Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на проживання у будинку [ADDRESS] . Посилається на те, що з 1966 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і постійно проживає у власному будинку [ADDRESS] , який разом із земельною ділянкою, на якій він розташований, належить йому на правах власності. Окірм нього та дружини у будинку зареєстровані їхній син [PERSON] , [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , її донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] та їхній спільний син [PERSON] , [INFO] . У серпні 2016 року відповідачка [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] переїхала до своїх батьків та забрала все майно, яке було придбане нею та їхнім сином. 21.09.2017 р. Тячівським районним судом було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між його сином та відповідачкою [PERSON] . Відповідачі більше трьох років не проживають в їхньому будинку. Будь-якої домовленості між ними з дружиною з одного боку та відповідачами [PERSON] і [PERSON] з другого боку про збереження за ними житлової площі за період відстуності їх по місцю паспортної реєстрації не було та не існує ні у письмовому, ні в усному порядку по даний час. Паспотна реєстрація відповідачів у нашому з дружиною будинку перешкоджає йому у здійсненні його прав та інтересів щодо ведення й підтримання дворогосподарства, не дає можливості в повній мірі використовувати їхнє з дружиною право володіння, користування будинком, обслуговування та розпорядження ним. Він не може отримувати субсидію, оскільки вона залежить від кількості осіб, які зареєстровані у будинку та сукупності їх доходів. Відповідачі відмовляються від зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку, тому він звернувся до суду з цим позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відстуності. Позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити згідно чинного законодавства. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник третьої особи Дубівської селищної ради у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, за адресою: [ADDRESS] , на якій він збудував житловий будинок та 22.01.1975 р. отримав на підставі рішення виконкому Дубівської селищної ради депутатів трудящих у право власності на нього. Із довідки Дубівської селищної ради № 1452 від 04.03.2019 р. вбачається, що згідно рішення сесії Дубівської селищної ради № 259 від 18.12.2008 р. земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS] - одна і та ж. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Відповідно до довідки Дубівської селищної иради № 1453 від 04.03.2020 р. за адресою [ADDRESS] , зареєстровані громадяни [PERSON] , [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та особи, які зареєстровані, але фактично не проживають: невістка [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , онучка [PERSON] , [INFO] , та правнук [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше року не проживають у належному позивачу житловому будинику [ADDRESS] , та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їм проживати у даному будинку не наведено, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на проживання в будинку, що належить позивачу. За таких обставин позовні вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Тому,

Outcome: approved