Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивачем, [PERSON], подана до суду позовна заява до відповідача, [PERSON], згідно даних якої позивач просить витребувати від [PERSON] на його корить належні йому диван «Альбина» та шафу «Верона». В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначив про те, що 21 лютого 2014 року він купив собі в магазині «Меблі для всіх» у місті Семенівка Чернігівської області диван «Альбина» вартістю 2070 гривень 00 копійок та шафу «Верона» вартістю 1760 гривень 00 копійок. Для оплати даного товару цього ж дня ним в магазині було укладено кредитний договір з публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» на суму позики 3830 гривень 00 копійок, яка банком була перерахована на рахунок продавця фізичної особи-підприємця [PERSON]. 14 червня 2014 року він зареєстрував шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу вони проживали разом [INFO]. У вказаний будинок позивач привіз придбані ним раніше диван «Альбина» та шафу «Верона». В квітні 2015 року спільне життя з відповідачем не склалося і позивач став проживати окремо. Він хотів забрати собі диван «Альбина» та шафу «Верона», але відповідач не дала йому цього зробити, не пустила до будинку. В травні 2015 року відповідач переїхала в квартиру за іншою адресою ([ADDRESS]) та з собою забрала майно позивача. Віддавати позивачеві його майно відповідач не бажає. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив про те, що свої позовні вимоги він вважає по суті правомірними, адже відповідач йому явно сказала, що спірні меблі вона йому добровільно зовсім не віддасть. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив, що, на його погляд, у відповідача немає будь-яких законних підстав утримувати належне позивачеві майно. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила про те, що диван «Альбина» та шафу «Верона», які знаходяться у її віданні, вона не вважає такими, що належать одному лише позивачеві і підлягають поверненню саме йому, оскільки вони були придбані під час спільного їх проживання з позивачем до реєстрації шлюбу і вона пізніше теж вносила деякі кошти на погашення заборгованості позивача за кредитним договором, котрий був оформлений позивачем щодо купівлі спірних меблів. Факт проживання однією сімєю її та позивача без шлюбу у період часу коли були придбані меблі за судовим рішенням не установлювався. Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за потрібне вирішити позов за наступних установлених судом обставин. У справі зясовано, що позивач 21 лютого 2014 року в магазині «Меблі для всіх» в місті Семенівка Чернігівської області в кредит прибав у приватну власність диван «Альбина» вартістю 2070 гривень 00 копійок та шафу «Верона» вартістю 1760 гривень 00 копійок. 14 червня 2014 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб. Згодом, внаслідок погіршення стосунків, позивач та відповідач спільно в одному житлі не проживають. Відповідач утримує у своєму володінні згадані диван та шафу і віддавати їх позивачеві не збирається. Зазначені обставини доводяться даними вказаного вище пояснення позивача у судовому засіданні та позовної заяви (а.с. 2), а також відомостями копії заяви позичальника від 21 лютого 2014 року, яка є невідємною частиною кредитного договору (а.с. 7), копії товарного чеку про придбання дивану «Альбина» за ціною 2070 гривень 00 копійок та шафи «Верона» за ціною 1760 гривень 00 копійок (а.с. 6) та копії свідоцтва про шлюб (а.с. 5). За таких обставин, суд убачає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. За змістом правил ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У справі доведено переліченими вище доказами те, що позивач є одноосібним приватним власником спірного майна, адже він його особисто придбав у приватну власність ще до шлюбу з відповідачем. Відповідач незаконно заволоділа спірним майном позивача, на яке у неї не має жодних правових підстав. Приходячи до таких висновків суд не бере до уваги та відкидає пояснення відповідача у судовому засіданні про нібито придбання майна нею та позивачем під час спільного проживання та про часткову оплату нею заборгованості позивача за кредитним договором, що нібито є засадами для відмови у позові, позаяк приписи ст. 60 Сімейного кодексу України поширюють правовий режим спільної сумісної власності переважно на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у відповідача відсутні належні і допустимі докази (рішення суду) про встановлення факту проживання однією сімєю її та позивача без шлюбу у період часу коли були придбані меблі, укладений між сторонами у справі договір щодо визначення правового режиму власності стосовно меблів суду не надано, а спір між сторонами відносно розміру погашеної заборгованості за кредитним договором та ролі особи, яка здійснила таке погашення, не може безпосередньо впливати на безумовне визнання прав на речі, придбані на кошти, котрі отримані за кредитним договором, укладеним до реєстрації шлюбу. З огляду на викладене суд не убачає аніяких перешкод для повного задоволення позову з усіх позовних вимог. Через те, що позов підлягає повному задоволенню, відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд переконаний у необхідності стягнення з відповідача на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок (квитанція на а.с.1).

Outcome: approved