Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернувся 10.07.2018 року до суду з позовом до [PERSON] та просив суд позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] відносно малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] та стягувати щомісячно з відповідача на користь малолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дітей повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що до служби у справах дітей Одеської міської ради надійшли клопотання КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 14.04.2018 року, Одеського спеціалізованого психоневрологічного будинку дитини №3 «Сонечко» від 24.04.2018 року про порушення питання доцільності позбавлення батьківських прав матері дітей [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON]. Позивач зазначає, що [PERSON] рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2013 року була позбавлена батьківських прав відносно ще однієї малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Вказують, що мати притягувалась до кримінальної відповідальності згідно ст.. 121 КК України та до адміністративної відповідальності згідно ст. 184 КУпАП. Відомості про батька дитини в актовий запис внесені згідно ст. 135 СК України. Знайти відповідача по справі не вдалося. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 24.07.2018 року провадження у справі відкрите та призначене підготовче засідання на 29.08.2018 року. 29.08.2018 року протокольною ухвалою суд постановив закрити підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 23.11.2018 року. 23.11.2018 року сторони у судове засідання не з'явилися. Представник позивача та представник третьої особи надали до суду заяву про розгляд справ за їх відсутності, а також про підтримку позивачем всіх позовних вимог також зазначили, що проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не зверталася, відзиву не надав, у судове засідання не з'явився, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] згідно наказів Служби у справах дітей від 13.11.2017 року №164 та 163 відповідно, наказано поставити на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Матір'ю дітей взятих на облік є [PERSON]. Батьком [PERSON] вказаний [PERSON]. Батьком [PERSON] зазначений [PERSON], як вбачається з свідоцтв про народження дітей. З витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що батьки дітей вказані зі сів матері, на підставі ст. 135 СК України. З Рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №52/6923/13-ц від 02.10.2013 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були позбавленні батьківських прав відносно їх малолітньої доньки - [PERSON], з них стягнуто аліменти на утримання дитини. Згідно Висновку Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/946/1вих. від 06.06.2018 року є доцільним позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов'язок виховувати, ростити дитину - найважливіший обов'язок матері та батька. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо не виконує свої батьківські обов'язки. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні дітей, не утримує їх та не спілкується з ними. З 23.10.2017 року відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину, складеного Суворовським ВП, діти відповідачки були доставлені до КУ «Одеська міська інфекційна лікарня». Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 181 ч.3 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Діти перебувають у комунальних установах, тож аліменти підлягають стягненню з матері на особистий рахунок дітей у Державному ощадному банку України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved