Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати [PERSON] , РНОПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] виданий 29.12.2011р. виданий Пустомитівським РВ ГУМВС України у Львівській області усунути [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , ідентифікаційний код - [NUMBER] , перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована у [ADDRESS] , загальною площею 0,0654 газ кадастровим номером 4623681600:01:002:0017 та яка на праві приватної власності належить [PERSON] шляхом знесення (демонтажу) самовільно збудованого магазину, що належить [PERSON] та розташований по [ADDRESS] , загальною площею 75,8 кв. м. на земельній ділянці, яка належить [PERSON] ; визнати недійсним номер запису про право власності 2756721 про право власності на магазин розташований по [ADDRESS] загальною площею 75,8 кв. м. видане 07.10.2013 року [PERSON] ; стягнути з [PERSON] суму судового збору сплаченого в сумі 768,40 грн., за подання даної позовної заяви, вартість судової експертизи в сумі 6000 грн., та вартість за виконані роботи щодо відновлення меж земельної ділянки в сумі 2300 грн. В обґрунтування зазначає, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку виданого мені, [PERSON] , вона є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою, [ADDRESS] , площею 0,0654 га., кадастровий номер 4623681600:01:002:0017 у межах згідно з планом закріплених в натурі (на місцевості)межовими знаками, із чіткими координатами. Суміжна земельна ділянка, що позначена на державному акті позивача з описом меж Б-В не передана у власність чи користування, належить територіальній громаді с. Зимна Вода. На вказаній земельній ділянці самовільно з порушенням будівельних норм та правил збудовано приміщення магазину без отримання належного дозволу і без належно затвердженого проекту, без виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки для його обслуговування. Крім цього, в серпні 2018 року збудовано огорожу навколо вказаного приміщення магазину з порушенням будівельних норм та правил, без відповідного погодження із органами місцевого самоврядування та оформлення відповідної дозвільної документації на ведення будівельних робіт. Вказане самочинне будівництво здійснене частково на належній позивачу на праві приватної власності земельній ділянці. Відповідач [PERSON] , згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є власником споруди магазину за адресою [ADDRESS] . Земельна ділянка під вказаним нерухомим майном у встановленому порядку не передана ні у власність, ні у користування, кадастровий номер не присвоєний. Отже, на вказаній земельній ділянці, яка не надана у встановленому законом порядку, самовільно з порушенням будівельних норм та правил збудовано приміщення магазину без отримання належного дозволу і без належно затвердженого проекту. Як стало відомо позивачу, вказаний магазин побудований з порушенням умов землекористування, а саме з порушенням меж та розміщенням частини будівлі магазину по [ADDRESS] загальною площею 75,8 кв. м., що належить [PERSON] на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0654 га. з кадастровим номером 4623681600:01:002:0017, яка перебуває у власності позивача. Площа яку займає будівля магазину вищенаведеної сусідньої земельної ділянки становить 15 м. кв. Вказаний факт підтверджується висновком судової інженерно-технічної експертизи. Таким чином має місце порушення права позивача на користування її земельною ділянкою, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Позивач за первісним позовом зазначає, що таким чином, відповідач своїми неправомірними діями порушує законні права та інтереси створюючи позивачу перешкоди у користуванні належним їй майном та фактично нехтує її конституційним правами. Перешкоди, які чинить Відповідач є грубим порушенням норм права та спрямовані на незаконне володіння чужою власністю всупереч вимогам закону гт моральним засадам суспільства. Законом чітко передбачені випадки обмеження чи позбавлення права власності, процедура яких не була застосована до позивача. Однак жодним уповноваженим органом не було прийнято у відповідності до вимог закону рішення про обмеження чи припинення діяльності власника, не було зобов`язано допустити до користування інших осіб, не було позбавлено права власності чи обмежено у здійсненні цього права. Окрім цього магазин відповідача, який розташований на земельній ділянці позивача є самочинним будівництвом. Таким чином, земельна ділянка власником якої є позивач, та на частині якої розташований магазин відповідача не була відведена останньому для здійснення будівництва магазину, оскільки відповідного дозволу не надавали як власник земельної ділянки, окрім цього у відповідача не було відповідних дозволів та документів, які давали право виконувати будівельні роботи та не було відповідного затвердженого проекту будівлі. Таким чином, як вбачається із вищенаведеної норми Відповідач не може набути права власності на магазин, який знаходиться на земельній ділянці позивача. Зважаючи на вище викладене відповідачу, було неправомірно зареєстровано право власності на магазин, а тому слід визнати недійсним в судовому порядку запис про реєстрацію права власності, як таке, що незаконно здійснене. Позивач у справі заперечую проти визнання права власності на нерухоме майно, а саме магазин, за відповідачем, який збудований на земельній ділянці позивача та вважаю, що таке майно підлягає знесенню відповідачем. 22.03.2019 року провадження у справі відкрито. 27.05.2019 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним Державний акт від 23.10,2008 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий № 4623681600:01:002:0017, яка розташована с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, яка прийнята до розгляду з первісним позовом 28.05.2019 року. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що первісна позовна заява є безпідставною і суперечать вимогам діючого законодавства. Зазначає, що позивач за первісним позовом [PERSON] стала власником об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.03.2004. Згідно з цим договором приватне підприємство (ПП) «Світлиця» подарувало фізичній особі [PERSON] 3/50 (три п`ятдесятих) частини будівлі цілісного майнового комплексу, який розташований за цією ж адресою - [ADDRESS] . У п.6 приведеного вище договору вказано, що його сторонам роз`яснено зміст ст.ст.120-125 Земельного Кодексу України, який діяв станом на 2004 рік. Таким чином, законодавець встановив, що якщо об`єкт відчуження розташований на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні, то до набувача об`єкта земельна ділянка може перейти на праві оренди. При цьому, питання про перехід права на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди, за письмовою згодою орендодавця. Позивач зазначає, що йому відомо, що земельна ділянка у [ADDRESS] не передавалася у оренду [PERSON] , як того вимагала ст.ст.120,124 ЗК України. Крім цього, визначення частки у праві власності [PERSON] вказує на наявність спільної часткової власності (ст.356 ЦК України). [PERSON] , не виділяла належну їй частку майна в натурі та не отримувала на це згоди інших співвласників. Також позивачу за зустрічним позовом відомо, що спірна земельна ділянка не вилучалася Зимноводівською сільською радою у попереднього користувача у встановленому законодавством порядку. У зв`язку з цим розпорядження частиною земельної ділянки без її вилучення у попередніх користувачів, вказує на порушення вимог діючого цивільного законодавства України. [PERSON] зазначає, що цілісний майновий комплекс (виробнича база), частина якого була подарована [PERSON] , належав Відкритому Акціонерному товариству «Завод нестандартного обладнання» і був розташований на земельній ділянці, площею 2,7166 га. Дана земельна ділянка надана у постійне користування ВАТ «Завод нестандартного обладнання» у відповідності з рішенням №46 від 09.04.1998р Зимноводівської сільської Ради народних депутатів. З цього приводу, 16.06.1998 ВАТ «Завод нестандартного обладнання» видано Державний акт серії І1-ЛВ № 003591 на право постійного користування землею на території [ADDRESS] , площею 2,7166 га. з виготовленим планом зовнішніх меж землекористування. Вказаний Державний акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею № [NUMBER] і другий екземпляр акту зберігається у Зимноводівській сільській Раді народних депутатів. [PERSON] . Зимноводівською сільською радою була надана в оренду земельна ділянка по [ADDRESS] , яка частково межувала з територією вищеописаної земельної ділянки по [ADDRESS] по лінії, позначеній на плані від літери «А» до літери «Б». На орендованій ним земельній ділянці розташоване нерухоме майно, яке належить [PERSON] на праві приватної власності, право на котре зареєстроване у передбаченому законом порядку. Про те, що [PERSON] стала власником землі, позивач за зустрічним позовом дізнався з отриманої копії позовної заяви [PERSON] , де вказано, що на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2006, укладеному між нею та Зимноводівською сільською радою, вона придбала у власність земельну ділянку на території [ADDRESS] , загальною площею 0,0654 га, кадастровий № 4623681600:01:002:0017. Державний акт на право власності на цю земельну ділянку виданий 23.10.2008. У документах [PERSON] вказуються різні адреси за її твердженням однієї і тієї ж земельної ділянки - [ADDRESS] та [ADDRESS] і [PERSON] жодних пояснень з цього приводу не представлено. Відтак, [PERSON] лише у 2019 році стало відомо, що Зимноводівська сільська рада розпорядилася частиною земельної ділянки на території [ADDRESS] , яка перебувала у постійному користування ВАТ «Завод нестандартного обладнання», згідно Державного акту. Крім цього, ця частина ділянки (не відомо коли і на яких підставах) без згоди решти землекористувачів ділянки по [ADDRESS] отримала іншу адресу, а саме: [ADDRESS] . Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Таких рішень Зимноводівською сільською радою не приймалось. Приведених вимог стосовно земельної ділянки за адресами: [ADDRESS] або [ADDRESS] дотримано не було, що вказує на очевидне порушення вимог діючого законодавства та, відповідно, на незаконність Державного акту від 23.10.2008 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0654 га, розташовану у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області. За таких обставин, без поділу майна в натурі, без вилучення частини земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні, реалізація такої частини земельної ділянки лише одному із співкористувачів є на думку позивача за зустрічним позовом незаконною. Таким чином, Зимноводівська сільська рада, без вилучення земельної ділянки у попереднього користувача, незаконно уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з [PERSON] , чим порушила вимоги діючого законодавства, що у подальшому потягнуло незаконну видачу на ім`я [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку. [PERSON] , використовуючи незаконно виданий на її ім`я Державний акт на право власності на земельну ділянку, вимагає усунення з боку [PERSON] перешкод у користуванні цією земельною ділянкою та вимагає знесення (демонтажу) належного йому на праві власності нерухомого майна. Свої позовні вимоги позивач за первісним позовом обґрунтовує наявністю Державного акту на право власності на земельну ділянку. Однак, встановлення недійсності даного Державного акту вказуватиме на безпідставність позовних вимог позивача за первісним позовом. 28.05.2019 року долучено до матеріалів справи відзив [PERSON] на первісний позов, в якому відповідач за первісним позовом первісний позов не визнає. В обґрунтування зазначає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і суперечать вимогам діючого законодавства, в обґрунтування зазначаючи обставини аналогічні наведеним у зустрічній позовній заяві, та ставлячи в основу заперечень незаконність Державного акту на право власності на землю, виданого на ім`я [PERSON] 28.05.2019 року задоволено клопотання про витребування доказів, прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву. 30.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] адвокат Яшин В. Ю. первісний позов підтримав з підстав у ньому наведених, просить такий задоволити у повному обсязі. Щодо зустрічного позову просить у задоволенні такого відмовити за безпідставністю. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним [PERSON] адвокат - Снігур Я. Е. первісний позов заперечив з підстав наведених у відзиві та підтримав подану зустрічну позовну заяву, з підстав у ній наведених. Представник Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області подав заяву про розгляд спраиу його відсутності. Вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечив. Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та показань свідків, які були допитані в судовому засіданні. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що первісний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16.06.1998 ВАТ «Завод нестандартного обладнання» видано Державний акт серії ІІ-ЛВ № 003591 на право постійного користування землею на території [ADDRESS] , площею 2,7166 га. з виготовленим планом зовнішніх меж землекористування, що в вбачається із наявної в матеріалах справи копії державного акта, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 37 і другий екземпляр акту зберігається у Зимноводівській сільській Раді народних депутатів. На підставі договору дарування від 16.03.2004 приватне підприємство (ПП) «Світлиця» подарувало фізичній особі [PERSON] 3/50 (три п`ятдесятих) частини будівлі цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою - [ADDRESS] . З копії договору-купівлі продажу земельної ділянки від 10.03.2006 року, укладеному між [PERSON] та Зимноводівською сільською радою, вбачається, що [PERSON] придбала у власність земельну ділянку на території [ADDRESS] , загальною площею 0,0654 га, кадастровий № 4623681600:01:002:0017. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 488570, вбачається, що [PERSON] , на праві приватної власності належить земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0654 га., кадастровий номер №4623681600:01:002:0017 у межах згідно з планом закріплених в натурі (на місцевості) межовими знаками, із чіткими координатами, що також стверджується наявними в матеріалах справи копіями кадастрового плану земельної ділянки, створеного за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру від 27.09.2018р.№НВ-4607802302018, списку межових знаків від 03.10.2018 р., виготовленого ТзОВ «НАДІЛ», та акта прийомки передачі межових знаків від 03.10.2018, виготовленого ліцензованою організацією ТзОВ «НАДІЛ». Позивач за первісним позовом зазначає, що відповідач [PERSON] , згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є власником споруди магазину за адресою: [ADDRESS] , що також підтвердив у судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом. З копії висновку експерта № 25/01-19я від 01.02.2019 року вбачається, що споруда магазину та огорожі навколо нього по [ADDRESS] загальною площею 75,8 кв. м., що належить гр. [PERSON] зі сторони земельної ділянки з кадастровим номером 4623681600:01:002:0017, частково знаходиться на земельній ділянці, яка згідно державного акту серія ЯД №488570 перебуває у приватній власності [PERSON] за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Зимна Вода, загальною площею 0,0654 га. з кадастровим номером 4623681600:01:002:0017; споруда магазину по [ADDRESS] загальною площею 75,8 кв. м., що належить [PERSON] частково знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у приватній власності за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, сЗимна Вода, загальною площею 0,0654 га з кадастровим номером 4623681600:01:002:0017, площею S1= 9,76 кв.м.; огорожа навколо магазину по [ADDRESS] загальною площею 75,8 кв.м., що належить [PERSON] , заходить на площу земельної ділянки, що перебуває у приватній власності [PERSON] за адресою: Львівська області, Пустомитівський район, с. Зимна Вода, загальною площею 0,0654 га, з кадастровим номером 4623681600:01:002:0017, S2=5,00 кв.м. та S3=6,13 кв.м. Таким чином покликаючись на наданий суду висновок експертизи позивач зазначає, що відповідач створює їй перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою. Суд критично оцінює покликання позивача на наданий ним суду висновок експертизи, оскільки матеріалами справи не доведено, що суміжна земельна ділянка перебуває у користуванні чи у власності відповідача [PERSON] , а також, що будівля спірного магазину належить на праві власності відповідачу за первісним позовом, оскільки жодних правовстановлюючих документів на будівлю магазину за адресою: [ADDRESS] загальною площею 75,8 кв. м. та земельну ділянку під розміщеним за вказаною адресою магазином сторонами суду не представлено, клопотань про витребування доказів сторонами та їхніми представниками суду не заявлено. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач покликається на порушення відповідачем держаних будівельних норм, а також неправомірність зведення ним огорожі спірної будівлі магазину на частині земельної ділянки позивача за зустрічним позовом, а тому наполягає на знесенні самовільно збудованого магазину та таким чином усунути перешкоди позивачу у користуванні належною їй земельною ділянкою. Разом з тим, знесення самочинного будівництва як крайній захід впливу на порушника може бути застосований у разі, якщо сам факт існування та (чи) експлуатація об`єкта самочинного будівництва унеможливлює цільове використання суміжної земельної ділянки або ж суттєво знижує можливість використання земельної ділянки за цільовим призначенням, або ж унеможливлює чи суттєво знижує можливість реалізації інших прав, пов`язаних з використанням суміжної земельної ділянки. Судом встановлено, що позивачем всупереч ст. 12, 76 ЦПК України не надав суду жодного доказу на підтвердження факту незаконного спорудження відповідачем спірного будинку, разом з тим не обґрунтованими на думку суду є його покликання, що вказане будівництво відповідача може у майбутньому порушити права позивача на цільове використання ним земельної ділянки, адже порушення прав позивача у майбутньому не може розцінюватися судом підставою позовних вимог, з якими звертається відповідач, а факт порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок самочинного будівництва саме відповідачем позивачем не доведено. Окрім того, відмовляючи у задоволенні первісного позову суд враховує, що у відповідності до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу держаної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати, особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Таким чином, звернення позивача із вказаним способом захисту, зокрема вимогою про усунення перешкод у користуванні шляхом знесення (демонтажу) самовільно збудованого магазину, не кореспондується із наявним у нього правом на таке звернення, оскільки таке законом не передбачено. Належним позивачем у справі про знесення чи перебудову вказаного об`єкта будівництва має бути відповідного органу держаної влади або органу місцевого самоврядування у випадку наявності підстав на таке звернення, передбачених законом. Разом з тим, не знайшла свого підтвердження у представлених суду доказах вимога позивача про визнати недійсним номеру запису про право власності 2756721 про право власності на магазин розташований по [ADDRESS] загальною площею 75,8 кв. м. видане 07.10.2013 року [PERSON] , оскільки таке право відповідача, наявними в матеріалах справи доказами не стверджено та судом не встановлено. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що первісна позовна заява є безпідставною, в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не доведено обставин, на які сторона посилається на підтвердження своїх вимог, стороною позивача не подано, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, позивачем не надано, зокрема, правовстановлюючих документів, що свідчать про наявність у відповідача відповідних прав на конкретну земельну ділянку і підтверджують факт порушення відповідачем [PERSON] права позивача на користування цією земельною ділянкою. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що первісний позов необґрунтований, непідтверджений доказами, а тому в задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються зустрічні позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що зустрічний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивача за зустрічним позовом як на його підставу позову покликається на те, що [PERSON] набула у приватну власність спірну земельну ділянку неправомірно, за відсутності відповідних на те правових підстав, з порушенням порядку набуття у власність земельної ділянки, а тому просить визнати недійсним Державний акт від 23.10,2008 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий № 4623681600:01:002:0017, яка розташована с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що йому Зимноводівською сільською радою була надана в оренду земельна ділянка по [ADDRESS] , яка частково межувала з територією вищеописаної земельної ділянки по [ADDRESS] по лінії, позначеній на плані від літери «А» до літери «Б». На орендованій ним земельній ділянці розташоване нерухоме майно, яке належить [PERSON] на праві приватної власності, право на котре зареєстроване у передбаченому законом порядку. Разом з тим, суд критично оцінює зазначені факти, оскільки жодних доказів на їх підтвердження, зокрема щодо права на користування земельною ділянкою та перебування на праві власності у [PERSON] спірного об`єкта нерухомого майна суду не представлено, клопотань про витребування доказів суду не заявлялось. У відповідності до ст. 5 Земельного кодексу України, земельне законодавство базується на таких принципах, зокрема: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави. Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Встановивши такі обставини, та з урахуванням відсутності доказів наявності порушень закону при набутті у власність спірної земельної ділянки [PERSON] , суд дійшов висновку про те, [PERSON] не довів порушення його прав видачею відповідачем за зустрічним позовом Державного акта від 23.10,2008 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий № 4623681600:01:002:0017, яка розташована в с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відтак, суд не знаходить за можливе давати оцінку іншим доводам сторони позивача за зустрічним позовом, оскільки такі не впливають на вирішення спору по суті.

Outcome: dismissed