Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з [PERSON] 214,17 грн. переплати пенсії. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що відповідач перебуває на обліку в управлінні з 15.08.2011 року як одержувач пенсії, призначеної відповідно до п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Загальна пенсійна виплата станом на 01.09.2015 року становила 1555,47 грн. з 01.09.2015 року переглянуто розміри пенсій, які залежать від прожиткового мінімуму та встановлено новий розмір доплати до прожиткового мінімуму. Під час проведення перевірки пенсійної справи відповідача було виявлено, що всупереч зазначеним положенням законодавства, за 01.09.2015 р. по 30.11.2015 року виникла переплата в сумі 214,17 грн.. Відповідач в добровільному порядку не погасила надміру виплачені кошти, на виклики управління не зявлялася, а тому позивач просить стягнути дані кошти з відповідача. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала про що подала письмову заяву. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом із цим, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. В свою чергу, згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)\~заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування,\~якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. З наведеного випливає, що перераховані виплати не підлягають поверненню за умови, що особа, яка зробила такі виплати, здійснила їх,\~по-перше,\~добровільно,\~по-друге,\~за відсутності рахункової помилки з її боку і,\~по-третє,\~за відсутності недобросовісності з боку набувача. З наявних доказів\~не вбачається підстав вважати про недобросовісну поведінку з боку відповідача, а нарахування - недобровільним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року в справі № 6-151цс13, в якій Верховний Суд України дійшов висновку, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст.\~1215 ЦК України\~(зокрема, пенсія),\~за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Згідно ч.1, 3 ст.\~10, ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, належних та достатніх доказів на підтвердження обставин з якими закон (ст.\~1215 ЦК України) передбачає можливість стягнення з відповідача безпідставно отриманої пенсії суду не надано. Всупереч зазначеним вимогам позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів щодо недобросовісності дій відповідача. Із наведеного слідує, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed