Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивачем 11.04.2016 року подано до суду відповідний позов. Позивач просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2008 року по 31.01.2016 року в розмірі 4905 гривень 27 копійок, та водовідведення за період з 01.08.2011 року по 31.01.2016 року в розмірі 2058 гривень 90 копійок, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 1503 гривні 87 копійок, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 159 гривень 99 копійок, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1378 гривень. Вказував, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються КП «Харківводоканал», отримують та користуються послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, але за отримані послуги в повному обсязі не сплачують, що призвело до утворення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, стягнути суму заборгованості солідарно, посилалась на те, що відповідачі не звертались до комунального підприємства з приводу не надання послуг або з приводу наданні послуги неякісної, окрім того, також не звертались з приводу припинення надання послуги, у зв'язку із їх тимчасовою відсутністю та будь-яких доказів з цього приводу суду не подали. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що дійсно наявна заборгованість, але він тривалий час в квартирі не проживав, просив прийняти рішення на розсуд суду. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що із другим відповідачем [PERSON] вона перебувала в шлюбі, їх шлюб був розірваний за рішенням суду, після розірвання шлюбу вона в квартирі не проживала, деякий час за послуги позивача сплачувала свою частку, надала довідку з селищної ради, але була зареєстрована у вказаній квартирі, є співвласником квартири та з приводу тимчасової відсутності в квартирі до будь-яких комунальних служб не зверталась, також зазначила, що не має можливості вирішити питання про продаж цієї квартири, оскільки другий відповідач заперечує. Подала суду заяву, в якій просила застосувати строк позовної давності, надати розстрочку у виконанні рішення суду у разі задоволення позову, зазначила, що вона є інвалідом 2 групи з дитинства. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши наявні у справі докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], згідно до копії свідоцтва про право власності від 12.10.2007 року є співвласниками квартири, що розташована за адресою м.Харків бульвар Івана Каркача, 75/240, за даними адресно-довідкового підрозділу ГУДМС зареєстровані за вказаною адресою. Квартира належить на праві спільної сумісної власності. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що відповідачі перебували в шлюбі, а в 2008 році шлюб розірвано. Відповідач [PERSON] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» у зв'язку із вступом в шлюб, згідно до копії свідоцтва. Відповідач [PERSON] є інвалідом з дитинства 2 групи, яка встановлена безстроково, відповідно до копії довідки МСЕК №316556, Відповідачу [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності до 15.03.2017 року, про що свідчить копія довідки МСЕК №103640. З наданого акту від 27.05.2016 року комісії, у складі депутата Роганської селищної ради та сусідів вбачається, що відповідач [PERSON] з червня 2007 року проживає в [ADDRESS], разом із матір'ю. Відповідно до вимог ст.10 ЖК України визначено, що громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до вимог ст.162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Тобто, власність зобов'язує, та співвласники квартири повинні нести спільну відповідальність за її утримання, в тому числі за комунальні послуги, в ході розгляду справи не встановлено будь-яких інших угод між співвласниками. В Законі України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24 червня 2004 року та Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 зазначено, що послуги водопостачання та водовідведення належать до житлово-комунальних послуг. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24 червня 2004 року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. ст. 64, 67, 68 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги вноситься своєчасно, за затвердженими в установленому порядку тарифами, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що виплавають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918 від 10 січня 2002 року споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Неналежне виконання відповідачем зобов'язань підтверджується довідкою про стан заборгованості, з якої вбачається, що заборгованість відповідачів, яка виникла за надані їм послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2008 року по 31.01.2016 року в розмірі 4905 гривень 27 копійок, та водовідведення за період з 01.08.2011 року по 31.01.2016 року в розмірі 2058 гривень 90 копійок, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 1503 гривні 87 копійок, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 159 гривень 99 копійок, та до теперішнього часу не сплачена. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається з матеріалів справи, заявлені позивачем вимоги виходять за межі встановленої ст. 256 ЦК України позовної давності. Згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із відповідною заявою про застосування строків позовної давності до заявлених вимог. Як вбачається з наданого суду розрахунку суми заборгованості в межах строку позовної давності, з урахуванням звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу 23.02.2016 року, сума заборгованості складає з централізованого водопостачання за період з 01.02.2013 року по 31.01.2016 року в розмірі 2530 гривень 67 копійок, індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 952 гривні 51 копійка, 3 % річних від простроченої суми 101 гривня 92 копійки та водовідведення за період з 01.02.2013 року по 31.01.2016 року в розмірі 1635 гривень 48 копійок, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 551 гривня 36 копійок, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 58 гривень 07 копійок. Оскільки відповідачі ухиляються від сплати заборгованості, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності та стягує солідарно з відповідачів суму заборгованості. В частині вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2008 року по 31.01.2013 року, та водовідведення за період з 01.08.2011 року по 31.01.2013 року слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Судом враховується, що відповідач у справі [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджено відповідною копією довідки МСЕК, відповідач у справі [PERSON] є інвалідом 3 групи, що підтверджується також копією довідки МСЕК, обидва відповідачі є співвласниками квартири, єдиним доходом відповідачів є соціальні виплати у зв'язку із встановленими групами інвалідності. Враховуючи розмір суми заборгованості, що стягується судом є значним по відношенню до отримуваного доходу, є можливим задовольнити заяву відповідача [PERSON] та розстрочити виконання рішення суду строком на 6 місяців. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1378 гривень. Оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, в силу вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд вважає що сума судового збору підлягає стягненню з другого відповідача [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: partial