Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач заявила позов до відповідача про збільшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду від 31.08.2016 року з відповідача в її користь на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON] [INFO], стягнуто аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно. На даний час ця сума є замалою для утримання дитини, оскільки вона не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною від іншого шлюбу, у зв»язку з цим потребує додаткових коштів для харчування, одягу та проїзду для дочки [PERSON]. Вона сама не може утримувати дочку, а батько дитини добровільно допомоги не надає. Позивач в судове засідання не зявилася. Від неї надійшла заява, у якій вона просила справу розглядати без її участі, позов підтримує, просила його задоволити та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 2/3 частки всі видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач в судове засідання не зявився. Від нього надійшов відзив на позовну заяву у якому він зазначив, що позов визнає частково, згідний сплачувати аліменти у розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки проживає з батьками, які перебувають на його утриманні та часто хворіє. Просив дану справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, під час якого народилася дочка [PERSON] [INFO], яка на даний час є неповнолітньою. Згідно рішення Тисменицького районного суду від 31.08.2016 року з відповідача в користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини стягнуто аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно. На даний час ця сума матеріального утримання є незначною і її не вистачає в повній мірі на утримання дочки. Позивач не має можливості у повній мірі утримувати дитину. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.\~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Нормою статті 192 СК України встановлено, що \~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з вищенаведеного, суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає, що з позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі ? частини від заробітку (доходу) останнього щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі наведеного,

Outcome: approved