Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 80000,00 гривень, посилаючись на те, що 28.04.2013 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого відповідачем отримано 80000,00 гривень зі строком повернення суми позики у строк до 27.07.2013 року. У зазначений строк відповідач суму позики не повернув, що змусило позивача звернутися з позовом до суду. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору у розмірі 800,00 гривень. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, 28.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав грошову суму у розмірі 80000,00 гривень строком до 27.07.2013 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 28.04.2013 року (а.с. 4). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач своїх зобов'язань за договором позики у зазначеній в розписці строк не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 80000,00 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи що відповідач свої зобов'язання за договором позики у встановлений строк не виконав, суд вважає, що сума боргу підлягає примусовому стягненню з відповідача на користь позивача, а позов задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved