Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 154 507 грн. 50 коп., мотивуючи тим, що 11 лютого 2013 року відповідач позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 81 000 грн. та зобов`язався повернути їх до 15 квітня 2013 року. Факт передачі коштів підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. 15 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, за яким у [PERSON], як нового кредитора виникло право вимоги до [PERSON] за договором позики від 11 лютого 2013 року. У встановлений в договорі строк грошові кошти повернені не були, тому позивач просить суд про стягнення їх з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав повністю з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суд не повідомив З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 11 лютого 2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, за яким відповідач отримав у борг від позикодавця 81 000 грн., що в доларовому еквіваленті становить 10 133 дол. США (а.с.4). [PERSON] отримав у [PERSON] вказані кошти, на підтвердження чого надав останньому відповідну розписку (а.с.5). Відповідно до умов договору позики відповідач зобов'язався до 15 квітня 2013 року повернути борг. Проте і по даний час цього обов'язку не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. Пунктом 3 договору сторони погодили, що в разі прострочення повернення суми позики або її частини позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1 відсотка від суми заборгованості за кожен день прострочення. Окрім того, 15 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги № 13-1 (а.с.6) зобов'язань [PERSON] за договором позики 11 лютого 2013 року. Відповідно до п. 1.2 договору Первісний кредитор ([PERSON]) передає, а Новий кредитор ([PERSON]) приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором від 11 лютого 2013 року, укладеним між Первісним кредитором та [PERSON]. У зв`язку з чим [PERSON] набув права вимоги за договірними зобов`язаннями які виникли у [PERSON] за договором позики від 11 лютого 2013 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики грошових коштів. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Згідно ч.2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми, що згідно його розрахунку становить 607 грн. 50 коп. Позивачем станом на день подачі позову проведено розрахунок боргу [PERSON] за договором позики, відповідно до якого заборгованість відповідача становить 154 507 грн. 50 коп., з яких: 81 000 грн. - основний борг, 72 900 грн. - пеня, 607 грн. 50 коп. - три проценти річних. Будь-яких доказів, які б спростовували проведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79 ч. 1, 3; 88 ч. 1, 3 ЦПК України,

Outcome: approved