Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про відшкодування належного розміру страхового відшкодування у сумі 20 932 грн. 36к. та витрат на проведення оцінки. Обґрунтовуючи вимоги тим, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний на праві власності автомобіль «Nissan Qashqai» д.н.з. [NUMBER], що застраховано у ПрАТ «СК «Юнівес» за програмою «VIP» за договором добровільного страхування наземного транспорту та останніми здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 34 530 грн. 64к. Позивач був вимушений доплачувати вартість відновлювального ремонту за власні кошти у сумі 20 932 грн. 36к. (а.с.2-4). Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та день розгляду справи, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про дату і місце судового розгляду. З викладених письмових заперечень, просив відмовити в задоволенні позову. Жодних клопотань про відкладення судового розгляду завчасно до суду не надходило. Суд, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Положенням ч.1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З викладених у позовній заяві обставин, які за ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнаються сторонами, судом встановлено, що 28.03.2014 року стався страховий випадок, в результаті якого було пошкоджено належний позивачу на праві власності транспортний засіб «Nissan Qashqai» д.н.з. [NUMBER]. На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту №125-А/14/ХВ від 29.02.2014 року ПрАТ «СК «Юнівес» здійснено виплату страхового відшкодування шляхом перерахування грошових коштів на СТО у сумі 34 530 грн. 64к. Фактичні витрати позивача по проведеному відновлювальному ремонту транспортного засобу «Nissan Qashqai» д.н.з. [NUMBER] становлять 55 463 грн. 00к., що підтверджується квитанцією від 21.08.2014 року і актом виконаних робіт №73 від 21.08.2014 року. За приписами ст.979 ЦК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п.1.8 Договору розрахунок збитку при пошкодженні ТЗ здійснюється по цінам рекомендованим СТО або системи «Audatex» і без урахування зносу. Відповідно рахунку, рекомендованої страховиком СТО «Про-Авто» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складала 55 463грн 00к. Таким чином, розмір страхового відшкодування відповідно до укладеного відповідачем договору №125-А/14/ХВ від 29.02.2014 року мав визначатися на підставі документів, що підтверджують фактичні витрати на відновлення транспортного засобу, що у свою чергу свідчить про порушення відповідачем власних зобов'язань за укладеним договором добровільного страхування транспортного засобу, а відтак вимога позивача про стягнення належного розміру страхового відшкодування є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Разом з тим, стосовно вимоги про стягнення витрат по проведенню оцінки №13/06/14 від 17.06.2014 року у сумі 450грн 00к. незалежним експертом, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні в цій частині. Фактично, позивач поніс майнові витрати виключно за власної ініціативи в ході оскарження дій відповідача, а тому стверджувати про наявність правових підстав для відшкодування йому витрат в вище визначений ним спосіб є неприпустимо. З огляду на положення ст.11 ЦПК України, суд не бере до уваги проведене за ухвалою суду експертне дослідження. Власне суб'єктивне твердження відповідача стосовно його незгоди в частині розміру страхового відшкодування, не підтверджується жодним письмовим доказом та в повному обсязі спростовується дослідженими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи. Враховуючи, що до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено, то пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню з відповідача судові витрати. На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, та

Outcome: partial