Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 15.09.2015 року у Відділі ДРАЦС РС Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя у подружжя не склалось, через несумісні характери та різні погляди на життя, кожен з них по різному уявляє майбутнє сім'ї. За взаємною згодою сторони припинили спільне проживання і подружні відносини. За цей час примирення не відбулось, вони зрозуміли, що відновлення сімейних відносин є недоцільним. Спору про визначення місця проживання дитини та поділу майна у сторін немає. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд розірвати шлюб укладений з відповідачем, також вказав, що не наполягає на компенсації судових витрат. Позивач до судового засідання не з'явився, однак до суду подав заяву в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, вказав, що наполягає на задоволенні його позовних вимог. В судовому засіданні відповідач позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила суд у разі розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.09.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (на 5 а.с.). Причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягали на розлученні, мали стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат без компенсації, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за [PERSON]

Outcome: approved