Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Позов мотивує тим, що з 27 липня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2016 року розірвано. За період шлюбу ними було спільно набуте наступне майно: автомобіль ВАЗ - 21104, 2009 року випуску - 50 000 грн., комп'ютер - 6000 грн., скутер - 2500 грн., комод- 1200 грн., пилосос - 500 грн., електром'ясорубка - 500 грн., набір каструль - 500 грн., всього на загальну суму - 61 200 грн.. Відповідачу [PERSON] він сплатив грошові кошти в сумі 1950 доларів США за автомобіль ВАЗ - 21104, 2009 року випуску, про що свідчить письмова розписка. Але вважає, що даний автомобіль ВАЗ - 21104, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER], є їх спільною сумісною власністю, поскільки був придбаний за час спільного шлюбу з відповідачкою, а саме 17 грудня 2014 року за 50 000 грн., що підтверджує довідка - рахунок видана ТОВ «Агроіновації» від 17.12.2014 року, тому за 1/2 частки автомобіля він повинен був сплатити 25 000 грн., а сплатив 1950 доларів США, що станом на 15.06.2016 становило 48 574,50 грн. згідно з даними Національного банку України. Просить суд визнати за ним право власності на легковий автомобіль ВАЗ 21104, 2009 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER]. Припинити за [PERSON] право власності на легковий автомобіль ВАЗ 21104, 2009 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER]. Стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля ВАЗ 21104, 2009 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER], та яку він надлишково сплатив у сумі 23 574 грн. 50 коп., 1/2 за комп'ютер - 3000 грн., 1/2 за скутер - 1250 грн., 1/2 за комод- 600 грн., 1/2 за пилосос - 250 грн., 1/2 за електром'ясорубку - 250 грн., 1/2 за набір каструль - 250 грн., а всього на загальну суму - 29 174 гривні 50 коп. Стягнути з відповідача на його користь витрати, понесені на правову допомогу в сумі 3000 грн. та сплату судового збору в сумі 551,21 грн.. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору №67 від 25.07.2016 року (а.с.11-16) позовні вимоги позивача підтримав повністю, просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 10.03.2017 (а.с.68,69, 133,134) в судовому засіданні позов не визнали, про що надали свої письмові заперечення та відзив на позов, у задоволенні позову просять відмовити (а.с.38,39). Свої заперечення мотивують тим, що перераховане позивачем майно дійсно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, крім комоду та комп'ютеру, які було придбано для їх дитини, а тому поділу не підлягає. Вважають, що оскільки між позивачем та відповідачем ще в червні 2016 року відбувся добровільний розподіл спільного майна подружжя, а саме у володіння позивача передано автомобіль ВАЗ 21104, 2009 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER], а відповідач отримала грошову компенсацію за половину його вартості у розмірі 1950 дол. США та в неї залишилось інше рухоме майно (пилосос, електром'ясорубка, набір каструль), місцезнаходження скутера їй невідоме. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.07.2013, який рішенням Канівського міськрайонного суду №697/1290/16-ц від 05.07.2016 розірвано, після розірвання шлюбу відповідачу залишено прізвище «Горбач» (а.с.7). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР №181714 від 18.12.2013 (а.с.42). В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що в період шлюбу сторонами придбано спільно майно: автомобіль ВАЗ - 21104, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER], комп'ютер, комод, пилосос, електром'ясорубку, набір каструль, а тому суд вважає, що дані обставини не підлягають доказуванню у розрізі положень ч.1 ст. 61 ЦПК України. Судом також встановлено, що між сторонами припинені подружні стосунки, склалися неприязні відносини, тому сумісно користуватися спірним майном неможливо. Відповідно до довідки-рахунку серії ВІА№891382 від 17.12.2014 (а.с.9,72) вбачається, що позивачем [PERSON] в період шлюбу з відповідачем [PERSON] було придбано автомобіль ВАЗ - 21104, 2009 року випуску, чорного кольору, державний номер знак [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) Y6L21104091L208575, який був обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 885919, виданого Центр. ДАІ 5302 (а.с.120) вбачається, що [PERSON] з 17.12.2014 є власником транспортного засобу марки ВАЗ - 21104, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON], ще перебуваючи у шлюбі, за домовленістю між собою дійшли згоди по розподілу придбаного в шлюбі автомобіля ВАЗ - 21104, 2009 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується копією розписки від 15.06.2016 (а.с.8) згідно якої вбачається, що відповідач [PERSON] претензій до [PERSON] по розподілу автомобіля [NUMBER] не має, так як він ([PERSON]П.) сплатив їй 1950 дол. США (одна тисяча девятсот пятдесят доларів США). Розписку складено в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено і не заперечується сторонами достовірність вказаної розписки як доказу, який беззаперечно підтверджує отримання [PERSON] від колишнього чоловіка [PERSON] грошової компенсації за її частку у спільній сумісній власності подружжя на автомобіль, претензій до поділу автомобіля вона не мала, а також того факту, що спірний автомобіль марки ВАЗ - 21104, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER], знаходиться у власності ( володінні, розпорядженні, користуванні ) позивача [PERSON] Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд вважає встановленим факт, що ще до розірвання шлюбу сторони: [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема спірного транспортного засобу марки ВАЗ - 21104, 2009 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) Y6L21104091L208575, шляхом отримання 15.06.2016 відповідачем від колишнього чоловіка [PERSON] грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, що не суперечить чинному законодавству. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється, а тому, враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача про визнання за ним ([PERSON]П.) та припинення за відповідачем ([PERSON]М.) права власності на легковий автомобіль марки ВАЗ - 21104, 2009 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER], стягнення з відповідача грошової компенсації, що становить 1/2 вартості автомобіля ВАЗ 21104, та яку він надлишково сплатив у сумі 23574,50 грн. не підлягають задоволенню, оскільки ще в червні 2016 року даний транспортний засіб автоматично вибув із спільної сумісної власності, про що свідчить укладена між сторонами письмова розписка та не може бути предметом поділу майна подружжя. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення грошової компенсації за інше майно, а саме: 1/2 за комп'ютер, 1/2 за скутер, 1/2 за комод, 1/2 за пилосос, 1/2 за електром'ясорубку, 1/2 за набір каструль підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Під час розгляду справи за клопотанням представника позивача було проведено судово-товарознавчу експертизу щодо визначення ймовірної справедливої вартості спірного майна: автомобіля ВАЗ 21104, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], № шасі Y6L21104091L208575, комп'ютера, скутера, комоду, пилососу, електром'ясорубки та набору каструль. Відповідно до аналітичних висновків ПП «Інформаційно-консультаційний центр» (а.с.108-125) станом на 06.06.2017 вартість спірного майна становить: автомобіль ВАЗ 2110 80026 грн.; компютер 1640 грн.; комод 720 грн.; пилосос 400 грн.; електромясорубка 480 грн.; набір каструль 240 грн. Вартість скутера не встановлена через відсутність на нього відповідної документації та у звязку з непредставленням сторонами експерту обєкта оцінки. Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості оцінити в дійсності вартість спірного скутера, а тому стягнення судом грошової компенсації за 1/2 частину скутера не може бути проведено Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтвердили факт його придбання під час шлюбу, а тому у суду відсутні підстави для визнання скутера спільним сумісним майном подружжя та його поділ. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року в справі N 6-2333цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Суд, враховуючи міркування і аргументи представника позивача, викладені у відповіді на відзив з приводу придбання компютера та комоду для спільної дитини сторін, приходить до наступного. З акту обстеження умов проживання від 26.09.2017 (а.с.153) вбачається, що [PERSON] в квартирі №66 будинку по вул. Енергетиків, 18 в м. Каневі створені усі належні умови для проживання її дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] Квартира облаштована всіма меблями та побутовою технікою для ведення домашнього господарства. Діти мають окремі спальні місця, місце для відпочинку та проведення довкілля. Є компютерний стіл та компютер з підключенням до мережі Інтернет. Також є меблі для зберігання дитячих речей: шафа-купе, комод, тумба. З наданих відповідачем суду фото (а.с.154,155) вбачається, що комод використовується відповідачем для зберігання дитячих речей, що також підтверджено вище зазначеним актом обстеження умов проживання, а тому є підстави вважати, що його було придбано сторонами для їх спільної доньки, а тому цей комод суд не відносить до об'єкту спільної сумісної власності подружжя. Але враховуючи вік спільної дитини сторін - доньки [PERSON], [INFO], цільове призначення придбаного у шлюбі компютеру, суд не вбачає підстав для не визнання його також об'єктом спільної сумісної власності подружжя. З огляду на вище викладене, суд вважає, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], що підлягає розподілу є: комп'ютер, пилосос «Артем», електром'ясорубка «Мirta» та набір емальованих каструль (червоного кольору). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. - За наявності відповідних аналітичних висновків щодо визначення ймовірної справедливої вартості спірного майна, враховуючи, що частки спірного майна подружжя є рівними та встановивши, що об'єкти права спільної сумісної власності подружжя: комп'ютер, пилосос «Артем», електром'ясорубка «Мirta» та набір емальованих каструль (червоного кольору) перебувають у користуванні відповідача [PERSON], що не оспорюється сторонами, суд вважає за необхідне визнати за відповідачем [PERSON] право власності на це майно та стягнути з [PERSON] на користь позивача 1/2 вартості даного спірного майна, що становить 1/2 за пилосос - 200 грн., 1/2 за електром'ясорубку - 240 грн., 1/2 за набір каструль - 120 грн., 1/2 за компютер 820 грн., а всього на загальну суму - 1380 гривні 00 коп.. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає, що на відповідача слід покласти сплату судових витрат по справі пропорційно до задоволеної на користь позивача частини позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 551,21 грн. (а.с.1), на правничу допомогу в сумі 3000 грн. (а.с.15,16), а всього 3551,21 грн., оскільки вимоги позивача задоволено частково, то суд вважає, що вимоги в частині відшкодування судових витрат позивачу повинні бути задоволені пропорційно до задоволеної частини позову, а саме витрати понесені на правничу допомогу в сумі 141,90 грн. та сплату судового збору в сумі 26,70 грн., на загальну суму 167, 97 грн. (що складає 4,73% від задоволеної частини позову).

Outcome: partial