Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19 лютого 2008 року між ЗАТ ВТБ Банк, найменування якого було змінено на ПАТ «ВТБ Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №90/08В, за умовами якого позивач надав, а [PERSON] отримав 12 384,00 доларів США зі сплатою 13% річних та строком повернення кредиту - не пізніше 18 лютого 2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 лютого 2008 року між ВАТ ВТБ Банк, [PERSON] та [PERSON] дув укладений договір поруки № 54/08-В-П, за умовами якого [PERSON] поручилась перед банком за виконання [PERSON] кредитних зобов'язань. В порушення умов зазначеного кредитного договору та договору поруки відповідачі зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконали, у зв'язку з чим станом на 28 травня 2014 року утворилась заборгованість перед позивачем, загальний розмір якої становить 3 228,90 доларів США, що еквівалентно 37 943,29 грн. та 9 110,78 грн. У зв'язку з зазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за кредитним договором № №90/08В від 19 лютого 2008 року у сумі 46 199,06 грн., а також покласти на відповідачів судові витрати, понесені позивачем по даній цивільній справі у сумі 481,99 грн. ( а. с. 2-5). 08 вересня 2014 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа - [PERSON] про визнання недійсним договору поруки № 54/08-В-П від 19 лютого 2008 року, укладеного між сторонами, посилаючись на те, що шлюб між позичальником та поручителем перебуває в процесі розірвання, а також на те, що умови кредитного договору двічі були змінені відповідними договорами, згоду на які [PERSON] як поручитель не давала (а. с. 31-34). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, проти зустрічного позову заперечував. [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні миги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, просила суд задовольнити зустрічні позовні вимоги. [PERSON] у судовому засіданні при вирішення як первісних, так і зустрічних позовних вимог поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між ЗАТ ВТБ Банк, найменування якого було змінено на ПАТ «ВТБ Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №90/08В, за умовами якого позивач надав, а [PERSON] отримав 12 384,00 доларів США зі сплатою 13% річних та строком повернення кредиту - не пізніше 18 лютого 2015 року (а. с. 6-7, 8-9). Факт отримання позичальником грошових коштів підтверджується заявою на видачу готівки № TR.67295.1 від 19 лютого 2008 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а. с. 15) В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №90/08В від 19 лютого 2008 року також 19 лютого 2008 року між ВАТ ВТБ Банк, [PERSON] та [PERSON] дув укладений договір поруки № 54/08-В-П, за умовами якого [PERSON] поручилась перед банком за виконання [PERSON] кредитних зобов'язань (а. с. 16, 50). Відповідно до п. 1 зазначеного договору поруки поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором № 90/08В від 19 лютого 2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. що збільшують основне зобов'язання). Додатковою угодою № 1 від 27 листопада 2008 року, а також додатковою угодою № 2 від 04 грудня 2009 року до зазначеного кредитного договору були внесені зміни щодо графіку погашення заборгованості та порядку внесення платежів (а. с. 10, 11-14). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, станом на 28 травня 2014 року за кредитним договором № 90/08В від 19 лютого 2008 року наявна заборгованість загальний розмір якої становить 46 199,06 грн. та складається з 3 181,28 доларів США, що є еквівалентом 37 383,70 грн. - заборгованості за кредитом; 47,62 доларів США, що є еквівалентом 559,59 грн. - заборгованості за відсотками; 855,01 грн. - пені за несвоєчасну повернення відсотків, 7 400,76 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту (а. с. 21-22). З матеріалів справи також вбачається, що в березні 2014 року позивач звернувся на адреси відповідачів з листом-вимогою та претензією щодо необхідності погашення кредитної заборгованості (а. с. 17, 18, 19, 20). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договорам банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В силу ч. ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вирішуючи первісні позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 90/08В від 19 лютого 2008 року у розмірі 46 199,06 грн., та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором та договором поруки щодо сплати кредиту, процентів за користування кредитом, пені, а також факт наявності у позивача за умовами укладених між сторонами договорів права вимагати повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги щодо визнання недійсним договору поруки № 54/08В-П від 19 лютого 2008 року, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні. Приймаючи таке рішення суд критично оцінює посилання позивача за зустрічним позовом на ненадання нею згоди на зміни умов кредитного договору, за виконання зобов'язань за яким остання поручилась, оскільки таку згоду [PERSON] надала підписавши вказаний договір поруки, пунктом 1 якого передбачено, що поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором № 90/08В від 19 лютого 2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. що збільшують основне зобов'язання). При цьому перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі або розірвання такого ніяким чином не змінює умови укладених між сторонами договорів, які, в свою чергу, не залежать від наявності або відсутності зареєстрованого шлюбу між відповідачами, у зв'язку з чим відповідні посилання сторони позивача за зустрічним позовом залишились поза увагою суду як безпідставні. Приймаючи до уваги результат розгляду справи, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути на користь ПАТ «ВТБ Банк» з [PERSON] та [PERSON] понесені банком судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у сумі 461,99 грн. (а. с. 26), стягнувши по 231,00 грн. кожного.

Outcome: approved