Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 19263,66 грн. та 2270,00 грн. судового збору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з метою отримання банківських послуг, відповідач підписала заяву б/н від 19.01.2016. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 26600,00грн. Відповідач при підписання анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між відповідачем та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у Заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п.1.1.1.63 Договору короткостроковий кредит, який надається банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідач свої зобов`язання за борговим зобов`язанням не виконала, у зв`язку з чим, станом на 12.07.2021, виникла заборгованість в сумі 19263,66 грн., з яких: 17467,36 грн. заборгованість за тілом кредита; 1796,30 грн. заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку із вказаними обставинами, вважає, що наявні всі обставини для стягнення зазначеної заборгованості в повному обсязі та, відповідно, судові витрати позивача, пов`язані із розглядом цієї справи. Ухвалою судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27.07.2021 по цій справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 13.09.2021 від відповідача надійшов відзив, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк». Поданий відзив мотивує тим, що позивач додав до позовної заяви: заяву позичальника (анкета-заява), розрахунок заборгованості, витяг з «Тарифів Банку» (тарифи), витяг з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою» (Умови), виписку по рахунку. При цьому, відповідач зазначає, що Анкета-заява та розрахунок заборгованості є індивідуальними документами, що стосуються обставин, вказаних банком безпосередньо щодо відповідача, а Тарифи та умови є документами загального характеру, розрахованим на невичерпне коло осіб-клієнтів банку, щоб долучитись до тих чи інших банківських послуг. При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву наголошує, що в матеріалах справи не міститься підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифі та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також на те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, щодо сплати неустойки (пені, штрафів, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядок нарахування. Крім того, відповідач зазначає, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій останньої сторони (банку), яка може вносити зміни в Умови та правила споживчого кредитування. При цьому, наголошує, що аналогічні доводи висловлені в постанові ВСУ від 11 березня 2015 року та постанові Великої Палати ВСУ від 03 липня 2019 року. Відтак, на переконання відповідача відсутні підстави вважати, що зазначені позивачем умови договору кредиту обумовлені сторонами. Також, відповідач стверджує, що у період з 17.03.2017-30.06.2019 згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, відповідачем погашено заборгованість за тілом кредиту 40245,98 грн.; погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту 3917,74 грн.; погашено заборгованість по пені 250,00 грн. на загальну суму 44413,72грн. У період з 01.07.2019-12.07.2021 згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, відповідачем погашено заборгованість за тілом кредиту 6467,18грн.; погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту 4705,34грн.; погашено заборгованість по нарахованим відсоткам 1718,72грн.; заборгованість за простроченими відсотками 7 655,74грн. на загальну суму 20 546,98грн. Тому, як зазначає відповідач, фактично було отримано та використано кредитних коштів на загальну суму 26600,00грн. за період 17.03.2016-12.07.2021 року, а сума внесених коштів за період з 17.03.2016-12.07.2021 на погашення заборгованості складає 64960,70грн. А тому, запевняє суд, що підстав стягнення на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 19263,66грн. немає, оскільки повністю повернула суму фактично отриманих грошових коштів. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши разом із позовною заявою клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.4). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи (а.с.126). Про причини неявки суд не повідомила, заяву про здійснення розгляду справи за їхньої відсутності не надходило. За вказаних обставин, відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, так як розгляд справи проводиться судом за відсутності учасників справи у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19 січня 2016 року відповідач [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. На підставі зазначеної заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та у подальшому збільшено кредитний ліміт у розмірі 26600,00грн. Відповідач зобов`язався, на підставі п.2.1.1.5.5 Договору погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с.57); слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору (а.с.58); у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6., на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку (а.с.58). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно з банківською випискою (а.с.80-84) та розрахунком заборгованості (а.с.8-9), станом на 12.07.2021 становить разом 19263,66 грн. та складається з: 17467,36 грн. заборгованість за тілом кредиту в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість за простроченими відсотками 1796,30грн. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У заяві позичальника від 19.01.2016 року не вказано розміру наданого кредиту, термін та його умови, в тому числі умови відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками, посилаючись на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, викладених на сайті:www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, до позову долучений витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Водночас, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за нарахованими відсотками, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Судом встановлено, що надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, як невід`ємні частини спірного договору, не містять підпису відповідача, а відтак у суду відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений з Тарифами та Умовами та правилами надання банківських послуг. Частиною п`ятою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору, не є належним і достовірним доказом у справі. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справах №6-16цс15 від 11 березня 2015 року та №6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року, Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо Умови не містять підпису позичальника. Крім того, відсутні належні та допустимі докази, які би підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» №342/180/17, провадження №14-131цс19 (постанова від 3 липня 2019 року) де зазначив, що «Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.». За вказаних обставин суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача штрафів в сумі 1796,30 грн.. Водночас, згідно позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що наявна заборгованість по тілу кредиту в сумі 17467,36 грн.. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачеві не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 17467,36 грн. заборгованості за тілом кредиту. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитом 64960,70 грн., оскільки будь-яких доказів на підтвердження сплачення такої суми одноразово або тією чи іншою кількістю платежів відповідача не надано. Більше того, відповідачем не надано і свого розрахунку заборгованості за кредитом чи відсутності цієї заборгованості, який би підтверджувався первинними фінансовими та/або бухгалтерськими документами. Не узгоджується така сума, зазначена відповідачем у відзиві на позовну заяву, і з сумами, які вказані позивачем у виписці по рахунку відповідача, доданою до позовної заяви. Також, на підставі ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягають документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 91 %.

Outcome: partial