Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с.99-101) мотивує тим, що 09.03.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки позичальник [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору не виконав, у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами та штрафами в розмірі 69\~636,84 грн. Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.04.2010 задоволено вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 27\~923,94 грн. В уточненій позовній заяві позивач просить стягнути з боржника лише суму заборгованості по відсоткам нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом, за період, що відповідає загальному терміну позовної давності згідно ст. 257 ЦК України, 21.11.2013 по 21.11.2016 та згідно розрахунку заборгованості становить 16\~643,24 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала з урахуванням поданих уточнень до позовної заяви. Суду пояснила, що судовим наказом стягнуто заборгованість з боржника, однак судовий наказ в 2012 році був повернутий стягувачу, повторно не предявлявся, оскільки відсутній оригінал. Дія договору не припинена, він є пролонгованим згідно положень передбачених Умовами надання споживчого кредиту. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечував щодо його задоволення з підстав викладених в письмових запереченнях. Суду пояснив, що судовим наказом вже було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором, а тому повторно стягувати борг немає правових підстав. Безпідставним є твердження позивача про те, що договір був пролонгований, оскільки договір припинив дію із закінчення строку дії картки у 2008 році. Разом з тим, підлягають до застосування строки позовної давності. Прострочення виконання зобовязань починається з 01.04.2008, право вимоги було лише до 2011 року. А тому, вимоги позову є безпідставними. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 09.03.2006 на підставі заяви відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» надав кредит [PERSON], відповідно до якого останній отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 11-17). Умовами кредитування також передбачені порядок нарахування та сплати процентів, погашення боргових зобовязань, комісії, пені та штрафи. Відповідач надав свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, без дати та без номера, підписаними тільки ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - це розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений в договорі, на умовах платності та повернення. Згідно п. 9.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з дня його підписання. Якщо протягом нього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий саме строк. Порядок нарахування відсотків та наслідки невиконання умов договору визначено у п. 8.6 розділу І та п. 5.5 розділу II Умов. Термін дії кредитного ліміту пов'язано із терміном дії платіжної картки. Крім того, пунктом 5.4 Умов встановлено, що погашення по кредиту відсотків відбувається щомісячно за попередній місяць, а кредиту - в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Відповідно до умов договору погашення заборгованості по кредитному ліміту відбувається щомісячними платежами. Тобто, термін остаточного виконання зобов'язання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки, а строк звернення до суду повинен обчислюватися по кожному простроченому щомісячному платежу. Строк дії картки встановлено 2 роки (а. с. 11 зворот). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], порушуючи умови договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.04.2010 задоволено вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 27\~923,94 грн. (а.с. 6). Судовий наказ перебував на виконанні у Першому ВДВС м. Луцька, і постановою державного виконавця від 25.06.2012 був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна (а.с.120). З пояснень в судовому засіданні представника позивача вбачається, що повторно судовий наказ до виконання не пред'являвся. З дослідженого в судовому засіданні нового розрахунку заборгованості по відсотках за договором (а.с. 102) вбачається, що за період з 21.11.2013 по 21.11.2016 заборгованість по відсотках становить 16\~643,24грн. В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267, ч. 4 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 253, 261 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 (справа №6-14 цс 14), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зважаючи на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього місяця дії картки березень 2008 року, а з відповідним позовом до суду Банк звернувся у листопаді 2016 року, представник відповідача просив про застосування строків позовної давності, подавши відповідну заяву до ухвалення судового рішення (а.с. 78-80). У матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідач [PERSON] продовжував нею користуватися, або отримував нову кредитну картку, а також наявності грошових коштів на картковому рахунку відповідача, за яких банк вправі продовжити строк дії картки. Крім того, позивачем не надано доказів про те, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжувалася банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії. Твердження позивача про те, що строк дії картки неодноразово пролонговувався, а тому з позовом вони звернулися в межах строку позовної давності, суд до уваги не приймає за відсутності відповідних доказів. Звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду у квітні 2010 року із заявою про видачу судового наказу, видача такого наказу у відповідності до ст. 264 ЦК України призвели до переривання перебігу позовної давності, після чого перебіг позовної давності розпочався заново. Разом з тим, з 28.05.2010 (дати набрання чинності судовим наказом) до моменту звернення позивача з позовом до суду 26.11.2016 сплив передбачений ст. 257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed