Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що 01.04.2020 р. між Управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Володимира-Волинського та [PERSON] було укладено Договір № 477 про надання послуг з приймання та очищення стічних вод і рідких відходів. Позивачем зобов`язання по прийманню та очищенню стічних вод виконано, а відповідач своїх зобов`язань не виконує внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість перед підприємством в сумі, що становить 16132,30 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Крім того, за несвоєчасне внесення плати за послуги на всю суму боргу відповідача на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні нарахування в розмірі 1790,65 грн., три відсотки річних в розмірі 967,90 грн. та пеня в розмірі 1177,65 грн. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги по прийманню та очищенню стічних вод та рідких відходів в сумі 16132,30 грн., а також інфляційні нарахування у розмірі 1790,65 грн., три відсотки річних 967,90 грн., пеню 1177,65 грн. та судові витрати в справі. В судове засідання представник позивача не з`явилась, однак подала заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, із заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечив представник позивача. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «правилами користування мережами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України», що затверджені Наказом Держкомунгоспу України від 01.07.1994 року. а також відповідними постановами Кабінету Міністрів України та рішеннями органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між УВКГ м. Володимир-Волинський та [PERSON] договору №477 від 01.04.2020 року УВКГ м. Володимир-Волинський надає перевізнику можливість на транспортування стічних вод, рідких відходів і стоків, їх злив на головній каналізаційно-насосній станції (послуги з приймання та очищення стічних вод та рідких відходів), а перевізник зобов`язується проводити оплату за надані послуги з прийому та очистки стоків, стічних вод, рідких відходів. З наданого суду Акту звірки розрахунків станом на 02.09.2020 року вбачається, що у відповідача виникла заборгованість перед УВКГ м. Володимир-Волинський за надані послуги з приймання та очищення стічних вод, рідких відходів та стоків в розмірі 16132,30 грн. Із дослідженого судом про реструктуризацію заборгованості від 10.08.2020 року встановлено, що сторони погодили розмір заборгованості в сумі 16504,40 грн. та визначили термін та порядок здійснення погашення такої заборгованості. Однак, у встановлений термін відповідач [PERSON] не здійснив погашення заборгованості. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Суд погоджується з розрахунками сум трьох відсотків річних, інфляційних втрат, та пені зробленими позивачем та долученими до позовної заяви, з яких вбачається, що станом на 01.09.2020 року загальна сума трьох відсотків річних від суми простроченої відповідачем заборгованості за весь період становить 967,90 грн., загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за весь період становить 1790,65 грн. та загальна сума пені нарахованої за кожен день прострочення зобов`язання становить 1177,65 грн. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача щодо невиконання ним умов договору та наявність заборгованості за цим договором у розмірі 16132,30 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги управлнні водопровідно-каналізаційного господарства м. Володимир-Волинський є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають до задоволення. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволені повністю, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 2102,00 грн., котрі він поніс у даній справі та які документально підтвердженні. На підставі ст.ст.11, 509, 526, 625 ЦК України,

Outcome: approved