Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Родіонової Н.В. про переведення прав та обов'язків покупця з вимогами поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк звернення до суду з позовом про переведення на позивача прав і обов'язків покупця. Перевести на позивача права і обов'язки покупця квартири за адресою: м. Вінниця, Ватутіна 22 кв. 2, за договором купівлі-продажу від 06 квітня 2017 року від 06.04.2017 року за №859, із змінами внесеними до нього постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2018 року у справі №127/17450/17 укладеним між [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги аргументовані тим, що відповідно до договору дарування частини квартири від 04 липня 2001 року, позивач є співвласником 61/100 частини квартири, що складає 1/40 частину будинку за адресою: [ADDRESS]. В липні 2017 року позивачу стало відомо, що 06 квітня 2017 року відповідачка [PERSON] набула у власність за договором купівлі-продажу цілу квартиру за адресою: [ADDRESS], при цьому у власність відповідачки була оформлена ціла частки квартири. Позивач зазначає, що Постановою Апеляційного суду Вінницької області у справі №127/17450/17 від 22 січня 2018 року було визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартирі укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений 06 квітня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Наталею Вікторівною, реєстраційний №858, в частині купівлі [PERSON] 61/100 частки квартири за адресою [ADDRESS], та скасовано в цій частині його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 09 лютого 2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк Світланою Анатоліївною за відповідачем було зареєстровано право власності на 39/100 частки цілої квартири за адресою: [ADDRESS], про що було зроблено запис про право власності: 24815013. Ціла квартира за адресою: [ADDRESS], є об'єктом права спільної часткової власності. Відповідач [PERSON], на порушення свого обов'язку передбаченого ст. 362 Цивільного кодексу України, не повідомила письмово про намір продати свою частку у праві спільної часткової власності на вищевказану квартиру сторонній особі, не довела до відома позивача ціну й інші умови такого продажу. Названі дії [PERSON] грубо порушують права позивача. Позивач вказує, що на підтвердження бажання і реальних можливостей переведення на позивача прав і обов'язків покупця на депозитний рахунок суду було внесена грошова сума у розмірі договірної вартості продажу спірної частки квартири. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в заяві від 12.10.2018р. уточнив позовні вимоги та просив суд перевести на позивача права і обов'язки покупця 39/100 частки квартири за адресою: [ADDRESS], за договором купівлі-продажу від 06.04.2017року, зареєстрованим в реєстрі нотаріуса 06.04.2017 року за №859 із змінами внесеними до нього Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22.01.2018року у справі №127/17450/17 укладеним між [PERSON] та [PERSON]. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти визнання позову заперечував. Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Родіонова Н.В. надала заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти визнання позову заперечував. Також представником відповідача подано відзив на позов з підстав необґрунтованості позову, а також вважає, позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки твердження позивача про те, що вона дізналась про те, що її право, як першочергового покупця порушено в липні 2017 року, вважає, що не відповідає дійсності оскільки згідно до зазначеного у ній заяві [PERSON], позивач у липні 2017 року звинуватила в тому, що остання позбавила її права власності на частку квартири, та вимагала внести зміни до реєстру. Вважає, що вищезазначене підтверджує те, що позивач в липні 2017 року дізналась про порушення свого права в частині того, що заявник купила всю квартиру включаючи її частку, а саме 61/100, що окремо підтверджується тим, що на той час, позивач вимагала внесення змін до реєстру, тобто внесення її як власника частки а не твердження та вимога про те, що її права як першочергово були порушені, та вона бажає купити дану частку квартири. Після оформлення договору купівлі-продажу квартири від 06.04.2017 року, слід зазначити, що [PERSON] отримала ключі від позивача для подальшого проживання. А тому позивач знала про зміну власника квартири. Оскільки позивач про порушення свого права дізналась 07.04.2017р. тому строк на звернення до суду сплив 07.04.2018р., а з даним позовом позивач звернулась лише 05.05.2018р. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] вказав, що 10.02.2017 року, між [PERSON] (дідусем відповідача [PERSON] ) та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір завдатку відповідно до умов вищезазначеного договору, [PERSON] зобов'язується, а [PERSON] придбати кімнату в квартирі [ADDRESS] також, вищезазначеним договором сторонами погоджено ціну, за яку здійснює купівлю вищезазначеної кімнати, а саме за 7 000 доларів США. Однак [PERSON], який є дідусем відповідачу [PERSON] запропонував [PERSON] внести корективи щодо покупця кімнати, що при оформленні покупцем буде його внучка [PERSON] Як потім було встановлено, відповідач придбала цілу частину квартири, а не частку в розмірі 39/100, що підтверджується Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22.01.2018 року. При цьому, відповідач не бажала купувати цілу квартиру, оскільки її намір був спрямований на настання реальних наслідків у вигляді купівлі частки квартири, а не цілої одиниці. Враховуючи те, що підставою для звернення до суду позивача стало те, що продаж частини квартири здійснено за 30 010, 00 грн., між відповідачами. Представник відповідача зазначив, що справжня вартість квартири складає 7000 дол. США, ціна в договорі була занижена, оскільки [PERSON] хотіла зменшити розмір податку, що потрібно сплатити. Проте, дана частина квартири була продана за 7000 доларів США. Вважає позов необґрунтованим, оскільки позивач не бажала та не бажає купувати частину квартири за 7000 дол. США. Крім того у випадку переведення прав та обов'язків покупця на позивача у відповідача фактично буде відібрано майно, що унеможливить повернення сум коштів в розмірі 7000 дол. США якими відповідач розрахувався за квартиру. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до договору дарування частини квартири від 04 липня 2001 року, позивач є співвласником 61/100 частини квартири, що складає 1/40 частину будинку за адресою: [ADDRESS]. ( а.с. 7) 06 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартиру за адресою: [ADDRESS], при цьому у власність відповідачки була оформлена ціла частки квартири. ( а.с. 5-6) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2017р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] третьої особи [PERSON] приватного нотаріуса Родіонової Н.В., про визнання договору купівлі- продажу частково недійсним та скасування реєстрації права власності відмовлено. Постановою Апеляційного суду Вінницької області у справі №127/17450/17 від 22 січня 2018 року було визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартирі укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений 06 квітня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Наталею Вікторівною, реєстраційний №858, в частині купівлі [PERSON] 61/100 частки квартири за адресою [ADDRESS], та скасовано в цій частині його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. ( а. с. 8-13) Суд звертає увагу, що представником відповідача [PERSON] в обгрунтування вимог надано договір завдатку укладений між позивачем та [PERSON] в простій письмовій формі до основного договір купівлі -продажу квартири , що знаходиться за адресою [ADDRESS], суд критично оцінює наданий доказ, оскільки він не є допустимим доказом, так як, укладений з порушенням вимог цивільного законодавства, без додержання нотаріального посвідчення. ст. 6 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України. ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 2 статті 328 ЦК передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-7цс14 від 21.05.2014 року за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Ст. 362 ЦК України визначено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Ч. 4 даної статті визначено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Позивач у своєму позові просив суд поновити пропущений строк, з поважних причин на звернення до суду з даним позовом. Суд враховує, що позивач зазначає, що про порушення своїх прав він дізнався в липні 2017р., проте враховуючи те, що 06.04.2017р. відповідач [PERSON] отримала ключі від квартири, могла вільно користуватись квартирою, а тому числі в присутності позивача, що не заперечувалось самою позивачкою. Враховуючи зазначене суд вважає, що позивач про порушення своїх прав дізналась 07.04.2017р., тому строк для звернення до суду за захистом її прав спливає 07.04.2018р., а з зданим позовом позивач звернулась лише 05.05.2018р. Суд бере до уваги, що позивач також була стороною по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] третьої особи [PERSON] приватного нотаріуса Родіонової Н.В., про визнання договору купівлі- продажу частково недійсним та скасування реєстрації права власності. А відтак знала про порушення її прав, так як предметом даного спору було визнання частково недійсним договір купівлі-продажу квартирі укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений 06 квітня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Наталею Вікторівною, реєстраційний №858, в частині купівлі [PERSON] 61/100 частки квартири за адресою [ADDRESS], та скасовано в цій частині його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того суд враховує, що позивачем не доведено жодним доказом факту того, що він не міг дізнатись про порушення свого права, як вказала в судовому засіданні позивач, вона часто заходила в спірну квартиру, та бачила там сторонню особу. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з даним позовом, доказів поважності якого не надано. Ч.4 ст. 267ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим суд вважає, що вказані вище вищевказані обставини свідчать, що придбання відповідачем [PERSON] частки квартири з врахуванням того, що постановою Апеляційного суду Вінницької області у справі №127/17450/17 від 22 січня 2018 року було визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартирі укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений 06 квітня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Наталею Вікторівною, реєстраційний №858, в частині купівлі [PERSON] 61/100 частки квартири за адресою [ADDRESS], та скасовано в цій частині його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено правомірно, а відтак відсутні підстави для переведення на позивача прав і обов'язків покупця 39/ 100 частки квартири. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed