Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом та уточнивши свої вимоги просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за борговою розпискою - 32\~421,25 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання - 118\~661,78 грн. та відсотки від суми позики 87\~270,61 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 січня 2009 року надав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 11 232 доларів США, строком на 1 місяць, з зазначенням, що у випадку неможливості повернення всієї суми боргу 15 лютого 2009 року, останній зобов`язався за кожний день прострочення сплатити 1% від взятої у борг суми, при цьому відповідач власноручно написав відповідну розписку. 25 лютого 2012 року відповідачем повернуто частину боргу що становить 10\~000 доларів США, однак залишаються не повернутою сума 1232, 00 доларів США , що станом на 09.07.2018 року за даними НБУ становить 32\~421,25 грн. Вважає, що так як залишок суми боргу за договором позики складає 32\~421,25 грн., тому виходячи з умов розписки сума пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання становить 118\~661,78 грн., та відсотки від суми позики у розмірі 87\~270,61 грн. Позивач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явився, у раніше поданих клопотаннях просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Кузьминська В.С. належним чином повідомлені про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явились, при цьому до початку судового розгляду представником відповідача подано письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі з підстав наявних в матеріалах справи. У наданому раніше відзиві також вказала, що відповідачем в повному обсязі сплачено кошти по борговій розписці. Окрім того просить застосувати строки давності до заявлених вимог. Вислухавши пояснення позивача, та доводи представника відповідача, допитавши свідка, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1\~ст. 1049 ЦК України). Частиною 3\~ст. 545 ЦК України\~передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4\~ст. 545 ЦК України\~прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частинами 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається з оригіналу розписки, наданої суду позивачем [PERSON] від 16 січня 2009 року , [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 11232 доларів США строком на один місяць без сплати відсотків. Крім того, розписка має застереження, що у разі неповернення всієї суми боргу до 15.02.2009 року, за кожен прострочений день [PERSON] зобов`язався сплатити один процент від зайнятої суми (а.с.50). Таким чином, розписка від 16.01.2009 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів із зобов`язанням повернути їх. Сторонами не заперечується, що 25.02.2012 року позивач [PERSON] отримав від відповідача 10 000 доларів США в рахунок погашення вищевказаного боргу, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири та розпискою від 25.02.2012 року (а.с.73, 74). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що її чоловік відповідач по справі взяв у [PERSON] позику - грошові кошти у розмірі 10\~000 доларів США. Кошти поверталися частинами по 600 доларів США, які віддавала особисто під розписки,які відповідач залишав собі, для пред`явлення іншим особам перед якими мав заборгованість. У зв`язку з наявними фінансовими проблемами чоловік запропонував [PERSON] продати квартиру, на що останній погодився та знайшов покупця. При оформленні договору купівлі продажу в присутності приватного нотаріуса, [PERSON] написана розписка про отримання квартири, вартість якої становить 10\~000 доларів США та яка передана в рахунок погашення заборгованості за борговою розпискою. Свої зобов`язання по поверненню позики відповідач [PERSON] виконав не в повному обсязі, про що свідчить наявність у позивача боргового документа - розписки від 16 січня 2009 року. Таким чином, оскільки відповідачем не заперечується факт надання розписки\~\~від 16 січня 2009 року та отримання в борг грошей,\~\~і не надано належних та допустимих доказів\~\~на підтвердження погашення боргу в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Разом з тим, у відзиві на позов та у письмовому клопотанні представником відповідача адвокатом Кузьминською В.С. заявлено про застосування позовної давності до заявлених вимог. Згідно зі\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в\~статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 253 цього Кодексу\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається із змісту розписки від 16 січня 2009 року, відповідач зобов`язався повернути позику протягом одного місяця, тобто у строк до 15 лютого 2009 року включно. Отже, починаючи з 16 лютого 2009 року почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності, який закінчився 17 лютого 2012 року. З позовом [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 16 липня 2013 року (відмітка Укрпошти на конверті), тобто з пропуском строку позовної давності. Належних та допустимих доказів переривання або зупинення строків позовної давності, чи поважності пропуску строків позивач суду не надав, а тому, беручи до уваги, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якої зробив заяву представник відповідача, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Стаття 266\~ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 2 ст.\~258\~ЦК України - позовна давність в один рік) таким чином зазначене вище правило застосовується й до вимог позивача про стягнення пені та процентів від суми позики. Оскільки у суду немає підстав\~\~для поновлення строку позовної\~\~давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної\~\~давності без поважних причин в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати у вигляді судового збору понесеного при пред`явленні позову суд відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed