Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивачем,\~ [PERSON] , пред`явлено\~до суду\~позов до\~відповідача, [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням,\~в якому\~позивач просила: визнати відповідача [PERSON] , ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] , [INFO] , такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила про те, що 08 серпня 2011 року вона дала згоду на реєстрацію місця проживання у належному їй будинку відповідача - [PERSON] з дитиною. У серпні 2018 року відповідач залишила будинок та змінила місце проживання, переїхала проживати до Автономної Республіки Крим. Такими діями відповідач порушує вимоги ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до якої громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідач вселилася в будинок і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Вони не вели спільне господарство, не проживали однією сім`єю, тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року справа № 235/9835/15-ц). На даний час відповідач в жилому будинку не проживає, але до цього часу залишається зареєстрованою. Відповідач добровільно знятися з реєстрації за зазначеною адресою не бажає, через що чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю, позивач не може оформити субсидію. Ухвалою судді від 11 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, до суду подала письмову заяву, згідно даних якої просила розглянути справу протягом всіх судових засідань без її присутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, судова повістка про виклик, яка направлялася на адресу місця проживання відповідача, що зареєстроване у встановленому законом порядку, повернута до суду з поштовим повідомленням з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до\~п.\~4\~ч.\~8\~ст.\~128\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~днем вручення\~судової повістки\~є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також відповідач своєчасно повідомлялася про дату, час і місце судового засідання оголошенням про виклик на веб-порталі судової влади України, про поважні причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, тому суд вважає за необхідне розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю з наступних підстав. По справі встановлено, що 08 серпня 2011 року позивач дала згоду на реєстрацію місця проживання у належному їй будинку відповідача - [PERSON] з дитиною. У серпні 2018 року відповідач залишила будинок та змінила місце проживання, переїхала проживати до Автономної Республіки Крим. Такими діями відповідач порушує вимоги ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до якої громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідач вселилася в будинок і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: -пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; -виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Вони не вели спільне господарство, не проживали однією сім`єю, тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 Цивільного кодексу України (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року справа № 235/9835/15-ц). Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (Постанова Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року по справі № 6-709цс16). На даний час відповідач в жилому будинку не проживає, але до цього часу залишається зареєстрованою. Відповідач добровільно знятися з реєстрації за зазначеною адресою не бажає, через що чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю, позивач не може оформити субсидію. Згідно з ч. 9 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Оскільки позов задовольняється повністю, суд вважає за необхідне згідно вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Outcome: approved