Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач, діючи від себе та як законний представник неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, вказуючи, що 12.01.2014 р. позивача та її неповнолітню доньку - [PERSON], 2004 року народження, на пішохідному переході збив автомобіль під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП позивачеві було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. 17.02.2017 р. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м.Харкова [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України звільнено у зв'язку із закінченням строку давності, передбаченого п.2 ч.1 ст.49 КК України та закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду. З моменту ДТП життя позивача втратило сенс, тому що протягом усього періоду здоров'я цілком не відновилось ні у неї, ні у доньки. Можливості працювати за професією позивач не має у зв'язку з фізичним та психологічним станом після ДТП. Також після рішення суду її чоловік залишив родину і вона опинилась з дитиною без коштів для існування. Має заборгованість перед пенсійним фондом та ПАТ КБ «ПриватБанком», які з'явились після ДТП та внаслідок нього. Загалом через отримання тілесних ушкоджень в ДТП їй завдана матеріальна шкода, пов'язана з необхідністю придбання ліків, обстеження голови та ноги, поїздок на таксі та в м.Дніпропетровська на консультацію до НДІ медико-соціальних проблем інвалідності, дистанційного навчання доньки, відновлювального массажу, консультацій психотерапевта, також було пошкоджено її пальто. Крім того, через відсутність роботи в неї виникла заборгованість перед ПАТ «ПриватБанк» по сплаті кредиту та перед Пенсійним Фондом за 1 квартал 2014 р. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану злочином, у розмірі 25000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 75 000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що її здоров'я та здоров'я її неповнолітньої доньки дотепер не відновлене. Через постійні головні болі дитина не має можливості продовжувати шкільне навчання у звичайному режимі, тому навчається дистанційно. Позивач також постійно відчуває біль. Через слабкість травмованої ноги, яка вкоротилась, вона підвертається, і позивач знову отримує травми. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що після ДТП, під час перебування позивача в лікарні з 12.01.2014 р. по 21.01.2014 р., відповідач повністю сплатив лікування позивача, на суму 7351,43 грн. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, його нявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, дійшов висновку про наступне. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомiрними рiшеннями, дiями чи бездiяльнiстю особистим немайновим правам фiзичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фiзичної або юридичної особи, вiдшкодовується в повному обсязi особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальні справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок чи постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні встановлено, що постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.02.2017 р. кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України за клопотанням сторони захисту закрито у зв'язку зі звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності, відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КК України, а саме у зв'язку із закінченням строку давності, передбаченого п.2 ч.1 ст.49 КК України. При цьому цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, залишений без розгляду (а.с.25). Як вбачається з матеріалів вказаного кримінального провадження, [PERSON] обвинувачувався в тому, що 12.01.2014 р. приблизно о 17 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки ДЕУ Нубіра реєстраційний номер [NUMBER], рухався по бульвару Б.Хмельницького в м.Харкові, зі сторони пр..Московського у напрямку пр..Косіора, зі швидкістю 50 км/год. Під час руху в районі нерегульованого пішохідного переходу на перехресті з вул..Рибалко, [PERSON] порушив вимоги п.п.18.1 ПДР України та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка вийшла на проїзну частину пішохідного переходу на перехресті з вул..Рибалко, та рухалась по ньому зліва направо, перпендикулярно руху автомобіля. В результаті ДТП [PERSON] отримала закритий осколковий перелом обох кісток правої гомілки в верхній третині із зміщенням, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Винуватість [PERSON] у причиненні позивачеві вказаних тілесних ушкоджень внаслідок порушення ним вимог ПДР України підтверджується: - висновком судової автотехнічної експертизи № 5894 від 01.07.2014 р., відповідно до якої (згідно показань пішоходів [PERSON] та [PERSON].) в даній дорожній обстановці водій автомобіля ДЕУ Нубіра [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля ДЕУ Нубіра [PERSON] мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом виконання ним вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля ДЕУ Нубіра [PERSON] не відповідали вимогам п..18.1 Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору, знаходились в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. -висновком судової автотехнічної експертизи № 1073/14 від 24.11.2014 р., відповідно до якої (згідно свідчень [PERSON].) в дорожній ситуації, що склалась, водій автомобіля ДЕУ Нубіра [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.2, п.18.1 Правил дорожнього руху України. В дорожній ситуації, що склалась, водій автомобіля ДЕУ Нубіра [PERSON] мав технічну можливість запобігти даній ДТП, діючи відповідно до вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля ДЕУ Нубіра [PERSON] вбачаються невідповідність вимогам п..18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходились в причинному зв'язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Висновком комплексної судово-медичної, транспортно-трассологічної та авто технічної експертизи № 40/9714/109 від 27.09.2016 р. підтверджені висновки попередніх автотехнічних експертиз (виходячи з показань пішохода [PERSON].) щодо оцінки дій водія [PERSON] Факт отримання [PERSON] тілесних ушкоджень в результаті ДТП 12.01.2014 р. підтверджується висновком судово-медичної експертизи №71-А/14 від 31.01.2014 р., відповідно до якої у зв'язку з ДТП 12.01.2014 р. у [PERSON] мали місце садна скроневої області справа, які є легкими тілесними ушкодженнями, та закритий осколковий перелом обох кісток правої гомілки в верхній третині із зміщенням, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Згідно довідки КЗОЗ «ХМКЛШНМД ім..Мещанінова», [PERSON], 2004 року народження, знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми з 12.01.2014 р. по 16.01.2014 р. з діагнозом: «ЗЧМТ, струс головного мозку, наскрізна забито-рвана рана нижньої губи, закритий перелом кісток носу без зміщення (а.с.29). Отримання тілесних ушкоджень неповнолітньою [PERSON] при ДТП - відповідачем в судовому засіданні не оспорювалось. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1595-С/14 від 20.08.2014 р., № 1596-С/14 від 20.08.2014 р., під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня донька [PERSON] - [PERSON] 2004 року народження, отримала тілесні ушкодження легкої тяжкості , а саме сукупна черепно-мозкова травма та травма кісток лицьового черепу у вигляді струсу головного мозку з забитою (наскрізною) раною на нижній губі та переломом носової кістки. В обґрунтування вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивачем були надані письмові докази, що підтверджують понесені нею витрати: на придбання лікарських препаратів на загальну суму 1134,05 грн., сплати на користь ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології НАМНУ» сум у розмірі 100,00 грн. та 150,00 грн., вартість проїзду до м.Дніпропетровська у розмірі 177,56 грн. та 122,98 грн., на дистанційне навчання неповнолітньої [PERSON] в гімназії «Очаг» у розмірі 1020,00 грн., з врахуванням банківських послуг у розмірі 20,00 грн. Крім того, надана довідка Західної державної об'єднаної податкової інспекції м.Харкова від 17.05.2015 р. про заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування станом на 06.05.2015 р. у розмірі 1267,88 грн., яка виникла в період тимчасової непрацездатності позивача; звіт про оцінку майна, відповідно до якого втрата товарного виду пальто позивача, пошкодженого в результаті ДТП, становить 557,20 грн.; квитанція про сплату вартості проведення оцінки майна у розмірі 200,00 грн. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, завданої позивачеві в результаті ДТП, підтверджений письмовими доказами, становить 4729 грн. 67 коп. і вказана сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача з підстав, передбачених ст.ст.1166, 1187 ЦК України. При цьому до суми матеріальної шкоди суд не зараховує заборгованість позивача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором у розмірі 12607,74 грн., оскільки з наданої суду довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11.06.2015 р. не можливо встановити причини та час виникнення вказаної заборгованості, а також не встановлено, чи була вона сплачена позивачем. Вимоги позивача в частині відшкодування інших витрат, зокрема, на масаж, за користування послугами таксі, консультації психотерапевта, суд вважає недоведеними, оскільки вказані витрати не підтверджені письмовими доказами. Суд вважає переконливими доводи позивача щодо отримання нею моральної шкоди, завданої з вини відповідача, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких вона зазначала у зв'язку з каліцтвом та ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої та її неповнолітньої доньки [PERSON], у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна (пальто). Враховуючи вимоги розумності та справедливості суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 75000, 00 грн., відповідно до вимог ст.ст.23, 1167, ч.1 ст.1168 ЦК України. Доводи відповідача про повне відшкодування позивачеві шкоди, завданої в результаті ДТП, суд вважає недоведеними. Так, позивач внаслідок травм, отриманих під час ДТП 12.01.2014 р., і після закінчення стаціонарного лікування в КЗОЗ «ХМКЛШНМД ім..Мещанінова» також продовжувала лікуватись, що підтверджується висновком судово-медичного експерта, до 01.04.2016 р. мала інвалідність третьої групи, у зв'язку з чим була обмежена у працездатності, тривалий час відчувала фізичний біль, і наразі її здоров'я остаточно не відновлено. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. З підстав, передбачених ст.88 КПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. щодо вимоги майнового характеру, задоволеної судом, та у розмірі 640,00 грн. щодо вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди), оскільки вона також задоволена судом.

Outcome: approved