Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зобов'язання до вчинення дій, покликаючись на те, що між ним та відповідачем у серпні 2011 року укладено договір позики, згідно з яким позивач надав відповідачеві позику в розмірі 10 000 євро, що підтверджується розпискою відповідача, строком на 2 роки, взявши на себе зобов'язання залучити [PERSON] до участі товариства (кафе «[INFO]») та розподілити отриманий прибуток з розрахунку 30%. Проте, стверджує, що відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором позики, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 10 875,34 євро, що еквівалентно 254 586,26 грн. - сума позики та 3 % відсотки річних. Представник позивач в судове засідання не з'явилася, подав заяву про проведення розгляду справи без його участі та про підтримання позову у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомим, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в серпні 2011 року [PERSON] - позивач надав в позику відповідачеві кошти в сумі 10 000 євро, що підтверджується розпискою [PERSON] від серпня 2011 року (а.с.7) про отримання ним від [PERSON] коштів на вищевказану суму. У розписці сторони дійшли згоди про те, що вказані кошти позивачем були надані відповідачу для ведення спільних справ в кафе «[INFO]». Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням положень ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 02 липня 2014 р. у справі № 6-79 цс14. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов'язання за договором позики від серпня 2011 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами.

Outcome: approved