Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі. Покликався на те, що з 30.09.1999 року працював на посаді директора Волинського державного обласного навчально-курсового комбінату. В серпні 2013 року внаслідок реорганізації був прийнятий на посаду директора філії «Волинського державного обласного навчально-курсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс». За час роботи мав заохочення, подяки та нагороди. Стягнень не мав. 04.12.2015 року та 22.01.2016 року йому було оголошено дві догани, які були ним оскаржені до суду. 04.03.2016 року йому було вручено копію наказу №43-ВК про припинення трудового договору. В якості причин звільнення вказано п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обовязків за трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки: жодних дисциплінарних проступків не вчиняв, вини в його діях ніхто не встановлював, догани були застосовані поза строками, встановленими ст.148 КЗпП України, пояснення у нього в порушення ст.149 КЗпП України не відбиралися, при застосуванні дисциплінарного стягнення не вирішувалася можливість застосування іншого виду стягнення, не враховано багаторічну бездоганну працю. Крім того, його було звільнено в період непрацездатності. Погіршення стану здоровя було викликане незаконними діями з боку відповідача, «травлею» та «витисканням». Крім того, незаконним звільненням йому було заподіяна моральну шкоду. Він віддав цьому підприємству велику частину життя, має перед пенсійний вік. Було порушене його право на чесне імя, на працю. Порушився його стан здоровя, нормальний сон, взаємини в родині, став дратівливим і неврівноваженим. А тому просить, визнати незаконним і скасувати наказ філії «Волинського державного обласного навчально-курсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 03.03.2016 року №43-ВК, поновити його на посаді директора, стягнути з відповідача виплати за час вимушеного прогулу з 05.03.2016 року по день ухвалення рішення, судові витрати, в тому числі на правову допомогу, покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Додатково суду пояснили, що звільнення позивача відбулося без згоди вищестоящого органу. Порушення, про які йдеться в акті перевірки, не стосуються позивача. По посадовій інструкції за якість документів відповідає заступник директора. Позивача було зобовязано розірвати договори, але не зазначено строк виконання даного зобовязання. А тому, до нього не могло бути претензій. Рішенням суду скасовано накази, якими позивачу були оголошені догани. Крім того, представник позивача [PERSON] просив стягнути з відповідача понесені ним витрати, сплачені УДП «Укрінтеравтосервіс» за копіювання і друк наданих на його запити документів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Подала письмове заперечення (а.с.131-136). Суду пояснила, що на комбінаті директор відповідає за все. Позивача було звільнено за систематичне невиконання умов трудового договору, була маса стягнень та факти дисциплінарних порушень. Оголошено дві догани за невиконання розпоряджень. Крім того, численні порушення підтверджуються актом перевірки. Про те, що позивач перебував на листку непрацездатності не було відомо, однак в наказі є застереження щодо цього. Звільнення було погоджене з Міністерством інфраструктури. А тому, просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. З копії трудової книжки позивача вбачається, що з 30.09.1999 року він працював на посаді директора Волинського державного обласного навчально-курсового комбінату. 09.08.2013 року був прийнятий на посаду директора філії «Волинського державного обласного навчально-курсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» (а.с.7, 9). За час роботи, [PERSON] був нагороджений нагрудними знаками в 2004 році «Почесний автотранспортник», в 2008 році «Почесний працівник транспорту України», в 2014 році «Почесний працівник «УДП «Укрінтеравтосервіс» (а.с.11, 13, 14). Наказом філії «Волинського державного обласного навчально-курсового комбінату» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 03.03.2016 року № 43-ВК [PERSON] було звільнено з посади директора філії з 04.03.2016 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п.3 ст.40 КЗпП України (у разі перебування працівника на лікарняному, звільнити з роботи першим днем виходу з лікарняного (а.с.6). Підставами звільнення в наказі зазначені: [PERSON] проведення позапланової перевірки діяльності філії «Волинський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 12.02.2016 року; рекомендації Комісії за результатами проведення позапланової перевірки діяльності філії «Волинський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 12.02.2016 року; наказ УДП «Укрінтеравтосервіс» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 341 від 04.12.2015 року; наказ УДП «Укрінтеравтосервіс» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» №12 від 22.01.2016 року; лист Міністерства інфраструктури України №2008/10/10-16 від 01.03.2016 року щодо погодження притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] за умови дотримання ст.ст.147-149 КЗпП України. Пункт 3 ст.40 КЗпП України надає право власникові або уповноваженому органу розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Тобто, для звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України обовязковою умовою є раніше застосовані і не погашені заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Сама по собі систематичність невиконання працівником покладених на нього обовязків, без наявності не погашених стягнень, не є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.05.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 року, скасовано п. 2 наказу УДП «Укрінтеравтосервіс» №341 від 04.12.2015 року та наказ УДП «Укрінтеравтосервіс» №12 від 22.01.2016 року, якими [PERSON] було оголошено догани (а.с.515-517). Тобто, із підстав звільнення [PERSON], зазначених у наказі, залишаються: [PERSON] проведення позапланової перевірки діяльності філії «Волинський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 12.02.2016 року; рекомендації Комісії за результатами проведення позапланової перевірки діяльності філії «Волинський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 12.02.2016 року; лист Міністерства інфраструктури України №2008/10/10-16 від 01.03.2016 року щодо погодження притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] за умови дотримання ст.ст.147-149 КЗпП України, які самі по собі не є заходами дисциплінарного стягнення. Докази застосування щодо [PERSON] заходів громадського стягнення відсутні. За відсутності застосованих до особи непогашених заходів дисциплінарного чи громадського стягнення, особу не може бути звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Згідно із ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, про відсутність законних підстав для звільнення позивача згідно з п.3 ст.40 КЗпП України, а відтак, наказ про його звільнення є незаконним і підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на попередній роботі з дня звільнення. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до наказу позивач був звільнений з 04.03.2016 року. Згідно довідки про середню заробітну плату (а.с.5), середньоденна заробітна плата [PERSON] становить (7\~420,85+7\~767,16):40) 379,70 грн. Час вимушеного прогулу позивача з 04.03.2016 року по день ухвалення рішення 14.07.2016 року складає 88 днів. Відповідно, середня заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу становить 88х379,70 = 33\~413,60 грн., з яких згідно з п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України негайному стягненню підлягає середня заробітна плата позивача за один місяць. У відповідності до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Суд вважає, що незаконне звільнення позивача після багаторічної праці з роботи призвело до моральних страждань, на фоні яких у нього стався гіпертонічний криз (а.с.15), Тобто, незаконним рішенням відповідача позивачу безумовно було спричинено моральну шкоду. З урахуванням принципу розумності і справедливості, суд вважає, що слід стягнути з відповідача в користь позивача 1\~000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір. Що стосується витрат на правову допомогу, то такі витрати з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», кількості та часу тривання судових засідань, в яких приймав участь адвокат, складність справи, підлягають частковому присудженню з відповідача в користь позивача в розмірі 2 000 грн.

Outcome: partial