Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач-Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] , передачу дитини органам опіки та піклування в особі Служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради для подальшого влаштування. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що дитина знаходиться з 11.10.2017 року на обліку служби у справах дітей по Новобаварському району, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Мати дитини у вересні 2017 року звернулась до Харківського міського голови із заявою про влаштування сина до будинку дитини на повне державне утримання на шість місяців, проте дитину до сім'ї не забрала та жодного разу її не відвідала, не телефонувала, не цікавилась станом здоров'я та розвитку сина. Спеціалістами центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Новобаварського району м.Харкова складено план соціального супроводу, але під час роботи відповідач виявила себе як безініціативна людина та повідомила, що не цікавилась місцем знаходження дитини . В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістила, відзиву на позов не подала. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Згідно з вимогами ч.2 ст. 150, ч.ч. 3,4 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948\\06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). За вимогами частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Статтею 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками ( п.п.15 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). [PERSON] є матір'ю малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 16 серпня 2017 року Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Відомості про батька дітей записані згідно з вимогами ч.1 ст. 135 СК України ( а.с. 6-7). Згідно листа головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківський міський перинатальний центр» № 1098 від 04.08.2017 року, дитина народилась в КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок № 7», звідки 24.07.2017 року за станом здоров'я переведений до перинатального центру, мати дитини переведена до КЗОЗ «Харківська міська клін0456на лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова», яку вона самовільно залишила, однак до дитини не з'явилась. 01.08.2017 року мати дитини разом зі своєю матір'ю прийшла до установи з вимогами виписати новонароджену дитину. На запитання щодо причин не відвідування дитини поводила себе істерично, не орієнтувалася де народжувала та де перебувала на лікуванні, з яких діагнозом, звинувачувала персонал у знущаннях, погрожувала скаргами, а потім бабуся дитини запропонувала матері взагалі залишити сина в лікарні. При цьому в родині мешкає старший син [PERSON], [INFO], який є учнем 65 гімназії. Мати дитини повідомила, що ніколи не працювала і не збирається працювати, утримувати всіх буде бабуся. У зв'язку з цим, адміністрація лікувального закладу, опікуючись правами і законними інтересами новонародженої дитини, звернулась до Служби у справах дітей з проханням здійснити заходи, спрямовані на з'ясуванні інформації та вирішення питання про можливість безпечного перебування новонародженої дитини з матір'ю та виконання нею належним чином батьківських обов'язків, а також проведення соціального супроводу родини. Суду надана копія заяви [PERSON] на ім'я Харківського міського голови від 06.09.2017 року, в якій вона просить влаштувати сина [PERSON], [INFO] в будинок дитини строком на шість місяців ( а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.10.2017 року № 644 надано дозвіл службам у справах дітей Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на реєстрацію народження дитини та вжиття заходів щодо влаштування [PERSON] до державного закладу на повне державне забезпечення у зв'язку із складним матеріальним станом родини. Відповідно до акту від 30.10.2017 року адміністрація закладу КЗОЗ «Харківський міський перинатальний центр» передала дитину [PERSON], [INFO] до Харківського обласного будинку дитини № 2 ( а.с. 11). Як вбачається з інформації Центра соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Новобаварського району м.Харкова, родина [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Центру з 18.08.2017 тиоку по 18.11.2017 р., проводилась робота та надавались послуги відповідно до плану соціального супроводу та Державних стандартів. Участі у завданнях, спрямованих на повернення дитини у родину, відповідач не брала, ініціативу не проявляла, під час розмови повідомила, що дійсно дитину жодного разу не відвідувала та за дозволом не зверталась, місцезнаходження сина їй невідомо. При цьому, відповідач проживає зі старшим сином [PERSON], [INFO], забезпечує його всім необхідним, в квартирі є зручності, необхідні меблі , техніка, дві кімнати ( а.с. 14-15). За інформацією адміністрації КЗОЗ Обласний будинок дитини № 2 Харківської обласної державної адміністрації № 68 від 29.01.2018 року, № 267 від 16.05.2018 року, за весь час перебування у закладі дитини [PERSON], [INFO], тобто з 30.10.2017 року, ані мати дитини [PERSON], ані будь хто з близьких родичів хлопчика не відвідували, не телефонувала, станом його здоров'я, розвитком не цікавилась ( а.с. 12-13). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За нормами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З наданих суду доказів встановлено, що мати малолітнього [PERSON], [INFO] -[PERSON] свідомо ухилялась від виконання своїх обов'язків, не піклувалась про фізичний і духовний розвиток дитини, самоусунулась від виховання та утримання сина, зовсім з ним не спілкувалась, не бачилась з 01 серпня 2017 року і не проявляла ніякого інтересу до життя, здоров'я, розвитку сина, а тому позовні вимоги є доведеними і підлягають задоволенню. Згідно з «Порядком проведення органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. [PERSON] запрошувалась на засідання Комісії, про що свідчить лист, направлений рекомендованою кореспонденцією, але не з'явилась. Відповідно до висновку Департамент служб у справах дітей від 05.07.2018 року № 436, виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON], [INFO]. За вимогами ч.5 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, визначено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866. За правилами ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави . На підставі викладеного і

Outcome: approved