Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу. На підставу своїх вимог спирається на те, що 23.01.2020 року відповідач по справі [PERSON] , взяв у позивача у борг грошові кошти в розмірі 1000 доларів США строком до 28.01.2020 року. Одержання вищезазначених коштів підтверджується оригінальною розпискою написаною відповідачем особисто. Однак, відповідач у зазначений в розписці термін, борг не повернув, під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання. На позивача неодноразові прохання про добровільну сплату боргу не реагує, відмовився сплатити гроші та уникає зустрічей, на телефонні дзвінки не відповідає. Розписка, підписана відповідачем і є документом, що стверджує укладений договір. Ухиляючись від виконання грошового зобов`язання, відповідач протягом чотирьох місяців не повертає борг. Позивач зазначає, що на підставі вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення зазначених відсотків не залежить від того, чи передбачено це у договорі (розписці), чи ні. Відповідач крім повернення боргу по розписці від 23.01.2020 року в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 26 850 грн., зобов`язаний сплатити три відсотки річних з простроченої суми, що становить 268 грн. 50 коп., (3%:12 місяці 0,25 % в місяць і помножити на 4 місяців = 1%). Також, крім повернення боргу по розписці та відсотків відповідач в розписці зазначив, що взяв у борг 1000 доларів США, а зобов`язується повернути 1150 доларів США, а отже зобов`язаний повернути ще 150 доларів США, що еквівалентно 4 027,50 гривень. Разом відповідач зобов`язаний позивачу виплатити 31146 грн., що змушує позивача звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач який згідно довідки Чорнокам`янської сільської ради, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлений шляхом судових повісток (рекомендовані повідомлення), які були належним чином врученні, в судове засідання не з`явився, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою від 19.08.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядкуст. ст.280, 281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23.01.2020 року відповідач [PERSON] , надав розписку про те, що він бере в борг у позивача [PERSON] , грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 28.01.2020 року. Написано власноручно та підписано 28.01.2020 року. (а.с.7). Позивач згідно позову зазначає, що на час звернення до суду з позовом відповідач не повернув йому борг. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Дана особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів, що регламентується правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 23.01.2020 року вбачається, що відповідач зобов`язався повернути борг позивачу протягом визначеного в розписці строку. Судом враховується, що вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплена підписом відповідача. Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Ст. 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа №6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал розписки від 23.01.2020 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем боргового зобов`язання перед позивачем. Згідно з частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних судом встановлено правомірність нарахування останніх відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, а саме грошові кошти в сумі 31 146 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, сума основного боргу відповідача по розпискою складає 26 850 грн. 00 коп.; розмір інфляційного збільшення суми складає 4027 грн. 50 коп., та розмір загальної суми 3% процентів складає 268 грн. 50 коп., що в загальному складає 31 146 грн., 00 коп. На час розгляду справи відповідачем до суду не надано доказів часткового або повного виконання зобов`язання з повернення коштів за даним договором позики. Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved