Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», подано до суду позов до відповідача, [PERSON] , у якому позивач просив стягнути з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики в розмірі 97 449,60 грн.; стягнути з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 921,00 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 20 липня 2016 року між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ВЕЛЛФІН» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 56851 в електронній формі, за умовами якого ТОВ «Веллфін» надало у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 2 400 гривень строком на 30 днів. Проте до цього часу відповідач борг не повернула і станом на 13 серпня 2019 року розмір її заборгованості становить 97 449,60 грн., з яких: 2 400,00 грн. - основний борг; 45 705,60 грн. - заборгованість по відсоткам; 49 344,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості. У судове засідання позивач свого представника не направив, у позовній заяві представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» - адвокат Липовський Дмитро Вікторович просив позовну заяву в цивільній справі розглядати за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Кулініч Катерині Валеріївні. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Кулініч Катерина Валеріївна позов не визнала повністю, просила суд повністю відмовити у його задоволенні та дала пояснення, яке вказує на те, що, на її думку, позов задоволенню не підлягає. Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, за наявних доказів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних встановлених судом обставин. Судом встановлено, що 20 липня 2016 року між позивачем, ТОВ «ВЕЛЛФІН», та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 56851 в електронній формі, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надавалась строком на 30 днів (п. 1.3 договору). Відповідно до п. 1.4 договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4 Договору позики на картковий рахунок Відповідача була перерахована сума позики в розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок, що підтверджується повідомленням від 23 липня 2019 року ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайєр здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Згідно наданої ТОВ «ВЕЛЛФІН» довідки станом на 13 серпня 2019 року відповідач має заборгованість за договором позики у розмірі 97 449 (дев`яносто сім тисяч чотириста сорок дев`ять) гривень 00 копійок, з яких: 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок - основний борг, 45 705 (сорок п`ять тисяч сімсот п`ять) гривень 60 копійок - заборгованість по відсоткам; 49 344 (сорок дев`ять тисяч триста сорок чотири) гривні 00 копійок - заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 45). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до умов договору позики № 56851 від 20 липня 2016 року вартість позики складає 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок. Згідно відомостей наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики проценти за користування позикою за 30 днів дії договору позики з 20 липня 2016 року по 18 серпня 2016 року складають 1296 (одну тисячу двісті дев`яносто шість) гривень 00 копійок. Сукупна вартість позики та процентів за користування позикою протягом строку договору складає - 3696 (три тисячі шістсот дев`яносто шість) гривень 00 копійок. З вказаної суми відповідачем згідно відомостей вищевказаного розрахунку сплачено: 19 серпня 2016 року - 1296 (одну тисячу двісті дев`яносто шість) гривень 00 копійок, 19 вересня 2016 року - 1383 (одну тисячу триста вісімдесят дві) гривні 40 копійок та 48 (сорок вісім) гривень 00 копійок. Всього відповідачем на погашення заборгованості за договором позики сплачено 2726 (дві тисячі сімсот двадцять шість) гривень 40 копійок. Залишок заборгованості за основним боргом та відсотками, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 60 копійок. Вказана сума, на думку суду, є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках в іншій частині суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28 березня 2018 року у цивільній справі № 444/9510/12. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «Веллфін» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позов задовольняється частково, суд вважає за необхідне згідно вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача частину понесених позивачем судових витрат на оплату судового збору пропорційно розміру позовних вимог.

Outcome: partial