Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 16.07.2007 року він з Відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького РУЮ Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, актовий запис № 54. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO] Вказує, що за останніх два роки у нього з Відповідачкою виникли різні непорозуміння, збереження шлюбу неможливе, примирення є недоцільним, а тому просив шлюб між ними розірвати та місце проживання малолітньої дитини визначити за місцем проживання Відповідачки. В судове засідання Позивач [PERSON] не з'явився, однак до суду надіслав письмову заяву, в якій просив позов задовольнити та розгляд справи провести у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16 липня 2007 року між Позивачем та Відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького РУЮ Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 54), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи Відповідачка в судове засідання не з'явилась та не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивач просила місцем проживання дитини, визначити місце проживання Відповідачки, а Відповідачка в судове засідання не з'явилась та жодних заперечень на позов не подала, суд вважає, що місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері - [PERSON] (Відповідачка). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved