Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач - Державне підприємство «Житомирський військовий лісгосп», звернувся у вересні 2013 року в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що Державної фінансовою інспекцією України в Житомирській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача, за результатами якої 09.04.2013 року складено акт. За змістом даного акту виявлено безпідставні витрати на оплату праці на загальну суму 6541,46 грн. Вказане порушення, як зауважує позивач, відбулось за наступних обставин. Відповідно до договору № 98 від 25.10.2011 року, який укладено між позивачем та ПП [PERSON], останній виконав роботи по заготівлі деревини. Вартість робіт склала 6444,80 грн. При цьому, згідно нарядів за 2012 рік працівникам лісгоспу за ту ж саму роботу нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 4764,35 грн., та сплачено єдиний соціальний внесок на суму 1777,10 грн., а всього 6541,46 грн. Посилаючись на те, що відповідач уклав договір про індивідуальну матеріальну відповідальність, просить стягнути з даної особи вказаний розмір завданих збитків. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з тих саме підстав. Відповідач позов не визнав, зауважив на відповідності його дій вимогам інструкції та положенням чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Відповідач [PERSON] 01.07.2009 року прийнятий на роботу до ДП «Житомирський військовий лісгосп» на посаду старшого майстра лісу. Із підприємством укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 27.07.2010 року [PERSON] переведено на посаду лісничого. Згідно ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; Згідно положень ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Суд вважає необхідним зазначити, що договір про повну матеріальну відповідальність укладено між підприємством та [PERSON] як старшим майстром лісу, договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності особою, яка на час виникнення спору обіймає посаду лісничого, не укладався. Крім того, як вбачається з положень вищезазначених норм підставою настання відповідальності для працівника є шкода, яка завдана підприємству внаслідок незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих для зберігання або для інших цілей. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння шкоди підприємству внаслідок нестачі будь-яких матеріальних цінностей. Відповідно до лісорубного квитка № 45 від 21.10.2011 року (а.с. 20) передбачалось заготівля лісо продукції в кварталі 10: по номеру виділу 16-1 - 786 куб. м.; по номеру виділу 19-1 - 1187 куб. м. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що лісорубний квиток визначає загальну кількість продукції, що підлягає обробці. 25.10.2011 року між ДП «Житомирський військовий лісгосп» як замовником та ПП «[PERSON]» як підрядчиком укладено одговір про проведення лісозаготівельних робіт на підставі лісорубного квитка № 45 в кварталі 10, виділи 16-1. 19-1. За змістом наряду акту № 154, виданого на підставі укладеного договору, до обробки продукції визначено 154 куб. м. Відповідно до нарядів-актів № 48, 50, 69 - неправомірне складання і видачу яких поставлено у вину відповідача, у зазначених ділянках визначалось до заготівлі відповідно: 320 куб.м., 85,5 куб. м., 234 куб. м. На поставлені судом питання з метою уточнення відповідних обставин представник позивача не вказувала на понаднормову обробку деревини. Відтак, судом не отримано доказів на підтвердження нестачі продукції або подвійного обліку. Крім того, згідно ч. 2 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей. Саме неправомірне нарахування заробітної плати відтворене за змістом акту ревізії фінансово-господарської діяльності (а.с. 12-13). Приймаючи до уваги вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed