Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він, позивач, являється власником квартири [ADDRESS]. Позивач набув право власності на квартиру на підставі свідоцтва на право власності на житло від 02 липня 1993 року, за яким він та його матір [PERSON] отримали право власності на квартиру [ADDRESS], а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 серпня 2013 року, згідно якого позивач отримав у спадщину після смерті матері [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири. У належній позивачу квартирі зареєстровано місце проживання його дружини [PERSON], її дочки від попереднього шлюбу [PERSON] та малолітнього сина останньої [PERSON] Навесні 2015 року стосунки [PERSON] та його дружини [PERSON] розладилися, після чого в червні 2015 року [PERSON] виїхала з належної позивачу квартири разом зі своїми речами і позивач втратив з нею зв'язок. Реєстрація відповідачів в належному позивачу житловому приміщенні змушує позивача нести додаткові фінансові витрати на оплату комунальних послуг та перешкоджає йому у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тому він вимушений звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, відповідно вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважаються такими, що про час розгляду справи повідомлені належним чином. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ч. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до п.п. 1,2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності на житло від 02 липня 1993 року, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 серпня 2013 року. 04 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 15). В квартирі позивача як члени сім'ї власника зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідачі в квартирі зареєстровані, але не проживають, змінивши місце проживання. Згідно акту-розпорядження від 09.08.2016 року, складеного за участю сусідів, майстра дільниці КП «Житлогосп» та паспортиста і затвердженого директором КП «Житлогосп», відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають з 2015 року, на момент перевірки 09.08.2016 року [PERSON] та [PERSON] в квартирі відсутні, їх особистих речей немає (а.с. 14). Відповідно до розпорядження міського голови м. Олександрії від 19 лютого 2016 року № р-28-з затверджено найменування [ADDRESS] в новій редакції - [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Реєстрація відповідачів в квартирі позивача змушує позивача нести додаткові фінансові витрати на оплату комунальних послуг та перешкоджає йому у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що квартира [ADDRESS], відповідно вимог закону являється особистою приватною власністю позивача, суд дійшов висновку, що відповідачів можливо визнати такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). На підставі наведеного суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved