Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави та стягнення судових витрат. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити, оскільки [PERSON] свої договірні зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, а тому позивач має право звернути стягнення на предмет застави, навіть якщо предмет застави на даний час перебуває у власності відповідача [PERSON] Позивач дозволу на продаж предмету застави [PERSON] не надавав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки автомобіль, який був предметом застави продано на підставі цивільно-правової угоди, про те що автомобіль [PERSON] купує не у власника чи іншої правомочної особи, а також про заборону відчуження транспортного засобу з іншими реєстраційними номерами не знав і не міг знати, а тому відповідач є добросовісним набувачем автомобіля. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не зявлялась, про час та місце судових засідань повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого договором застави, умовами якого передбачено право заставодержателя задовольнити забезпечену вимогу в один із передбачених договором способів шляхом звернення стягнення на предмет застави. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 02 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «БМ БАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір № 12/66/020713 за яким банк надав, а позичальник отримала кредит в розмірі 216 658,00 гривень (а.с.8-14). Кредит надавався на купівлю автомобіля на первинному ринку. Кінцн=евий термін повернення кредиту 01 липня 2010 року. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання [PERSON] належно їх не виконувала, у звязку із чим виникла заборгованість в розмірі 216 319,92 гривень. Загальна заборгованість за кредитним договором станом на 12.05.2015 року становить 261 319,92 грн., зокрема: - строкова сума заборгованості по кредиту - 182 570,49 грн.; - просторочена сума заборгованості за кредитом - 26 503,18 грн.; - нараховані проценти за користування кредитом - 21 904,02 грн.; - прострочені проценти за користування кредитом - 18 776,60 грн.; - пеня - 11 565,63 грн.; Станом на 12.05.2015 року позичальник не усунув порушення зобовязання за кредитним договором і не погасив заборгованості по кредиту та нарахованим процентам не сплатив, кредит у повному обсязі банку не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 12/66/020713 від 02 липня 2013 року між закритим публічним акціонерним товариством «БМ БАНК» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу № 12/66/020713 (а.с.15-17), згідно якого остання передала в заставу банку рухоме майно, а саме: автомобіль марки Toyota VERSO, 2013 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. За згодою сторін предмет іпотеки оцінений в розмірі 247 658,00 грн. Пунктом 4.1 договору застави передбачено право позивача звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Згідно ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав спосіб судового захисту свого права звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль який належить на даний час не стороні договору застави. Однак, така вимога позивача не підлягає до задоволення, оскільки відповідач [PERSON] набув право власності на автомобіль правомірно, продаж автомобіля було здійснено на підставі цивільно-правової угоди, про те що автомобіль [PERSON] купує не у власника чи іншої правомочної особи, а також про заборону відчуження транспортного засобу з іншими реєстраційними номерами не знав і не міг знати, протилежного позивач суду не довів. Як вбачається із листа заступника начальника УМВС в Івано-Франківській області [PERSON] від 25.03.2015 року [PERSON] в грудні 204 року звернулась до центру ДАІ із заявою про зняття з обліку для реалізації автомобіля Toyota VERSO, 2013 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], така заява задоволена відповідним органом. Вказане ще раз підтверджує, що відповідач [PERSON] набув у власність автомобіль правомірно, підстав сумніватись у неправомірності угоди про купівлю-продаж у відповідача не було. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Статтею 387 ЦК України визначено, що виключно власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави задоволенню не підлягає. Однак це не є перешкодою позивачу для подальшого звернення до суду із вимогою, про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 387, 388, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 17, 27 Закону України «Про заставу», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed