Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач зазначила, що їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за р. №1133 належить садовий будинок №115, що знаходиться за адресою: вул. Дзержинського, 359 у м. Мелітополь, Запорізької області, площею 0,0495 га к.н.2323084000:02:042:0115, розташований в Обслуговуючому Кооперативні «Медик-1». Власником земельної ділянки, яка обслуговує садовий будинок позивача на даний час зазначено [PERSON] на підставі державного акту на земельну ділянку від 27.07.2005, серії ЗП - №113019. При погодженні умов угоди купівлі-продажу, у 2005 році позивач сплатила [PERSON] обумовлену з ним суму у розмірі 10\~200 доларів США, а [PERSON] передав позивачу оригінали правовстановлюючих документів: договір купівлі-продажу садового будинку від 12.04.1996 та державний акт про право власності на землю. Через нестачу грошових коштів позивач домовився з [PERSON] і він видав довіреність на чоловіка позивача [PERSON], уповноваживши його розпоряджатись дачним будинком разом с садибою, що йому належить на праві приватної власності. Пізніше позивач з чоловіком переоформили право власності на садовий будинок, уклавши договір купівлі-продажу садового будинку, причин з яких вони нотаріально не посвідчили договір купівлі-продажу земельної ділянки позивач навести не може, вказує, що вважали, що наявних документів достатньо. З моменту розрахунку з попереднім власником - 05.06.2005 року позивач постійно проживає у зазначеному будинку, сплачує всі платежі. У звязку з розпорядженням своїм майном позивач звернулась до нотаріусу, де їй стало відомо, що необхідно оформити належним чином право власності на земельну ділянку. Бажаючи відшукати колишнього власника з метою переоформлення права власності вона дізналась, що [PERSON] та його дружина померли. За таких обставин, позивач позбавлена була змушена звернутись до суду. Посилаючись на п.п. г п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 120 ЗК України, ст.377 ЦК України просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,0495 га, кадастровий номер 2323084000:02:042:0115, з цільовим призначенням для ведення садівництва, під садовим будинком №115, розташовану на території Обслуговуючого кооперативу «Медик 1». Представник позивача заявою просить розглянути справу за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає. Від представника відповідача [PERSON] сільської ради Мелітопольського району Запорізької області надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, також було повідомлено, що згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 21.10.2016 субєктом права власності на земельну ділянку №115 ОК «Медик-1» визначено [PERSON] Представник відповідача ОК «Медик-1» у судове засідання не зявився, поштове відправлення повернулось з відміткою: «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за потрібне позов задовольнити. Згідно розписки [PERSON] отримав 10200 доларів США за садову ділянку №115 по вул. Клубнічна кооперативу Медік-1./а.с.11/ [PERSON] та [PERSON] довіреністю від 11.07.2005 уповноважили [PERSON] розпоряджатись дачним будинком разом з садибою, що належить їм на праві приватної власності, розташованим в кооперативі «Медик-1» в м. Мелітополь по вул. Клубничній, б.115./а.с.5/ [PERSON], діючи за довіреністю від [PERSON] та [PERSON] продав [PERSON] за договором купівлі-продажу від 25.04.2007, зареєстрованому за р.№1133 садовий будинок за №115 у ОК «Медик - 1», що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, вул. Дзержинського, 359 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами./а.с.6/ Ця обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14559069 від 15.05.2007 та витягом з державного реєстру правочинів №3891846 від 25.04.2007./а.с.7,8/ Державний акт на земельну ділянку серії №113019 на земельну ділянку, площею 0,0495, що розташована на території [PERSON] сільської ради, СТ Медік 1, №115 виданий [PERSON] на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №500 від 26.05.2005./а.с.9/ Згідно інформації Державного земельного кадастру від 21.10.2016 земельна ділянка, кадастровий номер 2323084000:02:042:0115, площею 0,0494 га, належить [PERSON]М./а.с.67/ Згідно довідки голови ОК «Медик-1» від 14.08.2016 [PERSON] дійсно проживає в ОК «Медик-1» з 05.06.2005 за адресою: м. Мелітополь, вул. Дзержинського, 359/115./а.с.10/ Листом начальника Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №2379/05/1-06-100 від 17.08.2016 повідомлено, що [PERSON], [INFO] помер, актовий запис про смерть №923 від 25.05.2009, складений Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області./13/ Згідно відповіді з Мелітопольської державної нотаріальної контори №2553/01-16 від 30.09.2016 після померлого 25.05.2009 [PERSON] спадкова справа не заводилась./а.с.36,61/ Листом начальника Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №3224/05/1-06-100 від 20.10.2016 повідомлено, що наявні такі актові записи: про шлюб №446 від 03.04.1981 [PERSON] та [PERSON], розірвання шлюбу №206 від 30.04.2003 укладеного між [PERSON] та [PERSON]І./а.с.79/ Позивач не може розпоряджатись належним їй майном, оскільки вона не оформила право власності на земельну ділянку на якій розташований належний їй садовий будинок у встановленому законом порядку. Згідно п. п. ґ п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України (\~2768-14\~) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. … До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК України (\~435-15\~), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V (\~997-16\~) - і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно ст.120 ЗК України(в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у\~справі\~за\~№ 6-253цс16\~ від 13.04.2016 р. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обовязків сторін цього договору. За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобовязується передати майно (товар), а покупець приймає/зобовязується прийняти майно (товар). [PERSON], діючи за довіреністю від [PERSON] та [PERSON] продав [PERSON] за договором купівлі-продажу від 25.04.2007 садовий будинок. Таким чином, у [PERSON], як субєкта цивільних правовідносин виникли права та обовязки та перейшло право користування земельною ділянкою для обслуговування садового будинку №115 у ОК «Медік 1» у порядку статті 120 ЗК України, оскільки [PERSON] побудував садовий будинок на земельній ділянці для ведення садівництва. Саме з моменту укладення договору купівлі-продажу та реєстрації нерухомого майна до особи переходить право на земельну ділянку (статті 657 ЦК України). На підставі викладеного суд вважає, що позивачем доведено, а матеріалами справи підтверджено заявлені вимоги, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved