Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивачем, [PERSON], предявлено до суду позов до відповідача, [PERSON], в якому позивач просить виселити [PERSON], [INFO], з житлового будинку, який розташований по вул. Берег, 14, в с. Машеве Семенівського району Чернігівської області, та належить їй на праві приватної власності; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування своєї вимоги у позовній заяві позивач [PERSON] зазначила про те, що вона являється власником житлового будинку, що розташований по вул. Берег, 14, в с. Машеве Семенівського району Чернігівської області. Даний факт підтверджується договором купівлі - продажу жилого будинку від 28 грудня 2005 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 28187289 від 16 жовтня 2014 року. В даному будинку проживає її дочка, [PERSON], [INFO], а також громадянин [PERSON], [INFO] (далі - відповідач), який не є позивачу будь - яким родичем. Відповідач поселився у неї в будинку у 2005 році, оскільки вона вважала, що між ними будуть існувати фактичні сімейні відносини, як між чоловіком та жінкою. Проте, вже через деякий час вона переконалася, що спільне життя між ними не складається, у них немає спільних інтересів. Відповідач постійно зловживає алкогольними напоями, на даний час між ними немає сімейних відносин, як між чоловіком та жінкою, вони не ведуть спільного господарства. Відповідач проживає у її будинку просто як квартирант, на її прохання виселитися з її приватного будинку відповідач не реагує та продовжує проживати та користуватися її будинком, хоча сам має придатний для проживання будинок за адресою: вул. Б. Хмельницького, 37, с. Машеве Семенівського району Чернігівської області, де він і зареєстрований. Відповідач постійно вчиняє пяні дебоші та сварки, насильство в сімї відносно неї, що підтверджується численними судовими рішеннями, які набрали законної сили. Це негативно впливає на всіх членів її сімї, в тому числі і на її доньку, [PERSON] Відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Проживання разом з відповідачем є нестерпним. На її прохання переїхати проживати в інше житло, відповідач відмовляє, а тому вона змушена подати до суду заяву про виселення відповідача, який порушує її право на спокійне життя, завдає їй моральних страждань та негативно впливає на її дочку. Ухвалою судді від 05 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 05 квітня 2019 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити за обставин, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, проте він стверджує, що будинок, де він зареєстрований, знаходиться у неналежному стані та непридатний для проживання. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю з наступних підстав. У справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: вулиця Берег, будинок 14, село Машеве Семенівського району Чернігівської області. Даний факт підтверджується договором купівлі - продажу жилого будинку від 28 грудня 2005 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 28187289 від 16 жовтня 2014 року. В даному будинку проживає дочка позивача, [PERSON], [INFO], а також відповідач [PERSON], [INFO], який не є позивачу будь - яким родичем. Відповідач поселився в будинку позивача у 2005 році, оскільки вона вважала, що між ними будуть існувати фактичні сімейні відносини, як між чоловіком та жінкою. Проте, вже через деякий час вона переконалася, що спільне життя між ними не складається, у них немає спільних інтересів. Відповідач постійно зловживає алкогольними напоями, на даний час між ними немає сімейних відносин, як між чоловіком та жінкою, вони не ведуть спільного господарства. Відповідач проживає у її будинку просто як квартирант, на її прохання виселитися з її приватного будинку відповідач не реагує та продовжує проживати та користуватися її будинком, хоча сам має придатний для проживання будинок за адресою: вулиця Б. Хмельницького, будинок 37, с. Машеве Семенівського району Чернігівської області, де він і зареєстрований. Відповідач постійно вчиняє пяні дебоші та сварки, насильство в сімї відносно неї, що підтверджується численними судовими рішеннями, які набрали законної сили. Це негативно впливає на всіх членів її сімї, в тому числі і на її доньку, [PERSON] Відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає. Позивач вважає проживання разом з відповідачем нестерпним. На її прохання переїхати проживати в інше житло, відповідач відмовляє. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу (далі ЖК) Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач заважає позивачу та її дочці вільно користуватись належним їй на праві приватної власності будинком та в добровільному порядку виселятись не збирається. Позивач звертається до суду, сподіваючись усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення із житлового приміщення відповідача. Згідно ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Оскільки позов задовольняється повністю, суд вважає за необхідне згідно вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Outcome: approved