Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з вказаним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь нарахованої але не виплаченої заборгованості по заробітній платі з урахуванням інфляції станом на березень 2019 року у розмірі 80 544 гривні 40 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 76 012,08 станом на день подання позову. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі наказу Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно- вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» від 01.07.2009 № 134/к- позивача було призначено на посаду головного інженера проектів відділу металоконструкцій з посадовим окладом у розмірі 2 570,00 грн. на місяць, з доплатою до посадового окладу у розмірі 385,00 грн. на місяць та з умовою 4-годинного робочого дня. 01.11.2018 трудові відносини були припинені на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується наказом відповідача від 01.11.2018 № 150/к. Жодних розрахунків із позивачем в день звільнення здійснено не було. Намагаючись самостійно з`ясувати обсяг заборгованості, позивач 22.12.2018 та 11.01.2018 звернувся до відповідача з листами щодо розміру заборгованості по заробітній платі, які відповідачем були проігноровані. У зв`язку з чим, [PERSON] самостійно обрахував розмір заборгованості по заробітній платі. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, наказом №134/к від 01 липня 2009 року Наумова з 01 липня 2009 року було прийнято на роботу за сумісництвом на посаду головного інженера проектів відділу металоконструкцій до посадового окладу у розмірі 2 570 гривень на місяць з доплатою до посадового окладу в розмірі 385 гривень на місяць за науковий ступінь з 4-годинним робочим днем з оплатою праці відповідно відпрацьованому часу. Відповідно до наказу №150/к від 01 листопада 2018 року [PERSON] , головного інженера проектів відділу металоконструкцій, працюючого за сумісництвом, 01 листопада 2018 року було звільнено з роботи за угодою сторін. Виплатити грошову компенсацію за 40 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За умовами ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Позивачем на підтвердження суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати було надано відомості про задекларовані суми заробітку за період з 2011 року по 2018 рік з Пенсійного фонду України в м. Києві (форма ОК-5) та виписки за картковим рахунком [PERSON] за період з 01 січня 2014 року по 31 жовтня 2018 року. Крім того, судом на адресу відповідача направлялася ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, однак конверт повернувся з відмуткою «виїхав». В подальшому, судом було скеровано запит до Державної служби статистики України (Держстат) про надання інформації про місце знаходження юридичної особи Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС». З наданої відповіді вбачається, що відповідач знаходиться за тією ж адресою, що була зазначена позивачем в позовній заяві. Таким чином, суд позбавлений можливості отримати будь-які пояснення та інші розрахунки та довідки про наявність заборгованості по заробітній платі позивача [PERSON] . З наданих позивачем доказів вбачається, що з ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» на користь [PERSON] підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата з урахуванням інфляції в розмірі 80 544,49 гривень. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 76 012,08 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог, а відтак поданий позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved