Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом у якому просить суд усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася [INFO] року після смерті їх матері [PERSON], у зв'язку з її ухиленням від надання нею допомоги спадкодавцеві [PERSON], яка через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, посилаючись на те, що [INFO] році у віці 88 років померла їх мати, яку він доглядав та поховав за власні кошти. Після смерті матері відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] та рухомого майна, яке йому заповіла мати, про що мається заповіт, посвідчений 14.12.2004 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до нотаріальної контори із заявою та в процесі оформлення документів дізнався, що його сестра [PERSON] також звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Він вважає, що його сестра немає права на спадкове майно після смерті матері, оскільки вона не відвідувала свою покійну матір під час її хвороби, не цікавилася станом її здоров'я та не надавала будь-якої допомоги в той час, коли вона її дуже потребувала. А тому він звернувся до суду з даним позовом. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила. Заяви про визнання позову чи про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом ч.ч. 4, 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до інформації УДМС України в Черкаській області [PERSON], [INFO], з 04.11.2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Тож копія позову з додатками та судові повістки на ім'я відповідача надсилались за вказаною адресою, однак були повернуті за закінченням строку зберігання. Таким чином, відповідач у розумінні ст. 74 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, однак повторно у судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила. Заперечення щодо заявлених позовних вимог, заяви про визнання позову чи про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача та з огляду на вказане, суд з урахуванням положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, а також заслухавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Відповідно до ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у віці 88 років померла мати сторін по справі [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Після смерті матері відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] та рухомого майна. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 14.12.2004 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори, відповідно до якого належну їй квартиру [ADDRESS] вона заповіла своєму синові [PERSON] (а.с.7). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та в процесі оформлення документів дізнався, що його сестра [PERSON] також звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки зі слів позивача є інвалідом другої групи та має право на обов'язкову частку у спадковому майні покійної матері, незважаючи на наявність заповіту. Позивач вважає, що його сестра немає права на спадкове майно після смерті матері, оскільки вона не відвідувала свою покійну матір під час її хвороби, не цікавилася станом її здоров'я та не надавала будь-якої допомоги в той час, коли вона її дуже потребувала, хоч мала таку можливість. Із показів свідка [PERSON] вбачається, що дійсно [PERSON] умисно ухилялася від надання допомоги своїй матері [PERSON], вона її не відвідувала, не цікавилася її станом здоров'я та не надавала будь-яку допомогу. Після смерті [PERSON] похованням займався її син [PERSON] Також вказав, що фактично [PERSON] мала таку можливість, оскільки як йому відомо є працевлаштованою особою та проживає у одному місті зі своєю покійною матір'ю. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» положення абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкоємцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Приписи ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-134, усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, а ст. 203 СК України зобов'язує повнолітніх дітей брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Так в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не могла самостійно забезпечувати умови свого життя та потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, яке їй надавав її син [PERSON] Її донька [PERSON] свідомо ухилялась від виконання обов'язку щодо утриманні матері, хоча мала таку можливість. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] та усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] у зв'язку з її ухиленням від надання нею допомоги спадкодавцеві [PERSON], яка через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані. На підставі наведеного,

Outcome: approved