Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернувася до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи уточнив, свої вимоги обгрунтовує тим, що 19.02.2014 року близько 18 год. 25 хвилин на вул. Новокостянтинівській, 18 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «ГАЗ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіль «Рено» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON], відповідно до постанови Оболонського районного суду м.Києва від 02.04.2014 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], згідно страхового полісу № АС 9510838, застрахована страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія». У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «РЕНО» державний номерний знак [NUMBER], завдано механічні пошкодження, а позивач отримав ушкодження здоров'я. Матеріальний збиток, завданий в результаті пошкодження автомобіля складає 35 966 гривень 24 копійки, кошти, сплачені за проведення дослідження та надання висновку становлять 400 гривень. Крім того, внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача, останній вимушений був скористатися транспортними послугами евакуатора та сплатив 290 грн. Після дорожньо-транспортної пригоди стан здоров'я позивача значно погіршився і він вимушений був звернутися за допомогою до медичного закладу та придбав ліки на суму 65 грн. 37 коп. Загальна сума завданої матеріальної шкоди складає 36 751 гривня 61 копійка . 17 липня 2014 року позивач уклав з адвокатським об'єднанням «Сфера Закону» договір № 03-18-ЦС/ДТП «Про надання правової допомоги» та сплатив суму винагороди у розмірі 4 000 гривень. Крім того, вважає, що діями відповідача [PERSON] йому була завдана моральна шкода в розмірі 6000 грн., яка полягає в погіршенні самопочуття, проявах нервового зриву, який стався в результаті пошкодження майна та неможливості експлуатації транспортного засобу протягом тривалого часу. Позивач просить стягнути з страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» матеріальну шкоду в сумі 36 721 грн. 61 коп., 3% річних у сумі 1 240 грн. 49 коп. та збільшення боргу внаслідок інфляційних процесів у сумі 12 663 гривні 92 коп., стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в сумі 6 000 гривень та стягнути, солідарно, з страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» та [PERSON] витрати пов»язані з оплатою правової допомоги в сумі 4000 гривень та судові витрати в сумі 749 гривень 86 копійок. Позивач та його представник у судовому засіданні 16.11.2015 року позовні вимоги підтримали з тих же підстав, просили позов задовольнити. В подальшому у судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяву, в якій просили розглядати справу у їх відсутність. Представник відповідача-страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 16.11.205 року позов визнав, в подальшому у судове засіданя не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, де при вирішенні позову покладався на розсуд суду та просив розглядати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2014 року близько 18 год. 25 хвилин на вул. Новокостянтинівській, 18 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «ГАЗ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіль «Рено» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача (а.с.9). Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 02 квітня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної вище дорожньо - транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ( а.с.7-8). Цивільно-правова відповідальність [PERSON], згідно страхового полісу № АС9510838, застрахована Страховим Товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» ( а.с.64). 20.02.2014 року [PERSON] повідомив СТзДВ «Гарантія» про настання страхового випадку ( а.с.63). 25.02.2014 року [PERSON] звернувся до СТзДВ «Гарантія» з повідомленням про настання страхового випадку ( а.с.24), а 16.04.2014 року звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування ( а.с.22). Однак, страхове відшкодування виплачено йому не було. Відповідно до звіту № 04502/1 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу RENAULT SCENIC д.н. [NUMBER] матеріальний збиток, завданий в результаті пошкодження автомобіля складає 35 966 гривень 24 копійки ( а.с.13). За проведення вказаного дослідження та надання висновку позивачем сплачено 400 гривень ( а.с.10). У зв'язку з пошкодженням автомобіля позивач змушений був скористатись послугами евакуатора та сплатив 290 грн. ( а.с.17-18). Відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 вищезазначеного закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця (ст.ст. 46, 37 Закону). Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний вести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Згідно із ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. У зв'язку з вищевикладеним, проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача СТзДВ «Гарантія» страхового відшкодування в розмірі 35 966,24 грн, витрат на проведення дослідження з приводу встановлення вартості матеріального збитку завданого внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 400 грн. та витрат на послуги евакуатора в сумі 290 грн. підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача СТзДВ «Гарантія» 65 грн. 37 коп., витрачених на придбання ліків, то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме ці ліки були призначені йому для лікування у зв»язку з отриманими ушкодженнями внаслідок ДТП. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, божник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте відповідач не має грошових зобов'язань перед позивачем, а лише має обов'язки перед своїм страхувальником по відшкодуванню завданої шкоди. Тому позовні вимоги про стягнення з страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» 3% річних та інфляційних витрат задоволенню не підлягають, оскільки не грунтуються на вимогах чинного законодавства. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він виходить, а також ті обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки встановлено, що під час ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, звертався за консультацією до лікаря ( а.с.10), пережив стрес, тривалий час не міг користуватись автомобілем у зв»язку з його пошкодженням, суд вважає, що позивачу було завдано моральної шкоди та вважає необхідним стягнути її з відповідача в розмірі 3 000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно роз'яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Однак, у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі, а тому вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення з відповідачів судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial