Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] в його користь борг за договором позики з врахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних від протермінованого зобов'язання в сумі 12083,28 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 01.11.2012 року [PERSON] під розписку позичив у нього 1500 доларів США строком до 01 травня 2013 року, що станом на 22.07.2013 року (згідно офіційного курсу НБУ становить 11 989,50 грн. за один долар США - 7,9930 грн.). По закінченню зазначеного у розписці терміну відповідач позики не повернув, ухиляється від повернення боргу і на даний час. У зв'язку з тим просить стягнути з відповідача крім основної суми боргу індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми за весь прострочений період. Просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, збільшив розмір позовних вимог згідно заяви про уточнення позовних вимог від 22.05.2014 року, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, просить стягнути заборгованість в сумі 17 584, 80 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 1178,18 грн. та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 557,90 грн., що в загальному становить 19 320,88 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду. У відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 01.11.2012 року [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] 1500 доларів США, які зобов'язувався повернути до 01 травня 2013 року /а.с.4/. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладеного договору позики позивач представив суду оригінал розписок, копія якої містяться в матеріалах справи /а.с. 4/ завірена судом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, вказана норма містить імперативний припис виконувати зобов'язання належним чином, тобто вчинити дію, яка є об'єктом зобов'язання у точній відповідності до усіх елементів, які визначають зміст зобов'язання, тобто за предметом, строком, способом та іншими елементами. Так, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України обов'язок доведення факту повернення коштів за договором позики покладається на позичальника. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в позивача наявний оригінал боргової розписки. Таким чином, позовні вимоги про стягнення сум за договорами позики є підставними та підлягають до задоволення. Разом з тим, слід зазначити, що позивач, розраховуючи суму боргу за договором позики від 01.11.2012 року, виходив з зазначених норм і рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р. від 03.04.1997р. відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ сума боргу з урахуванням індексу інфляції, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача станом на 21 травня 2014 року складає 19 320,88 грн. Інфляційне збільшення заборгованості на 21.05.2014 р. становить 1178,18 грн. Загальна сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції у квітні 2014 р. відносно травня 2013 р. становить 18 762,98 грн. ( 17 584,8 грн. х 100,0 (індекс інфляції за травень 2013 р.) х 100,1 (індекс інфляції за червень 2013 р.) х 99,9 (індекс інфляції за липень 2013 р.) х 99,3 (індекс інфляції за серпень 2013 р.) х 100.0 (індекс інфляції за вересень 2013 р.) х 100,4 (індекс інфляції за жовтень 2013 р.) х 100,2 (індекс інфляції за листопад 201.3 р.) х 100,5 (індекс інфляції за грудень 2013 р.) х 100,2 (індекс інфляції за січень 2014 р.) х 100.6 (індекс інфляції за лютий 2014 р.) х 102,2 (індекс інфляції за березень 2014 р.) х 103,3 (індекс інфляції за квітень 2014 р.), та три відсотка річних від простроченої суми за 386 дні прострочення становить 557,90 грн. (17 584,8 сума заборгованості х 3 % х 386 кількість днів прострочення : 365 : 100). Однак, враховуючи те, що позивач просить стягнути заборгованість у визначеному розмірі, тому суд з урахуванням вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вважає за необхідне задоволити позовну вимогу про стягнення заборгованості по договору позики від 01.11.2012 року в сумі, визначеній позивачем. Крім того, у відповідності до вимог ст.625 ч.2 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом . Отже, стягненню підлягають суми боргу за договорами позики з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином, враховуючи усі вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання по договору позики, порушене право позивача підлягає захисту у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, а тому позов слід задоволити. Стягнути з [PERSON] па користь [PERSON] борг в сумі 17 584,8 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 1 178,18 гри. і 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 557,90 грн., що в загальному становить всього 19 320,88 грн. Також суд звертає увагу на те, що у відповідності до положень ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати, а саме: суму сплаченого судового збору у розмірі - 229,40 грн.

Outcome: approved