Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 05.07.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером 32204883500:03:002:0039, площею 2,1050 га строком на 10 років. Протягом всього періоду користування земельною ділянкою позивач належним чином та у повному обсязі виконував взяті на себе відповідно до умов договору оренди зобов`язання. Крім того, влітку 2017 року Товариством було запропоновано відповідачу кращі умови співпраці шляхом збільшення розміру орендної плати, на які останній погодився, підписавши 14.08.2017 року з ТОВ Агрофірма «Матюші» додаткову угоду до договору оренди землі від 05.07.2014 року, згідно пп. 9.1. п. 9 якої річна орендна плата сплачується щорічно в розмірі 9 937 грн. 89 коп., які індексуються Орендарем відповідно до індексу інфляцій, а згідно п.п. 7, 11 - в рахунок майбутньої орендної плати відповідачу було виплачено одноразовий платіж (бонус) у розмірі 5 000 грн. та 24 000 грн. орендної плати. Однак, позивачу стало відомо, що 02.01.2018 року відповідач звернувся до державного реєстратора речових прав із заявою про виключення запису про державну реєстрацію права ТОВ Агрофірма «Матюші» на зазначену земельну ділянку та було перереєстровано на Товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» на підставі договору оренди від 29.12.2017 року. Посилаючись на грубе порушення відповідачем договірних зобов`язань, що призвело до неможливості використання ТОВ Агрофірма «Матюші» земельної ділянки за її цільовим призначенням та завданням останньому збитків, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 108 503 грн. 12 коп., з яких: 29 000 грн. - завданих збитків, 79 503 грн. 12 коп. штрафу та понесені судові витрати. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 13 лютого 2019 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 27 вересня 2018 року у вищевказаній справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. 20 лютого 2019 року представник позивача Грунський В. О. подав суду заяву про відвід судді Кошель Б.І., в задоволення якої ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2019 року було відмовлено. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 25 березня 2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 25 квітня 2019 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , про зупинення провадження у вказаній справі. Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року ухвалу суду від 25 квітня 2019 року про зупинення провадження у справі скасовано, у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] відмовлено. В судовому засіданні представник позивача Танцюра Ю.Б. підтримала заявлені вимоги в повному обсязі та надала пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, надавши належну правову оцінку доводам сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 05.07.2014 року між [PERSON] (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Матюшівської сільської ради, площею 2,1050 га, кадастровий номер 32204883500:03:002:0039, строком на 10 років (п.2,5 Договору). П. 16 договору передбачено, що передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у 5 (п`ятиденний) строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Того ж дня, 05.07.2014 року зазначена земельна ділянка була передана [PERSON] орендарю ТОВ Агрофірма «Матюші», що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.09.2014 року зазначений договір оренди був зареєстрований, індексний номер: 15536714. 14.08.2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» укладено Додаткову угоду до договору оренди землі №б/н, відповідно до п. 6 якої договір укладено на 19 років, до 2033 року. Річна орендна плата за цим договором складає не менше 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, та сплачується у обраній формі, погодженій з орендодавцем на дату підписання договору: 9 937 грн. 89 коп., які індексуються орендарем щорічно, відповідно до індексу інфляцій за рік, що передує даті платежу, опублікованого Державною службою статистики України. (п. 9, п.9.1 Додаткової угоди). Відповідно до п. 11 орендар в рахунок майбутньої орендної плати в момент підписання договору сплачує орендодавцю авансовий платіж в розмірі 29 813 грн. 67 коп. Відповідно до пп. 2,3,4 п. 42 Додаткової угоди ця Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди землі №б/н від 05.07.2014 року, набирає чинності з моменту підписання її сторонами та державної реєстрації і є невід`ємною частиною. На виконання п. 42 Угоди було проведено її державну реєстрацію, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 02.11.2017 року. Як вбачається із видаткового касового ордеру від 16.08.2017 року №504 та від 30.08.2017 року за №530 ТОВ Агрофірма «Матюші» видала [PERSON] авансовий платіж за оренду паю за 2018, 2019, 2020 роки у загальному розмірі 24000 грн. та бонуси при підписанні додаткової угоди до 2033 року - 5000 грн.., що підтверджується копіями видаткових касових ордерів від 16.08.2017 року №504 та від 30.08.2017 року за №530, 531. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.04.2018 року, 05.01.2018 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю. Ю., індексний номер: 39123368 внесено відомості про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 29.12.2017 року, укладеного між [PERSON] (Орендодавець) та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (Орендар), опис об`єкта: земельна ділянка, розташована на території Матюшівської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1050 га, кадастровий номер 32204883500:03:002:0039. Дізнавшись про дану обставину, 21.03.2018 року за вих. №321 директором ТОВ Агрофірма «Матюші» відповідачу було направлено лист вимогу про стягнення збитків та штрафу за неналежне виконанням останнім взятих на себе договором оренди землі від 05.07.2014 року обов`язків, що в свою чергу призвело до неможливості використання позивачем орендованої земельної ділянки у своїй господарській діяльності, яку [PERSON] отримав особисто 23.03.2018 року, що підтверджується рекомендованих повідомленням про вручення поштового відправлення. Враховуючи зазначені обставини та у зв`язку із неможливістю врегулювати спір у досудовому порядку, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» /в редакції на час виникнення спірних правовідносин/ договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями ст. 6 цього Закону передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. А за ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В судовому засіданні відповідач та його представник в обґрунтування своїх заперечень посилались на те, що відповідач не укладав договір оренди з Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод». Однак суд не бере до уваги такі пояснення сторони відповідача з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2019 року по справі №357/11101/18 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до [PERSON] , державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Визнано недійсним вчинений [PERSON] односторонній правочин, оформлений повідомленням за вих. № б/н від 26.12.2017 року, щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди № б/н від 05.07.2014 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші». Скасовано рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер: 39024144 від 28.12.2017 12:56:01. Визнано недійсним договір оренди землі № б/н від 29.12.2017 року, укладений між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером площею 2,1050 га з кадастровим номером 3220483500:03:002:0039, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.01.2018 року за індексним номером: 39123368. Скасовано рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.01.2018 року 15:52:34, індексний номер: 39123368, щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3220483500:03:002: 0039 за договором оренди землі № б/н від 29.12.2017 року, укладеним між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод». Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року вказане рішення залишено без змін. У зазначених рішеннях судами було встановлено, що 05.07.2014 року між [PERSON] (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Матюшівської сільської ради, площею 2,1050 га, кадастровий номер 32204883500:03:002:0039, строком на 10 років та що 14.08.2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» укладено Додаткову угоду до договору оренди землі №б/н, які у встановленому законом порядку зареєстровані у державному реєстрі. Також встановлено, що державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. було прийнято рішення про припинення державної реєстрації іншого речового права, а саме: права оренди земельної ділянки ТОВ Агрофірма «Матюші» за договором оренди землі від 05.07.2014 року від 28.12.2017 о 12:56:01 за рішенням індексний номер 39024144, на підставі повідомлення [PERSON] про розірвання договору оренди від 26.12.2017 року. В подальшому між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» був укладений договір оренди №б/н 29.12.2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером площею 2,1050 га з кадастровим номером 3220483500:03:002:0039, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.01.2018 року за індексним номером: 39123368. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Як вбачається із п.п. 25, 26 Додаткової угоди, укладеної 14.08.2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», орендодавець зобов`язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Орендодавець зобов`язується з моменту підписання цього договору не укладати додаткові угоди до існуючих договорів оренди земельної ділянки на об`єкт оренди, а також не підписувати аналогічні договори оренди земельної ділянки на об`єкт оренди з іншими орендарями. За ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями. Ст. 28. вказаного Закону передбачено, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Крім того, відшкодування збитків, заподіяних внаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань передбачено також і Додатковою угодою, укладеною 14.08.2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші». Зокрема, відповідно до п. 20 Додаткової угоди орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, передбачених цим договором. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. А відповідно до п. 38 Додаткової угоди, у випадку, якщо заяви та гарантії орендодавця, викладені в п.20, 22, 26 цього договору, будуть порушені, а також у випадку, якщо земельна ділянка буде продана з порушенням переважного права орендаря на придбання у власність земельної ділянки, як зазначено у п. 27 цього Договору. Орендодавець зобов`язаний сплатити штраф на користь орендаря. Штраф буде нараховуватись у розмірі половини загальної суми, яка буде виплачена орендарем за весь строк оренди згідно з цим договором у гривнях за кожне таке порушення. Таким чином, за Додатковою угодою правовідносини між сторонами врегульовані до 2033 року, розмір штрафу, який підлягає сплаті [PERSON] з огляду на порушення п. 26 Додаткової угоди до договору оренди землі від 15.08.2018 року становить 79 503 грн. 12 коп. (9 937 грн. 89 коп. х 16 років /2). Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст. 3 ЦК України). Суд відповідно до ст. 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial