Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач Державне підприємство «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» (далі ДП «ДЕТЦ Держпраці») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідач 14.02.2017 була прийнята на роботу підприємства та 24.01.2019 звільнена з посади провідного фахівця із стандартизації, сертифікації та якості відділу інспектування, сертифікації та оцінки відповідності технічним регламентам за ст.39 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. 09.08.2017 між позивачем та Державним підприємством «Головний навчально-методичний центр Держпраці» було укладено договір № 114-08.17, предметом якого є проходження теоретичного навчання та перевірки знань фахівців за напрямом «Проведення технічного огляду та/або експертного обстеження обладнання гірничорудної та нерудної промисловості». Вартість навчання за даним договором склала 10506,00 грн. За наказом № 54ком від 06.10.2017 [PERSON] було направлено у відрядження терміном на 28 календарних днів з 08.10.2017 до 04.11.2017 до м.Києва до ДП «Головний навчально-методичний центр Держгірпромнагляду України» для проходження теоретичного навчання та перевірки знань фахівців за напрямом, обумовленим у договорі. Витрати відповідача на відрядження склали 4395 грн 58 коп., витрати на проживання в м.Києві під час відрядження - 920 грн 00 коп. Також 09.08.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 27 про підвищення кваліфікації, п.2.4 якого визначено, що, укладаючи цей договір щодо порядку та умов оплати праці роботодавцем навчання працівника, сторони виходять з того, що працівник має перебувати в трудових відносинах з роботодавцем не менше трьох років з моменту завершення навчання, передбаченого цим договором. Згідно з п.2.4.2 договору у випадку дострокового розірвання працівником трудових відносин з роботодавцем працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю частину витрат на навчання пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, а також сплатити пеню у розмірі 120% облікової ставки НБУ за кожен день, починаючи із дати, коли були здійснені витрати, по дату фактичного відшкодування. У зв`язку із звільненням відповідач мала б відшкодувати йому частину витрат на навчання пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, а також сплатити пеню на загальну суму 11941 грн 40 коп. 12.06.2018 між позивачем та ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці» було укладено договір № 111-06.18, предметом якого є атестація експерта технічного з промислової безпеки за напрямом «Проведення технічного огляду та/або експертного обстеження обладнання гірничорудної та нерудної промисловості». Вартість навчання за даним договором склала 2238,00 грн. Згідно з наказом від 14.06.2018 № 31ком відповідача було направлено у відрядження терміном на 5 календарних днів з 19.06.2018 до 23.06.2018 до м.Київа до ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці» для проходження атестації експерта технічного з промислової безпеки за напрямом, обумовленим у договорі. Витрати відповідача на відрядження склали 1558 грн 5 коп. Крім того, 12.06.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 20 про підвищення кваліфікації (або професійної підготовки, навчання, перепідготовки), п.2.4 якого визначено, що, укладаючи цей договір щодо порядку та умов оплати праці роботодавцем навчання працівника, сторони виходять з того, що працівник має перебувати в трудових відносинах з роботодавцем не менше трьох років з моменту завершення навчання, передбаченого цим договором. Згідно з п.2.4.2 цього договору у випадку дострокового розірвання працівником трудових відносин з роботодавцем працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю частину витрат на навчання пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, а також сплатити пеню у розмірі 120% облікової ставки НБУ за кожен день, починаючи з дати, коли були здійснені витрати, по дату фактичного відшкодування. У зв`язку із звільненням відповідач мала б відшкодувати йому частину витрат на навчання за договором № 20 від 12.06.2018 пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, а також сплатити пеню на загальну суму 3308 грн 03 коп. Таким чином, загальна сума відшкодування витрат на навчання, яка підлягала відшкодуванню відповідачем, становила 15249 грн 43 коп. 24.01.2019 за заявою відповідача було здійснене часткове погашення відшкодування витрат на навчання на суму 5018 грн 17 коп. Листом від 24.01.2019, отриманим відповідачем 24.01.2019, підприємство повідомило останню про необхідність у семиденний строк здійснити відшкодування залишку непогашеної заборгованості в сумі 10231 грн 27 коп. шляхом внесення грошових коштів у касу підприємства або перерахування на розрахунковий рахунок, що відповідачем не здійснено. Оскільки [PERSON] у термін до 01.02.2019 не сплатила заборгованість, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ДП «ДЕТЦ Держпраці» частину витрат на навчання та пеню згідно з договорами від 09.08.2017 № 27 та від 12.06.2018 № 20 в сумі 10231 грн 27 коп. та понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1921 грн 00 коп. 10.07.2019 за ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін. Представник позивача ДП «ДЕТЦ Держпраці» Попов С.Г. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позові, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні висловилася проти позовних вимог, підтримавши поданий нею відзив на позов, в якому вона вказала, що копія договору № 27 від 09.08.2017, яка додана до позовної заяви, не відповідає дійсності, оскільки в п.2.4.2 та п.3.3 мають місце виправлення, яких не було при укладанні даного договору, друга копія якого мається у неї. Так, згідно з п.2.4.2 вказаного договору у випадку дострокового (до закінчення терміну, вказаного у п.2.6 цього договору) розірвання працівником трудових відносин із роботодавцем працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю частину витрат на навчання пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, а також сплатити пеню у розмірі 120% облікової ставки НБУ за кожен день, починаючи із дати, коли були здійснені витрати, по дату фактичного відшкодування. Пеня на витрати, пов`язані із проживанням, проїздом та відрядженням, не нараховується. Крім того, п.2.6 у даному договорі взагалі відсутній, а тому невідомо, який термін вона мала працювати на підприємстві, щоб не відшкодовувати витрати на навчання позивачу. Позивач змінив виправленням даний пункт договору з 2.6 на 2.4. У вказаному договорі також відсутні п.2.6.1 та п.2.6.2, а тому відсутні правові підстави, що породжують обов`язок у працівника щодо відповідного відшкодування витрат роботодавця по оплаті навчання. Позивачем також у даному договорі змінено виправленням п.2.6.1 та п.2.6.2 на п.2.4.1 та п.2.4.2. Тобто, позивач змінив істотні умови договору в односторонньому порядку, про що її не було попереджено, з нею не укладалася додаткова угода щодо змін до договору. Вважає, що вказані виправлення у договорі від 09.08.2017 № 27 зроблені позивачем після її звільнення та з метою безпідставного звернення до суду. Також, як вбачається із змісту позовної заяви, за договором від 12.06.2018 № 20 вона мала відшкодувати позивачу частину витрат на навчання пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, а також сплатити пеню в розмірі 120% облікової ставки НБУ на загальну суму 3308 грн 03 коп. Однак 24.01.2019 за її заявою було погашено відшкодування витрат на навчання на суму 5018 грн 17 коп. За таких умов вона вважає, що її зобов`язання за договором 12.06.2018 № 20 виконані у повному обсязі. Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач акцентував увагу суду на тому, що термін трудових відносин [PERSON] у запобігання пред`явлення до неї вимог про відшкодування вартості навчання мав тривати щонайменш до 03.11.2019. Термін навчання відповідача за договором № 27 від 09.08.2017 визначений у п.1.2 з 09.10.2017 по 03.11.2017. Щодо виправлень у договорі № 27 від 09.08.2017 пояснено, що після підписання та реєстрації цього договору була з`ясована наявність механічної помилки під час набору його тексту - в п.2.4.2 та п.3.3 помилково зазначені кореспондуючі посилання на п.2.6, 2.6.1 та 2.6.2 (таких пунктів в договорі немає), тому з метою їх усунення до тексту договору були внесені виправлення: в п.2.4.2 - п.2.6 виправлено на п.2.4, в п.3.3 - п.2.6.1 та 2.6.2 виправлені на 2.4.1 та 2.4.2. Відсутність таких коригувань у примірнику відповідача пояснена тим, що на той момент екземпляр договору [PERSON] перебував у неї і внести до нього виправлення позивач не мав можливості. Твердження останньої про зміну істотних умов договору не відповідає дійсності. Позивач наполягає на законності та обґрунтованості пред`явлених вимог. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] наказом № 17к від 14.02.2017 була прийнята на роботу до ДП «ДЕТЦ Держпраці» за строковим трудовим договором на 3 місяці з 15.02.2017 по 14.05.2017 на посаду провідного фахівця із стандартизації, сертифікації та якості відділу інспектування, сертифікації та оцінки відповідності технічним регламентам на період перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років іншого працівника (а.с.13). Наказом позивача № 11к від 24.01.2019 [PERSON] звільнено з посади провідного фахівця із стандартизації, сертифікації та якості відділу інспектування, сертифікації та оцінки відповідності технічним регламентам 24.01.2019 за власним бажанням у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку за ст.39 КЗпП України (а.с.14). Отже, відповідач перебувала у трудових відносинах із позивачем з 15.02.2017 по 24.01.2019. Згідно з матеріалами справи 09.08.2017 між позивачем та Державним підприємством «Головний навчально-методичний центр Держпраці» укладено договір № 114-08.17, предметом якого є проходження теоретичного навчання та перевірки знань фахівців за напрямом «Проведення технічного огляду та/або експертного обстеження обладнання гірничорудної та нерудної промисловості». Вартість навчання згідно з п.2.1 зазначеного договору склала 10506 грн 00 коп. з урахуванням ПДВ. Факт виконання договору підтверджується актом № 1 від 03.11.2017 прийому-здачі виконаних послуг згідно з Договором № 114-08.17 від 09.08.2017 (а.с.15-16, 17, 18). Наказом № 54ком від 06.10.2017 [PERSON] направлено у відрядження терміном на 28 календарних днів з 08.10.2017 по 04.11.2017 до м.Києва до Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» для проходження теоретичного навчання та перевірки знань за напрямом «Проведення технічного огляду та/або експертного обстеження обладнання гірничорудної та нерудної промисловості». Факт перебування відповідача у відрядженні також підтверджується посвідченням про відрядження № 85 (а.с.19, 20). Як вбачається зі звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № ЦБ-0000318 від 06.11.2017, витрати відповідача на відрядження склали 4395 грн 58 коп. (а.с.21). Витрати позивача на проживання [PERSON] у м.Києві під час відрядження склали 920 грн 00 коп., що підтверджується актом № 10-11/17 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.11.2017 (а.с.25). 09.08.2017 між сторонами було укладено договір № 27 про підвищення кваліфікації (або професійної підготовки, навчання, перепідготовки), предметом якого за п.1.1 є врегулювання цивільно-правових відносин між роботодавцем (позивачем) та працівником (відповідачем) відносно порядку та умов оплати роботодавцем послуг третіх осіб щодо підвищення кваліфікації (або професійної підготовки, навчання, перепідготовки) працівника (а.с.27-28). Положеннями п.2.2 зазначеного договору визначено, що для реалізації мети навчання працівника роботодавець бере на себе зобов`язання організувати, забезпечити та оплатити навчання працівника шляхом укладання відповідних договорів із третіми особами, діяльність яких передбачає надання послуг з навчання працівника за напрямом його професійної діяльності у роботодавця. Відповідно до п.2.3 цього договору працівник зобов`язується пройти процес навчання згідно з програмою та умовами, що визначені договором № 114-08.17 від 09.08.2017, який укладено роботодавцем з навчальним закладом, що здійснює навчання (а.с.27-28). Умовами п.2.4 договору № 27 визначено, що, укладаючи цей договір щодо порядку та умов оплати праці роботодавцем навчання працівника, сторони виходять з того, що працівник має перебувати у трудових відносинах з роботодавцем не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання, передбаченого цим договором. Відповідно до п.2.4.2 зазначеного договору у випадку дострокового (до закінчення терміну, вказаного у п.2.4 цього договору) розірвання працівником трудових відносин з роботодавцем, працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю частину витрат на навчання пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, а також сплатити пеню в розмірі 120 % облікової ставки НБУ за кожен день, починаючи з дати, коли були здійснені витрати, по дату фактичного відшкодування. Пеня на витрати, пов`язані з проживанням, проїздом та відрядженням, не нараховується. Пунктом 3.3 договору № 27 від 09.08.2017 встановлено, що звільнення працівника у випадках, передбачених п.2.4.1 та п.2.4.2 цього договору, є юридичними фактами, які породжують цивільно-правовий обов`язок у працівника щодо відповідного відшкодування витрат роботодавця по оплаті навчання. За розрахунком позивача (додаток №1) частина витрат на навчання пропорційно невідпрацьованому часу відповідно до умов договору № 27 від 09.08.2017 становить 6217 грн 25 коп., витрати, пов`язані з навчанням, - 3145 грн 66 коп., пеня за період з 06.11.2017 до 24.01.2019 - 2578 грн 49 коп., а всього - 11941 грн 40 коп. (а.с.7). Судом також встановлено, що 12.06.2018 між позивачем та Державним підприємством «Головний навчально-методичний центр Держпраці» укладено договір №111-06.18, предметом якого є атестація експерта технічного з промислової безпеки за напрямом «Проведення технічного огляду та/або експертного обстеження обладнання гірничорудної та нерудної промисловості». Вартість навчання згідно з п.2.1 зазначеного договору склала 2238 грн 00 коп. Факт виконання договору підтверджується актом №1 від 22.06.2018 прийому-здачі виконаних послуг згідно з Договором № 111-06.18 від 12.06.2018 (а.с.29-30,31,32). Згідно з наказом № 31ком від 14.06.2018 [PERSON] було направлено у відрядження строком на 5 календарних дня з 19 по 23 червня 2018 року до м. Києва до Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» для атестації експерта технічного з промислової безпеки за напрямом «Проведення технічного огляду та/або експертного обстеження обладнання гірничорудної та нерудної промисловості». Факт перебування відповідача у відрядженні також підтверджується посвідченням про відрядження № 59 (а.с.33-34,35). Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ЦБ-0000212 від 25.06.2018, витрати відповідача на відрядження склали 1558 коп. 85 грн (а.с.36). 12.06.2018 між сторонами було укладено договір № 20 про підвищення кваліфікації (або професійної підготовки, навчання, перепідготовки), предметом якого за п.1.1 є врегулювання цивільно-правових відносин між роботодавцем (позивачем) та працівником (відповідачем) відносно порядку та умов оплати роботодавцем послуг третіх осіб щодо підвищення кваліфікації (або професійної підготовки, навчання, перепідготовки) працівника. Відповідно до п.2.2 зазначеного договору для реалізації мети навчання працівника роботодавець бере на себе зобов`язання організувати, забезпечити та оплатити навчання працівника шляхом укладання відповідних договорів з третіми особами, діяльність яких передбачає надання послуг з навчання працівника за напрямом його професійної діяльності у роботодавця. За змістом п.2.3 договору працівник зобов`язується пройти процес навчання згідно з програмою та умовами, що визначені договором №111-06.18 від 12.06.2018, який укладено роботодавцем із навчальним закладом, що здійснює навчання. Положеннями п.2.4 договору № 20 від 12.06.2018 визначено, що, укладаючи цей договір щодо порядку та умов оплати праці роботодавцем навчання працівника, сторони виходять з того, що працівник має перебувати у трудових відносинах з роботодавцем не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання, передбаченого цим договором. Згідно з п.2.4.2 вказаного договору у випадку дострокового (до закінчення терміну, вказаного у п.2.4. цього договору) розірвання працівником трудових відносин з роботодавцем, працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю частину витрат на навчання пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, а також сплатити пеню в розмірі 120 % облікової ставки НБУ за кожен день, починаючи з дати, коли були здійснені витрати, по дату фактичного відшкодування. Пеня на витрати, пов`язані з проживанням, проїздом та відрядженням, не нараховується. Відповідно до п.3.3 договору № 20 від 12.06.2018 звільнення працівника у випадках, передбачених п.2.4.1 та п.2.4.2 цього договору, є юридичними фактами, які породжують цивільно-правовий обов`язок у працівника щодо відповідного відшкодування витрат роботодавця по оплаті навчання. Згідно з розрахунком позивача (додаток № 2) частина витрат на навчання пропорційно невідпрацьованому часу відповідно до умов договору № 20 від 12.06.2018 становить 1796 грн 53 коп., витрати, пов`язані з навчанням - 1251 грн 35 коп., пеня за період з 11.07.2018 до 24.01.2019 - 260 грн 15 коп. а всього - 3308 грн 03 коп. (а.с.8). Таким чином, судом встановлено, що договори про підвищення кваліфікації (або професійної підготовки, навчання, перепідготовки) № 27 від 09.08.2017 та № 20 від 12.06.2018 сторонами було укладено під час перебування відповідача з позивачем у трудових правовідносинах. Заявою від 24.01.2019 [PERSON] звернулася до позивача з проханням утримати з суми розрахункових виплат, що належать їй при звільненні, грошові кошти в сумі 5018 грн 17 коп. у рахунок часткового погашення витрат на навчання пропорційно відпрацьованому часу згідно з укладеними між підприємством та нею договорами № 27 від 09.08.2017 та № 20 від 12.06.2018 (а.с.40). Як вбачається з копії листа позивача на ім`я відповідача від 24.01.2019 за вих.№84, позивачем вжито заходів досудового врегулювання спору, повідомлено відповідача про необхідність у зв`язку із звільненням невідкладно здійснити відшкодування витрат на навчання пропорційно невідпрацьованій кількості місяців згідно з укладеними між нею та підприємством договорами № 27 від 09.08.2017 та № 20 від 12.06.2018 у сумі 10231,27 грн (а.с.41). Згідно за ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно за ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Виходячи зі змісту ст.522 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договором, згідно за ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як виходить з матеріалів справи, позивач виконав обов`язки за договором щодо спрямування [PERSON] на навчання та сплати цього навчання повністю, в той час як відповідач не повною мірою виконала свій обов?язок щодо відшкодування вартості навчання в разі дострокового звільнення, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість. За ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В даній справі правовими наслідками невиконання умов договору для відповідача є передбачене умовами обох договорів відшкодування позивачеві частини витрат на навчання пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, а також сплата пені в розмірі 120% облікової ставки НБУ за кожен день, починаючи з дати, коли були здійснені витрати, по дату фактичного відшкодування. Вартість навчання за договором № 27 від 09.08.2017 становить 10506 грн 00 коп. Термін відпрацювання - три роки, що складає 36 місяців або 1095 днів, з яких фактично відпрацьовано з дня, наступного за завершенням навчання, тобто з 04.11.2017 по день звільнення 24.01.2019 - 447 днів або 14,65 місяців. Отже, невідпрацьованими залишився 21,35 місяць (648 днів). Таким чином, вартість навчання має бути відшкодована [PERSON] позивачеві в сумі 6230 грн 64 коп. (10506 грн/36 міс. * 21,35 міс.) пропорційно невідпрацьованій кількості місяців. В той самий час, за розрахунком позивача ця сума складає 6217 грн 25 коп., і тому вона приймається судом, оскільки справа вирішується виключно в межах позовних вимог. Пеня у розмірі 120% облікової ставки НБУ за кожен день, починаючи з дати, коли були здійснені витрати, по дату фактичного відшкодування обраховується за договором виключно щодо вартості навчання таким чином: кількість днів прострочення з дня здійснення витрат по день звільнення (згідно з вимогами позивача) - 445 (з 06.11.2017 по 24.01.2019), 120% облікової ставки НБУ на день за даними Національного банку України - 0,044 з 06.11.2017 по 14.12.2017 (від 13,5% річної ставки); 0,048 з 15.12.2017 по 25.01.2018 (від 14,5% річної ставки); 0,053 з 26.01.2018 по 01.03.2018 (від 16% річної ставки); 0,056 з 02.03.2018 по 12.07.2018 (від 17% річної ставки); 0,058 з 13.07.2018 по 06.09.2018 (від 17,5% річної ставки); 0,059 з 07.09.2018 по 24.01.2019 (від 18% річної ставки). Суд не погоджується із розрахунком позивача про нарахування пені на суму повної вартості навчання 10506 грн 00 коп. оскільки така умова прямо не передбачена договором, а фактично відповідач має відшкодувати позивачеві 6217 грн 25 коп., і саме це є розміром її зобов`язання, на який має нараховуватися пеня. Таким чином, пеня дорівнює не 2578 грн 49 коп., нараховані позивачем, а 1524 грн 14 коп. за підрахунком суду. Витрати, пов`язані із навчанням (добові, проїзд, проживання) в сумі 5315 грн 58 коп. підлягають компенсуванню відповідачем позивачеві також у пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, як це визначено у договорі. Таким чином, витрати, пов`язані із навчанням, мають бути відшкодовані [PERSON] позивачеві в сумі 3152 грн 43 коп. (5315 грн 58 коп./36 міс. * 21,35 міс.). В той самий час, за розрахунком позивача ця сума складає 3145 грн 66 коп., і тому вона приймається судом, оскільки справа вирішується виключно в межах позовних вимог. Всього за договором № 27 від 09.08.2017 [PERSON] має бути відшкодовано позивачеві 10887 грн. 05 грн. Вартість навчання за договором № 20 від 12.06.2018 становить 2238 грн 00 коп. Термін відпрацювання - три роки, що складає 36 місяців або 1095 днів, з яких фактично відпрацьовано 216 днів, тобто 7 місяців з дня, наступного за завершенням навчання, 23.06.2018 по день звільнення 24.01.2019. Отже, невідпрацьованими залишилися 29 місяців (879 днів). Таким чином, вартість навчання має бути відшкодована [PERSON] позивачеві в сумі 1802 грн 83 коп. (2238,00/36 міс. * 29 міс.) пропорційно невідпрацьованій кількості місяців. В той самий час, за розрахунком позивача ця сума складає 1796 грн 53 коп., і тому вона приймається судом, оскільки справа вирішується виключно в межах позовних вимог. Пеня в розмірі 120% облікової ставки НБУ за кожен день, починаючи з дати, коли були здійснені витрати, по дату фактичного відшкодування обраховується за договором виключно щодо вартості навчання таким чином: кількість днів прострочення з дня здійснення витрат по день звільнення (згідно з вимогами позивача) - 198 (з 11.07.2018 по 24.01.2019), 120% облікової ставки НБУ на день за даними Національного банку України - 0,056 з 11.07.2018 по 12.07.2018 (від 17% річної ставки); 0,058 з 13.07.2018 по 06.09.2018 (від 17,5% річної ставки); 0,059 з 07.09.2018 по 24.01.2018 (від 18% річної ставки). Суд не погоджується із розрахунком позивача про нарахування пені на суму повної вартості навчання 2238 грн 00 коп., оскільки така умова прямо не передбачена договором, а фактично відповідач має відшкодувати позивачеві 1796 грн 53 коп., і саме це є розміром її зобов`язання, на який має нараховуватися пеня. Таким чином, пеня дорівнює не 260 грн 15 коп., нараховані позивачем, а 208 грн 73 коп. за підрахунком суду. Витрати, пов`язані із навчанням (добові, проїзд, проживання) в сумі 1558 грн 85 коп. підлягають компенсуванню відповідачем позивачеві також пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, як це визначено у договорі. Таким чином, витрати, пов`язані із навчанням, мають бути відшкодовані [PERSON] позивачеві в сумі 1255 грн 74 коп. (1558,85 грн/36 міс. * 29 міс.). В той самий час, за розрахунком позивача ця сума складає 1251 грн 35 коп., і тому вона приймається судом, оскільки справа вирішується виключно в межах позовних вимог. Всього за договором № 20 від 12.06.2018 [PERSON] має бути відшкодовано позивачеві 3256 грн 61 коп. Загальна сума, яка має бути відшкодована відповідачем позивачеві за умовами вищезазначених договорів, становить 14143 грн 66 коп. Як визначено позивачем і не заперечене [PERSON] , нею наразі добровільно відшкодовано ДП «ДЕТЦ Держпраці» 5018 грн 17 коп., тобто залишилося невідшкодоване 9125 грн 49 коп., і саме на цю суму суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги. Суд не приймає доводів відповідача, викладених у відзиві, про істотність виправлень у договорі № 27 від 09.08.2017. Так, виправлення у п.2.4.2 та 3.3 дійсно наявні в копії екземпляру договору, поданого суду позивачем, однак суть виправлень не є такою, що змінює істотні умови договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вивчивши копії примірників договорів, наданих сторонами, суд вбачає, що істотні умови укладеного сторонами договору не змінювалися. Термін необхідного відпрацювання відповідача у позивача визначений у п.2.4 як три роки з моменту завершення навчання, а строк навчання відображено у п.1.2 - з 09.10.2017 по 03.11.2017. Також договір містить умови відшкодування вартості навчання працівником, які були наявні в договорі на момент його підписання [PERSON] і не змінювалися в подальшому. Суд погоджується із позивачем, що наявні виправлення внесені на усунення технічних описок, оскільки в договорі дійсно відсутні пункт 2.6 та підпункти 2.6.1 та 2.6.2, і така умова не впливає на висновок суду за позовними вимогами. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого при пред`явленні позову судового збору пропорційно до задоволених судом вимог в розмірі 1713 грн 34 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial