Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу . В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пояснила, що в квітні 2013 року позивача надав відповідачу в позику 200000 грн , які він зобов'язався повернути до 1 січня 2014 року, однак відповідач позичені гроші не повернув. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 200000 грн боргу, 1600 грн інфляції, 1479,45 грн - 3% річних від простроченої суми . Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з'явився, подав заяву, згідно якої позов не визнає, просить відкласти розгляд справи, оскільки він змушений бути присутнім при виконанні слідчих дій в кримінальному провадженні за заявою [PERSON] стосовно нього по ч.1 ст 364 КК України. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача, оскільки суд не може визнати поважною причину неявки, так як суду не надано доказів, що відповідач викликаний на 19.06.2014 року до слідчого для проведення слідчих дій в кримінальному провадженні. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Відповідно до ч.2 ст 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно ст.ст.525,526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ст 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч.2 ст 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ч.1 ст 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 08.04.2013 року, позивач надав відповідачу у позику 200000 грн, строк виконання зобов'язання - 1 січня 2014 року. Сума інфляції становить 1600 грн : - за січень 2014 року - 200000 грн х (100,2%-100%)= 400 грн, де 100,2% грн індекс інфляції, 100% стала величина - за лютий 2014 року - 200000 грн х (100,6%-100%)=1200 грн , де 100,2% індекс інфляції, 100% стала величина Сума 3% річних становить (200000х3%)6365х90=1479,45 грн, де 90 - кількість днів прострочення, 365 - кількість днів у році. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлений ст.61 цього Кодексу. Відповідач не надав суду заперечень на позов та доказів належного виконання зобов'язання. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 200000 грн боргу, 1600 грн інфляційних витрат, 1479,45 грн 3% річних. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved