Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач в серпні 2016 року звернулася до суду із вказаним позовом і вказує, що в с.Чухелі проживала [PERSON], якій на праві власності належав будинок по [ADDRESS], а [INFO] вона померла. Після її смерті вказаний будинок успадкували її сини [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. [INFO] помер [PERSON], половину житлового будинку успадкувала його дружина [PERSON], яка проживала в м.Волгограді Російської Федерації. 18.11.1996 року позивач купила у [PERSON] та [PERSON] цей житловий будинок по [ADDRESS] за 1100 грн., однак договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був, бо у продавців не було документів на будинок, які [PERSON] зобов'язався виготовити і тоді оформити договір купівлі-продажу. В грудні 1996 року позивач із сім'єю перейшла проживати у куплений будинок, а [INFO] помер [PERSON], а [INFO] померла [PERSON], а документів на будинок виготовлено не було і договір купівлі-продажу оформлено не було. На даний час позивач не може зареєструвати будинок на своє ім'я в зв'язку з відсутністю договору купівлі-продажу, а власники померли, тому просить визнати за нею право власності на будинок в порядку набувальної давності, оскільки вона з грудня 1996 року по данний час відкрито, безперервно, добросовістно володіє вказаним будинком. У судовому засіданні представник позивача її вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник відповідача Волочиської міської об'єднаної територіальної громади у судове засідання не з'явився, подавши заяву про відсутність підстав для задоволення позову та пропуск позивачем строку позовної давності, передбачений ст.ст.71,75 ЦК УРСР 1963 року, слухання справи у його відсутності (а.с.29,30). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася у встановленому порядку. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до довідок старости сіл Чухелі, Левківці, Случ виконкому Волочиської міської об'єднаної територіальної громади, згідно запису в погосподарській книзі №2 за 1991 рік Чухелівської сільської ради, житловий будинок та земельна ділянка в [ADDRESS] рахувалися за [PERSON], яка померла [INFO], а згідно запису в погосподарській книзі №6 за 1996 рік Чухелівської сільської ради, житловий будинок по [ADDRESS] належав вже [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, що також підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, які продали його позивачу, на даний час земельна ділянка під будинком рахується за [PERSON] Вказані особи померли відповідно [INFO] та [INFO]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка є відповідачем по справі, а після смерті [PERSON] дані про спадкоємців відсутні, з 1996 року у вказаному будинку проживають і зареєстровані позивач разом із сином, невісткою, сином невістки та онуком. Згідно відповіді нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [PERSON] заведена по заяві його дружини [PERSON], яка на частину спірного будинку свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Згідно письмових розписок від 18.11.1996 року, [PERSON] та [PERSON] отримали від позивача разом 1100 грн за хату, і з того часу позивач проживає у вказаному будинку. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовістно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлене цим Кодексом. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 01.01.2004 року, тому норма ст.344 данного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 01.01.2001 року. Позивач ставить вимоги про визнання за нею права власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю, а не вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу, тобто правовідносини сторін випливають зі змісту ст.344 ЦК України, а не ст.ст.47,227 ЦК УРСР 1963 року, тому немає підстав для застосування положень ст.ст.71,75 ЦК УРСР 1963 року, як на це вказує представник органу місцевого самоврядування. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пунктами 11, 12, 13, 14 своєї Постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. До строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК. Відповідачами за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи із змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку із спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Враховуючи, що позивач добросовістно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном починаючи з 1996 року, тобто протягом більше 10 років та проживає і зареєстрована там, що підтверджується матеріалами справи,тому вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved