Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про усунення порушень прав власника, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що у належній їй квартирі, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровано місце проживання відповідача, хоча фактично він за вказаною адресою з 2008 року не проживає, а також речей, які б йому належали у ній немає, як наслідок, участі в утриманні будинку не приймає, комунальні платежі не сплачує. Відповідач не бажає самостійно змінити офіційне місце реєстрації місця проживання та уникає зустрічей з позивачем. Реєстрація місця проживання відповідача у даній квартирі позбавляє її права на отримання субсидії по сплаті комунальних послуг. Ухвалою суду від 19.10.2017 року до участі у справі залучено виконавчий комітет Ватутінської міської ради Черкаської області, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Додатково пояснила, що відповідач є її рідним сином, однак останнім часом у них зіпсувалися відносини, тому він не бажає добровільно змінити реєстрацію місця свого проживання за фактичною адресою. Також вказала, що у звязку з реєстрацією відповідача у її квартирі, який фактично там не проживає з 2008 року, вона несе додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, оскільки не може оформити субсидію. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце його проведення був повідомлений шляхом розміщення оголошення у газеті «Черкаський край» від 25.10.2017\~року у якому вказано про розгляд даної справи. Таким чином, у розумінні ст. 74 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи виконавчого комітету Ватутінської міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 03.01.2017 року № 6, вирішення заявлених позовних вимог залишила на розсуд суду. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вказане, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідки [PERSON], [PERSON], які проживають по сусідству з позивачем, дали суду аналогічні за змістом показання про те, що відповідач по справі [PERSON] є рідним сином позивача та вже упродовж тривалого часу не проживає за адресою: [INFO]. Упродовж останніх 4 років відповідач жодного разу не приїжджав у вказану квартиру. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САВ № 603758, виданого 26.01.2009 року Ватутінським міським органом приватизації, позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до будинкової книги за адресою: просп. Ватутіна, 21/60, м.\~Ватутіне Черкаської області зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] За змістом акту депутата Ватутінської міської ради VII скликання [PERSON], складеного зі слів [PERSON] та [PERSON], датованого 17.08.2017 року, [PERSON], [INFO], прописаний за адресою: [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживає з 2008 року, на протязі 9 років. Відповідно до довідки № 297, виданої 27.09.2017 року Ватутінським виробничим управлінням житлово-комунального господарства, за адресою: [ADDRESS], зареєстровано власника [PERSON], [INFO], та її сина, [PERSON], [INFO] Заслухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України обовязком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, Цивільним кодексом України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №\~6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що відповідач близько 9 років не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить позивачу. На сьогоднішній день у відповідача за вказаним позовом є інше місце постійного проживання, свої речі у квартирі позивача він не зберігає і не користуються нею, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та утриманням квартири не несе. Домовленість у відповідача з позивачем стосовно збереження за ним права користування вказаною квартирою відсутня. За таких обставин суд вважає, що відповідач свідомо та з власної волі реалізував надане йому право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, як наслідок, відповідно до національного законодавства виникли підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, враховуючи позицію позивача щодо залишення судових витрат за нею, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved