Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2014 року виданого [PERSON] на 2/3 частини квартири № 18 на вул. Галицькій 201 в м. Івано-Франківську та зобовязання [PERSON] Івано-Франківської державну нотаріальну контору видати нове свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири № 18 на вул. Галицькій 201 в м. Івано-Франківську на імя позивача. В судовому засідлані представник позивача уточнила позовні вимоги та просила також скасувати державну реєстрацію в реєстрі прав на нерухоме майно, оскільки нотаріусом вже внесено дані в реєстр. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори в судовому засіданні позовні вимоги визнала, нотаріус суду пояснила, що допустилась помилки, яку на даний час можливо виправити лише в судовому порядку бо відповідач [PERSON] не хоче повернути свідоцтво, яке видано їй помилково. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялась, про час та місце судових засідань повідомлялась належним чином, що підтверджується її заявою від 17.07.2015 року про відкладення судового засідання, повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.113, 119), причини неявки відповідачка суду не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 27 листопада 2011 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.55 зв.). На час смерті [PERSON] на праві особистої приватної власності належала квартира № 18 на вул. Галицькій 201 в м. Івано-Франківську, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копією свідоцтва про право власності, копією витягу про реєстрацію права власності (а.с.74-76). Після смерті [PERSON] в [PERSON] Івано-Франківській державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа № 418/2012 за заявою відповідачки [PERSON] від 11.05.2012 року (а.с.55). Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив, що вбачається із інформаційної довідки зі спадкового реєстру (а.с.58). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями [PERSON] за законом є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] (а.с.56, 67). Відповідно до ст. 1261 ЦК України дружина та діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги. Частиною 1 ст. 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщину кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідачка [PERSON] 11 травня 2012 року подала до [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.55). Позивач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини 29.05.2012 року приватному нотаріусу Івано-Франківського МНО [PERSON] (а.с.63). [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини на користь свого брата, позивача по справі [PERSON], також 29.05.2012 року приватному нотаріусу Івано-Франківського МНО [PERSON] (а.с.64). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст. 1273 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274 ЦК України). Отже, позивач та його сестра звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та із заявою про відмову від спадщини у строк визначений ст. 1270 ЦК України. Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу (під.п.3.23 п. 3 гл. 10 розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). 25 червня 2012 року приватний нотаріус [PERSON] надіслала заяви [PERSON] та [PERSON], які нею отримано 29 травня 2012 року поштою, разом із конвертом до [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори у звязку з тим, що спадкова справа заведена там (а.с.62). У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження (під.п.2.4 п.2 гл. 10 розділ ІІ Порядку). Як вбачається із листа заступника міністра юстиції України від 08.07.2015 року (а.с.39-41), нотаріус [PERSON] заяви [PERSON] та [PERSON] були передані нею до [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори в межах встановленого для розгляду звернень громадян 30 денного строку, відповідно до Закону України «Про звернення громадян». У звязку з такими діями приватного нотаріуса [PERSON], її нотаріальна діяльність була призупинена. Однак, не зважаючи на вимоги вказаного законодавства та пп.3.23 п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку, листом від 31.10.2013 року державний нотаріус [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] безпідставно було повідомлено позивачу про пропущення ним строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.79). 31.10.2013 року державним нотаріусом [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя відповідачки [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири № 18 на вул. Галицькій 201 в м. Івано-Франківську. На 2/3 частки квартири свідоцтво ще не було видано. 22.09.2014 року відповідачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири № 18 на вул. Галицькій 201 в м. Івано-Франківську (а.с.83), оскільки рішення Івано-Франківського міського суду від 31.03.2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.05.2014 року, якими визнано за позивачем право власності на 2/3 частини квартири № 18 на вул. Галицькій 201 в м. Івано-Франківську, скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.07.2014 року (а.с.85-86). Але, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.07.2014 року рішення скасовано та справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Однак, державним нотаріусом [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] не було враховано резолютивну частину ухвали від ВССУ, не встановлено наявність чи відсутність судового спору та 24.09.2014 року на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири № 18 на вул. Галицькій 201 в м. Івано-Франківську (а.с.88). Головним територіальним управлінням юстиції в Івано-Франківській області до державного нотаріуса [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] вжито заходів дисциплінарного впливу у вигляді догани у звязку з такими діями. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.01.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.03.2015 року та ухвалою ВССУ від 06.05.2015 року (а.с.5-12) позивачу визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. 21 травня 2015 року позивач звернувся до [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири (а.с.97). Однак, листом завідувача державної нотаріальної контори [PERSON] від 02.06.2015 року у видачі такого свідоцтва відмовлено у звязку з видачею вже такого свідоцтва відповідачці [PERSON], яка відмовляється його повертати, також позивачу рекомендовано звернутись до суду із позовом пр. внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ст. 1300 ЦК України (а.с.4). Відповідно до ст. 1300 ЦК України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Відповідачка своєї згоди на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом не надала, тому суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки іншого способу захисту його права власності на спадкове майно, окрім внесення змін до свідоцтва, не має. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Щодо вимоги позивача про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивачем укладено договір із [PERSON] про надання правових послуг та згідно квитанції від 05.06.2015 року оплачено 1800 грн. (а.с.19, 120). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просить стягнути судові витрати з відповідача [PERSON] суд вважає таку вимогу підставною, оскільки саме на права та інтереси [PERSON] вплине рішення суду, а не права та інтереси [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори, яка зобовязана вчинити дії по виконанню рішення суду. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved