Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

позивач в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00023776 в розмірі 29458,07 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № ВLaЖГА00023776, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на поточні потреби у розмірі 7000,00 гривень на термін до 01 квітня 2014 року, зі сплатою процентів за використання кредиту у розмірі 15,00% річних та щомісячної плати у виді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту. Відповідач зобовязалася повернути кредит, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менш суми платежу, встановленого Графіком платежів, а також в сумах комісії за управління кредитом. У випадку прострочення більше ніж на 60 календарних днів виконання будь-яких боргових зобовязань за кредитним договором № ВLaЖГА00023776 відповідач зобовязалася сплатити позивачу штраф у розмірі 25,00% від суми кредиту. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором № ВLaЖГА00023776 у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі 7000,00 гривень, відповідач кредит отримала, але свої зобовязання за кредитним договором не виконала, в результаті чого, станом на 17 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 29458,07 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, тому суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 01 квітня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського обслуговування № ВLaЖГА00023776, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на поточні потреби у розмірі 7000,00 гривень, зі сплатою процентів за використання кредиту у розмірі 15,00% річних та щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту на термін до 01 квітня 2014 року, а відповідач зобовязалася повернути кредит до 01 квітня 2014 року та сплатити плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах визначених договором, а саме шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менш суми платежу, встановленого Графіком платежів. У випадку прострочення виконання боргових зобовязань за договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00023776 від 01 квітня 2011 року відповідач зобовязалася сплатити позивачу пеню у розмірі 0,50% (за методом «факт/360», для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), а у разі прострочення виконання більше ніж на 60 календарних днів також сплатити штраф у розмірі 25,00% від суми кредиту. Вказані обставини підтверджені кредитним договором № ВLaЖГА00023776 від 01 квітня 2011 року. Позивач свої зобовязання за договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00023776 від 01 квітня 2011 рокувиконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі 7000,00 гривень, а відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, оплату за управління кредитом не виконала, в результаті чого, станом на 17 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 29458,07 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом у розмірі 4860,62 гривень; - заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 1806,97 гривень; - заборгованість по сплаті комісії у розмірі 2327,50 гривень; - плата за пропуск платежів у розмірі 29307,45 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за договором № ВLaЖГА00023776 від 01 квітня 2011 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00023776 від 01 квітня 2011 року не виконала, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума заборгованість за кредитом, по сплаті відсотків та комісії у загальному розмірі 8995,09 гривень (8995,09 гривень = 4860,62 (заборгованість за кредитом) + 1806,97 (заборгованість по сплаті відсотків) + 2327,50 (заборгованість по сплаті комісії). Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача плати за пропуск платежів у розмірі 29307,45 гривень, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобовязання, у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за пропуск платежів у розмірі 29307,45 гривень задоволенню не підлягають за їх безпідставністю, оскільки такий вид відповідальності, як «плата за пропуск платежів» не передбачений ні умовами договору банківського обслуговування № ВLaЖГА00023776 від 01 квітня 2011 року, ні нормами діючого законодавства, при цьому враховує, що статтею ст. 611 ЦК України визначено, що правовими наслідками порушення зобов'язання є сплата неустойки та/або відшкодування збитків. Також суд враховує, що позивачем не надано доказів про те, що «плата за пропуск платежів» є пенею, штрафом, збитками, при цьому суд неодноразово викликав позивача в судове засідання, що надавало йому можливість бути присутнім у судовому засіданні і надати докази на підтвердження вказаних обставин, але представник позивача таким правом не скористався, подавав заяви про розгляд справи за його відсутності та у судове засідання жодного разу не зявився, тому суд розглянув справу на підставі доказів в наданому позивачем обсязі. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00023776 від 01 квітня 2011 року в загальному розмірі 8995,09 гривень, в задоволенні іншої частини вимог-відмовляє. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на корить держави суму судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial