Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодуваня в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою. В обгрунтування своїх вимог вказує, що [PERSON] 28.02.2016 року, близько 17:30 год. під час руху заднім ходом автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», д.р.н. [NUMBER], в м. Луцьку, по вул. Ветеранів, 15, не впевнився у відсутності небезпеки для інших учасників руху та здійснив наїзд на автомобіль марки «Citroen Berlingo» д.р.н. [NUMBER], під керуванням гр. [PERSON], чим порушив пункт 10.9 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду від 24.03.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 2016/2859 від 23.03.2016 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер [NUMBER], становить 4305,65 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі, оскільки на дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З метою отримання відшкодування потерпілий [PERSON] звернувся до позивача із відповідною заявою. Тому, на підставі ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було здійснено регламенту виплату потерпілій особі в розмірі 4697,50 грн. 06.06.2016 року для досудового врегулювання спору, позивач направляв відповідачу лист про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв'язку з проведенням регламентної виплати потерпілому. Однак, на даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано дані витрати. Позивач просить суд стягнути в його користь з відповідача 4697,50 грн. страхового відшкодування та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 28.02.2016 року, близько 17:30 год. під час руху заднім ходом автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», д.р.н. [NUMBER], в м. Луцьку, по вул. Ветеранів, 15, не впевнився у відсутності небезпеки для інших учасників руху та здійснив наїзд на автомобіль марки «Citroen Berlingo» д.р.н. [NUMBER], під керуванням гр. [PERSON], чим порушив пункт 10.9 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду від 24.03.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 4). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 2016/2859 від 23.03.2016 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер [NUMBER], становить 4305,65 грн. (а.с. 7-11). Встановлено, що на момент вчинення ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів . 01.03.2016 року власник пошкодженого автомобіля марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 5). Згідно з п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. МТСБУ на підставі платіжного доручення № 2016/2859р від 15.04.2016 року та № 4448рв від 07.06.2016 року здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 500,00 грн. та 4197,50 грн., що в загальному розмірі становить 4697,50 грн. (а.с. 13). Таким чином, МТСБУ понесло витрати у розмірі на загальну суму 4697,50 грн. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На підставі п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ, після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У відповідності до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. На підставі ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Враховуючи наведені вище факти в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню розмір страхового відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved