокремлених від будинків і приміщень протипожежними перешкодами. Як вбачається з плану, розробленого Новоград-Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації, це приміщення є прибудовою, яка не є житловим будинком. В акті прийому-передачі до договору, як і в самому договорі, не було вказано, що дане приміщення знаходиться в прибудові. У витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не вказано, що це є прибудовою. Звернувшись в реєстраційну службу щодо внесення (змін) йому було відмовлено у зв'язку з тим, що виконком не вказав, що дане приміщення знаходиться у прибудові. Позивач неодноразово звертався до виконкому Новоград-Волинської міської ради щодо внесення змін, але йому було відмовлено, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Не визнання відповідачем приміщення таким, що знаходиться у прибудові тягне за собою порушення прав позивача, зокрема, унеможливлює належну реєстрацію цього приміщення та користування ним в повному обсязі, а саме: унеможливлює добудову другого поверху, присвоєння окремої поштової адреси та інше. Позивач у судове засіданні не прибув, подав до суду письмову заяву, в якій підтримавши позовні вимоги, просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача у судове засіданні не прибула, подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що відповідач позов не визнає у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, просила розгляд справи проводити без її участі. У судових засіданнях, представник відповідача зазначала, що відповідач позбавлений можливості внести зміни до Договору та акту прийому-передачі, оскільки у виконкому відсутні відомості про те, що придбане позивачем приміщення дійсно знаходиться у прибудові, така інформація у правовстановлюючих документах на вказані приміщення не зазначена. Висновок про оцінку приміщення, наданий позивач, не може бути підставою для внесення змін. А тому відповідач вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2013 року між Новоград-Волинською міською радою та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з аукціону (з розстрочкою платежу), предметом якого є нежитлове приміщення на [ADDRESS], загальною площею 138,1 кв.м. (а.с.46-47). За умовами вказаного Договору продавець Новоград-Волинська міська рада зобов'язався передати покупцю [PERSON] нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 138,1 кв.м. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 Договору купівлі-продажу передача об'єкт продажу продавцем і прийняття покупцем посвідчується актом прийому передачі, який підписується сторонами. Відповідно до акту прийому-передачі нежитлового приміщення на [ADDRESS] від 05 червня 2013 року, продавець Новоград-Волинська міська рада передає, а покупець [PERSON] приймає відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення з аукціону (з розстрочкою платежу) від 29.04.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1204, нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], площею 138,1 кв.м. (а.с.48). З ініціатива позивача, суб'єктом оціночної діяльності, фізичною особою - підприємцем [PERSON] було складено ЗВІТ ПРО ОЦІНКУ нежитлових приміщень, площею 138,1 кв.м., [ADDRESS] (а.с. 8-19), з якого слідує, що об'єкт оцінки - об'єкт комунальної власності - нежитлові приміщення, площею 138,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS], розташовані в прибудові на першому поверсі житлового будинку (а.с.14 на звороті). Відповідно до п.п. 10.1, п.п. 10.2 п. 10 Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення з аукціону (з розстрочкою платежу) від 29.04.2013 року, зміни умов договору, або внесення доповнень до нього можливі за згодою сторін. Усі зміни та доповнення до договору здійснюються тільки у письмовій формі з наступним нотаріальним посвідченням. Як слідує із матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з проханням про внесення змін до акту прийому-передачі нежитлового приміщення на [ADDRESS], від 05 червня 2013 року, шляхом зазначення, що придбане ним нежитлове приміщення знаходиться у прибудові, однак у відповідь отримував листи, за змістом яких Новоград-Волинська міська рада відмовила йому у внесення таких змін, посилаючись на відповідність акту прийому-передачі предмету договору купівлі-продажу (а.с. 23, 24, 25). Дані обставини не оспорювались сторонами та підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодеку, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, що беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене та необхідність для правильного вирішення справи спеціальних знань, з метою повного всебічного та об'єктивного розгляду справи у точній відповідності з законом, дотримання процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі та прийняття законного і обґрунтованого рішення, судом за клопотанням позивача було призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення експертизи поставлено питання: чи є частина будинку за адресою [ADDRESS] Житомирської області, в якій знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 138,1 кв.м., що належить [PERSON] на підставі Договору-купівлі продажу нежитлового приміщення з аукціону від 29.04.2013 року, - прибудовою? Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №008/15 від 14.03.2015 року, експертом встановлено, що частина будинку за адресою [ADDRESS] Житомирської області, в якій знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 138,1 кв.м., що належить [PERSON] є прибудовою (а.с.93-104). Сторони з даним висновком ознайомились, про що заявили суду у поданих письмових заявах. Даний висновок експерта сторонами на оспорювався, клопотань про призначення повторної та/або додаткової експертизи не надходило. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що частина будинку за адресою [ADDRESS] Житомирської області, в якій знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 138,1 кв.м., що належить [PERSON] на підставі Договору-купівлі продажу нежитлового приміщення з аукціону від 29.04.2013 року - дійсно є прибудовою, однак не дивлячись на спроби позивача врегулювати спір у досудовому порядку шляхом внесення змін до договору купівлі продажу та акту прийому-передачі за згодою сторін, відповідач відмовився внести відповідні зміни до вказаних правовстановлюючих документів, чим порушив (обмежив) право позивача на повноцінне (в повному обсязі) володіння, користування та розпорядження цим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення. У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved