Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] третя особа: Вашківецька міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю. В позові вказує, що вона є власником житлового будинку в с.Карапчів по вул.Губарівській,19 Вижницького району Чернівецької області Будучи її зятем [PERSON]Ю, в 1998 році був прописаний до вищевказаного та належного на праві власності житлового будинку В квітні 2015 року шлюб між дочкою та [PERSON] був розірваний та з квітня 2015 року та з того часу в цьому будинку не проживає. Просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком та надвірними господарського будівлями і спорудами , що за адресою с. Карапчів вул. Губарівська ,19 Вижницького району Чернівецької області. Представник позивача в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлений про час та місце розгляду справи , про що свідчить його особистий підпис на поштовому повідомленні про отримання судової повістки та матеріалів позовної заяви з відповідними додатками. Представник Вашківецької міської ради в судове засідання не зявився хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши доводи позивача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню з таких підстав. Слід зауважити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно витягу з державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності 02.06.2017 року позивач є власником житлового будинку с. Карапчів вул. Губарівська,19 Вижницького району Чернівецької області. Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, про що свідчать довідка видана Вашківецькою міською радою від 03.05.2017 року. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов гр. [PERSON] від 29.08.2017 року вказано, що відповідач [PERSON] з квітня 2016 року в даному господарстві не проживає. Згідно пп.1-4 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до правил ст. ст. 163,72 ЖК України наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими , що втратили право користування жилим приміщенням , зокрема за умови , що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на законі; а тому позов [PERSON] підлягають до задоволення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved