Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Криворізького державного комерційно-економічного технікуму про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просить суд: поновити його на посаді юрисконсульта у Криворізькому державному комерційно-економічному технікумі з моменту звільнення, а саме з 07.04.2017 року; стягнути з відповідача най його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1 грн.; рішення в частині поновлення на роботі, нарахування і сплату середньої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання; скасувати у трудовій книжці, що належить [PERSON] запис №38 від 07.04.2017 року про його звільнення з займаної посади; визнати дії керівництва Криворізького державного комерційно-економічного технікуму щодо зменшення педагогічного навантаження [PERSON] у 2 семестрі 2016-2017 навчальні роки неправомірними; стягнути з відповідача на користь позивача 5173,68 грн. різниці в заробітній платі, яку позивач не отримав через порушення закону з боку відповідача - через зменшення йому педагогічного навантаження. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 03.10.2016 року працював юрисконсультом в Криворізькому державному комерційно-економічному технікумі. Наказом №18-к від 07.04.2017 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Зазначив, що працюючи юрисконсультом йому було запропоновано обійняти посаду особи з питань запобігання та виявлення корупції. З даною пропозицією на той час позивач погодився. Проте пізніше зрозумів, що існує конфлікт інтересів між роботою юрисконсульта підприємства та особи з питань запобігання та виявлення корупції, тому не бажаючи одночасно обіймати ці дві посади, неодноразово звертався до керівництва з приводу цього питання. Позивачеві було запропоновано погодитися на виконання обов'язків особи з питань запобігання та виявлення корупції або написати заяву на звільнення. 04.04.2017 року [PERSON] був вимушений написати заяву на звільнення. Проте вважає, що звільнення відбулося виключно через тиск з боку адміністрації технікуму. Крім того, у відповідності до розпорядження по КДКЕТ №5 на 2016-2017 навчальний рік від 03 жовтня 2016 року, позивачеві було встановлене педагогічне навантаження в обсязі 407 годин, з яких на 1 семестр 207 годин та на 2 семестр теж 207 годин, з розпорядженням він був ознайомлений під підпис. Але в 2017 р. на початку другого семестру його педагогічне навантаження у розкладі було змінено на 45 годин без попередження та погодження. Вказав, що надана копія розпорядження №5 від 03.10.2016р. була змінена та не відповідає первісному розпорядженню №5 від 03.10.2016р. на якому стояв його підпис про ознайомлення. Зазначив, що з'явилось розпорядження №9 від 29.12.2016р. про розподіл резервних годин на 2 семестр 2016-2017 роки, з яким його ознайомлено не було, та в якому розмір педагогічного навантаження вказано всього 45 годин. Таким чином вважає, що 29 грудня 2016 року відбулася зміна істотних умов праці в бік погіршення, у зв'язку зі зменшенням педагогічного навантаження та зменшенням розміру заробітної плати. На підставі чого з відповідача підлягає стягненню недоотримана позивачем заробітна плата через зменшення педагогічного навантаження, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні, пояснив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, письмових пояснень від 17.10.2017р. та наполягає на їх задоволенні. Представники відповідача, в судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях проти позову, зазначили, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки 04.04.2017р. позивач звернувся до дирекції технікуму із власноруч написаною заявою про звільнення за угодою сторін, яку було задоволено та Наказом №18-к від 07.04.2017р. позивача було звільнено згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на надано компенсацію за невикористану щорічну відпустку у кількості 14 днів. Жодних фактів утиску або інших негативних заходів впливу з боку адміністрації не чинилося. Крім того, відшкодування [PERSON] моральної шкоди за рахунок відповідача не має під собою ані фактичного, ані доказового підґрунтя. Щодо позовних вимог про визнання дій протиправними та стягнення різниці в заробітній платі також вважають необґрунтованими так як позивачем не надано жодних підстав доведеності тих обставин, на які він посилається у своїх вимогах. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про час там місце розгляду справи повідомлений належним чином на адресу суду надійшли письмові заперечення поти позову, відповідно до яких просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що працює заступником директора технікуму з навчальної роботи, на початку квітня 2017 року до неї до кабінету прийшли юрисконсульт [PERSON] разом з інспектором по кадрам [PERSON] У позивача було дві заяви про звільнення за угодою сторін, на заяву, яку позивач написав власноручно вона вчинила резолюцію «до наказу». Підставою для звільнення за угодою сторін позивач вказав те, що не бажає паралельно з обов'язками юрисконсульта виконувати обов'язки особи, уповноваженої на боротьбу з корупцією. Позивачу було запропоновано зайняти посаду особи, уповноваженої на боротьбу з корупцією тому, що до цього вказані обов'язки виконував юрисконсульт. Він спочатку погодився, потім в березні 2017 року відмовився. На час звільнення погодження з Міністерства освіти і науки України на призначення позивача на вказану посаду ще не було. Зазначила, що при звільненні на позивача ніхто не тиснув, заяву він написав добровільно, тому що не хотів працювати в технікумі. Щодо позовних вимог про зменшення розміру педагогічного навантаження та стягнення заборгованості повідомила, що у зв'язку із звільненням [PERSON] станом на 01.09.2017 року були не розподілені години. У зв'язку з цим юрисконсульт [PERSON] залучався до викладання дисциплі, про що було видано два розпорядження на 1 та 2 семестр 2016-2017 навчального року. Із даними розпорядженнями позивач знайомився усно, проте не підписував їх. Розпорядження про розподіл резервних годин від 03.10.2016 № 5 на цілий навчальний рік, на яке як на підставу задоволення позову посилається позивач, не видавалось. У зв'язку з тим, що другому семестрі навчального року на роботу було прийнято викладача права [PERSON], позивач згідно з розпорядженням № 9 від 29.12.2016 р. відчитав лише 45 годин педагогічного навантаження, за що отримав грошову винагороду. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що працює головним бухгалтером технікуму. Позивач працював на посаді юрисконсульта та отримував заробітну плату по 7 тарифному розряду. При здійсненні викладацької діяльності позивачу виплачувалась зарплата по 9 тарифному розряду. Заборгованість із виплати заробітної плати перед [PERSON] у відповідача відсутня. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює інспектором з кадрів технікуму, з 03.10.2017 року позивач працював у технікумі по строковому договору на посаді юрисконсульта. Одразу йому було запропоновано зайняти посаду уповноваженої особи по боротьбі з корупцією, позивач погодився. Вказана посада була в штаті технікуму з 2015 року, до цього її займав юрисконсульт. Призначення на дану посаду потребує погодження з Міністерством освіти і науки. Документи про призначення на посаду уповноваженої особи по боротьбі з корупцією по [PERSON] були направленні до Міністерства, але його кандидатура так і не була погоджена. Наприкінці березня до неї в кабінет підійшов позивач та вказав, що не бажає займати посаду уповноваженої особи по боротьбі з корупцією. Після цього, на початку квітня 2017 року знову підійшов позивач із заявою про звільнення за угодою сторін в друкованому вигляді. Вона запропонувала йому написати заяву про звільнення за угодою сторін власноручно. Відповідач погодився написавши заяву, додавши до неї заяву у друкованому вигляді. Після чого вони разом пішли до заступника директора по навчальній частині [PERSON], яка вчинила резолюцію на письмовій заві відповідача про звільнення Вказала, що на [PERSON] при прийняті рішення про звільнення за угодою сторін ніхто не тиснув, вказане рішення він прийняв самостійно, оскільки не хотів працювати юристконсультом. У судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами КЗпП України. Так, на підставі Наказу КДКЕТ від 07.04.2017р. №18-к [PERSON] звільнено з посади юрисконсульта технікуму, 07.04.2017 року згідно п. 1 ст. 36 КЗпП - за угодою сторін, на підставі заяви [PERSON] Зобов'язано бухгалтерію технікуму провести розрахунок [PERSON] та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 14 к.д. (а.с.3,4). Згідно з заяви, наданої директору КДКЕТ [PERSON], [PERSON] просить звільнити його з посади юрисконсульта за згодою сторін. Пояснення надає на 1 аркуші(а.с. 3) Відповідно до заяви, наданої директору КДКЕТ [PERSON], [PERSON] просить не призначати його на посаду особи з питань запобігання та виявлення корупції через його особисте небажання та неможливість обіймати цю посаду; у разі обов'язкового одночасного виконання обов'язків юрисконсульта та особи з питань запобігання та виявлення корупції технікуму, звільнити [PERSON] з посади юрисконсульта з 04.04.2017р. (а.с.6). Згідно до довідки від 11.05.2017р. №306 виданої директором КДКЕТ [PERSON], [PERSON] працював у Криворізькому державному комерційно-економічному технікумі на посаді юрисконсульта з 03.10.2016 року (Наказ від 03.10.2016р. №29-к) по 07.04.2017р. (Наказ від 07.04.2017р. №18-к) з педагогічним навантаженням - 252 години (а.с.18). Відповідно до довідки про доходи від 25.05.2017 р. №344, [PERSON] дійсно займав посаду юрисконсульта (оплата здійснювалась по 7 тарифному розряду) в Криворізькому державному комерційно-економічному технікумі з 03.10.2016р. по 07.04.2017р. з виконаним педагогічним навантаженням в розмірі 252 години (оплата здійснювалась по 9 тарифному розряду) і за цей період нараховано 25996,04 грн., з яких - 14740,07 грн. заробітна плата юрисконсульта, 2103,39 грн. - компенсація за невикористану відпустку, 9152,58 грн. - заробітна плата за виконане педагогічне навантаження (а.с.31). Згідно до розпорядження заст. директора з НР КДКЕТ [PERSON] від 03.10.2016р. №5 на підставі п.2 та п. 3 (пп.. 3.1) наказу КДКЕТ «Про затвердження обсягів педагогічного навантаження викладацького складу технікуму на 2016-2017 навчальний рік» від 31.08.2016р. №86 зобов'язано встановити [PERSON] - юрисконсульту технікуму педагогічне навантаження на І семестр 2016-2017 н.р. в обсязі: денне відділення Трудове право РО-15/2 - 52 год.; ГО-13/1 - 37 год. Правознавство - ПТБ-16/2 - 38 год.; ВХП-14/2 - 72 год. Заочне відділення - Б-15/1з - 6 год.; ПТБ -16/1зс - 2 год. Оплату праці проводити за кваліфікаційною категорією «спеціаліст». Стаж педагогічної роботи 4р.4м.28дн. (а.с.32). Згідно до розпорядження директора КДКЕТ [PERSON] від 29.12.2016р. №9 на підставі п.2 та п. 3 (пп.. 3.1) наказу КДКЕТ «Про затвердження обсягів педагогічного навантаження викладацького складу технікуму на 2016-2017 навчальний рік» від 31.08.2016р. №86 зобов'язано доручити викладачам, адміністративно-педагогічним працівникам викладання дисциплін у ІІ семестрі 2016-2017 н.р. з педагогічним навантаженням в обсязі денне відділення [PERSON] захист прав споживачів РО-15/1 - 32. Заочне відділення трудове право Б-15/1з - 9 (а.с.33). Згідно з посадовою інструкцією юрисконсульта затвердженою директором КДКЕТ [PERSON] від 01.09.2014р. з якою [PERSON] ознайомлено 03.10.2016 р. до обов'язків юрисконсульта (розділ 2) не відноситься викладацька діяльність. Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, вислухавши пояснення сторін, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову за наступних підстав. Пунктом 1 статті 36 КЗпП України визначено підставою припинення трудового договору - угода сторін. Пленум ВСУ у п. 8 постанови № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначив, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 цього Кодексу). Як вбачається з матеріалів справи, роботодавець дотримуючись вимог трудового законодавства, а саме п. 1 ст. 36 КЗпП України, видав наказ №18-к від 07.04.2017р. про звільнення [PERSON] з посади юрисконсульта за угодою сторін, на підставі заяви [PERSON] З наказом останній був ознайомлений 07.04.2017р. Судом при розгляді даної справи не встановлено, що при написанні заяви про звільнення від 04.04.2017 року підписання заяви [PERSON] суперечило волевиявленню останнього, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Також не встановлено, що позивач під час написання заяви перебував під психологічним тиском з боку адміністрації технікуму. Під час судового розгляду було встановлено, що відповідно до заяви від 04.04.2017р. [PERSON] просив не призначати його на посаду особи з питань запобігання та виявлення корупції через його особисте небажання та неможливість обіймати цю посаду, в іншому разі просить звільнити його з посади юрисконсульта з 04.04.2017р. З тексту даної заяви та заяви про звільнення [PERSON], а також з пояснень представників відповідача та свідків було встановлено, що причина написання [PERSON] заяви про звільнення було, небажання одночасно займати дві посади, а саме: юрисконсульта та особи з питань запобігання та виявлення корупції. Отже, доводи позивача не знайшли свого підтвердження. Під час надання пояснень суду позивач зазначав, що написання заяви про звільнення суперечило його волевиявленню та не було добровільними. Проте аналізуючи покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], судом не встановлено фактів тиску на позивача з боку керівництва технікуму щодо написання заяви на звільнення, тому доводи позивача суд вважає спростованими. Крім того дослідженими судом доказами достовірно встановлено, що погодження на призначення позивача на посаду особи з питань запобігання та виявлення корупції отримано не було. Більш того, свідками в суді вказано, що зайняття позивачем двох посад не було обов'язковим для продовження його роботи в технікумі на посаді юрисконсульта. Отже, враховуючи, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів, викладених у позовній заяві, тоді як стороною відповідача було надано докази того, що звільнення позивача відбулося за його власною заявою на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України, то суд вважає, що в задоволені позовних вимог [PERSON] до Криворізького державного комерційно-економічного технікуму про поновлення на роботі слід відмовити в повному обсязі. Щодо вимоги позову про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що згідно з ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Оскільки судом не встановлено підстав для поновлення на роботі, а вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, суд приймає рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог також. На підставі викладеного не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування у трудовій книжці запису №38 від 07.04.2017р. про звільнення [PERSON] Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 3, 4 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання позивача на порушення його законних прав при звільненні, що призвели до моральних страждань, за таких обставин, суд приходить до висновку, що жодних підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди немає. Щодо позовних вимог в частині визнання дій керівництва Криворізького державного комерційно-економічного технікуму щодо зменшення педагогічного навантаження [PERSON] у 2 семестрі 2016-2017 навчальні роки неправомірними та стягнення з відповідача на користь позивача 5173,68 грн. різниці в заробітній платі, яку позивач не отримав через порушення закону з боку відповідача через зменшення йому педагогічного навантаження, суд приходить до наступного висновку. Так, [PERSON] був прийнятий на роботу до Криворізького державного комерційно-економічного технікуму на посаду юрисконсульта за строковим трудовим договором. Позивачу було запропоновано педагогічне навантаження, яке відповідно до розпорядження №5 від 03.10.2016 року складало 207 годин на І семестр 2016-2017 н.р., з даним розпорядження позивач був ознайомлений, що ним було визнано в судовому засіданні (а.с.32). Дане розпорядження винесене на підставі Наказу №86 від 31.08.2016 року «Про затвердження обсязі педагогічного навантаження викладацького складу технікуму на 2016-2017навчальний рік», пунктом 2 якого передбачено, що розподіл резервних годин провадиться на підставі розпоряджень директора технікуму та оплата проводиться за фактично виконане педагогічне навантаження. Розпорядженням директора технікуму №9 від 29.12.2016р. «Про розподіл резервних годин на ІІ семестр 2016-2017 н.р.» [PERSON] встановлено педагогічне навантаження на ІІ семестр 2016-2017н.р. в обсязі 45 годин (а.с.33). Позивачем в судовому засіданні визнано, що заступником директора технікуму [PERSON] усно доведено до його відома це розпорядження. Відповідно до п. 63 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року, навчальне навантаження між вчителями, викладачами та іншими педагогічними працівниками розподіляється керівником установи за погодженням з профспілковим комітетом залежно від кількості годин, передбачених навчальними планами, наявності відповідних педагогічних кадрів та інших конкретних умов, що склались у закладі. Навчальне навантаження викладачам вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається один раз на рік до початку навчального року. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інше - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Статтею 103 КЗпП України передбачено що, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Як зазначено у п. 3 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15.04.1993р., установам і закладам освіти надано право вирішувати такі питання в галузі організації та оплати праці: встановлювати працівникам доплати за суміщення професій (посад), а також за виконання поряд з основною роботою обов'язків тимчасово відсутніх працівників без обмеження розмірів цих доплат та переліків суміщуваних професій (посад) за рахунок і в межах фонду заробітної плати (фонду оплати праці). З пояснень представника відповідача [PERSON] та свідків встановлено, що позивачу запропоновано роботу за сумісництвом на час тимчасово відсутнього працівника. У другому семестрі 2016-2017 навчального року було прийнято на роботу викладача [PERSON], якому було розподілено педагогічне навантаження. Дана обставина в судовому засіданні була підтверджена як позивачем так і представниками відповідача, що відповідно до ст. 60 ЦПК України не потребує доведенню в судовому засіданні. Враховуючи наведене, суд вважає, що розподіл педагогічного навантаження на 2016-2017 навчальний рік проведено адміністрацією Криворізького державного комерційно-економічного технікуму в межах її компетенції та відповідно до наданих їх повноважень. Зменшення педагогічного навантаження позивача на ІІ семестр 2016-2017 навчального року в порівнянні з I семестром, на переконання суду, не є зміною істотних умов праці в розумінні ст. 32 КЗпП України, не потребує попередження працівника за два місяці та застосування норми ст. 103 КЗпП України, на яку посилається позивач, оскільки він був прийнятий на роботу до Криворізького державного комерційно-економічного технікуму на посаду юрисконсульта за строковим трудовим договором та йому було запропоновано педагогічне навантаження за сумісництвом, що є додатковою його зайнятістю. Посилання позивача про те, що розпорядженням по КДКЕТ №5 на 2016-2017 навчальний рік від 03 жовтня 2016 року, йому було встановлене педагогічне навантаження в обсязі 407 годин, з яких на 1 семестр 207 годин та на 2 семестр теж 207 годин, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшло. Так як наданим відповідачем розпорядженням №5 від 03 жовтня 2016 року позивачу встановлено педагогічне навантаження в обсязі 207 годин на 1 семестр 2016-2017 навчального року. При цьому доказів про внесення неправдивих відомостей до вказаного розпорядження суду не надано Крім того, відповідно до вимог ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання дій керівництва Криворізького державного комерційно-економічного технікуму щодо зменшення педагогічного навантаження [PERSON] у 2 семестрі 2016-2017 навчальні роки неправомірними не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, а тому до задоволення не підлягають, як і відповідно вимога про стягнення втрати заробітної плати. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed