Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про усунення перешкод в користуванні нежитловими приміщення шляхом позбавлення її права користування і виселення з нежилих приміщень: кімнати за експлікаційним №18 площею 8.58 м2, кімнати за експлікаційним №19 площею 8.48 м2, кладової за експлікаційним №20 площею 3.92.м2, половини кімнати за експлікаційним №21 площею 8.23 м2, кімнати за експлікаційним №28-а площею 10.48 м2, кімнати за експлікаційним №28-б площею 10.94 м2, нежитлової будівлі (клубу) по [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] звільнити вказані приміщення. До початку розгляду справи по суті позивач уточнив позовні вимоги і замість виселення просить зобов'язати відповідачку звільнити вказані нежилі приміщення. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка працювала у позивача з 12.01.1982 р. до 06.07.1983 р. Під час роботи вона поселилась і прописалася в кімнатах нежитлової будівлі (клубу) [ADDRESS]. Власником будівлі є держава і будівля передана в оперативне управління позивачу. В спірних приміщеннях відповідачка роками не проживає, відмовляється звільнити їх та забрати свої речі. Над приміщеннями, які займає відповідачка, протікає дах, внаслідок чого псуються стіни і перекриття. Тому потрібно зробити капітальний ремонт будівлі. Але через те, що відповідачка не звільняє приміщення, не можливо провести ремонт будівлі. Позивач просить задоволити позов. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Представник пояснив, що відповідачка вселилася і прописалась в спірних приміщеннях згідно усної вказівки колишньої адміністрації санаторію. Спірні приміщення не належать до житлових. Представник просить задоволити позов. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Вона пояснила, що її чоловік працював у позивача і йому надали спірні приміщення. Після одруження відповідачка вселилась у житло чоловіка. Для вселення ніяких рішень не приймали. Вона оплачує за користування телефоном і електроенергією та сплачує квартирну плату. Ремонт квартири та будинку проводили за власні кошти. Відповідачка вважає, що має право проживати в квартирі і просить відмовити в позові за безпідставністю вимог та застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Записами в свідоцтві про право власності (а.с.19) та витязі про реєстрацію права власності (а.с.20), встановлено, що нежитлова будівля (клуб) по [ADDRESS] є державною власністю і передана в оперативне управління позивачу. Поясненнями осіб, які беруть участь у справі і стверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], записами в оглянутих будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] та технічному паспорті цього будинку, копії яких долучено до справи (а.с.18, 21-22), актах огляду нежитлової будівлі (а.с.28-34), встановлено, що відповідачка займає приміщення і зареєстрована в нежитловій будівлі (клубі) по [ADDRESS]. Поясненнями осіб, які беруть участь у справі і стверджуються записами у довідці (а.с.23), та наказі (а.с.24), встановлено, що відповідачка перебувала у трудових відносинах з позивачем з 12.01.1982 р. до 05.07.1983 р. Відповідно до правил ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно положень ч.1 ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Правила ст.391 ЦК України передбачають, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно правил п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Укравїни, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Позаяк відносини між сторонами продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2004 р., застосуванню підлягають його норми. Судом встановлено, що позивач має в оперативному управлінні нежитлову будівлю (клуб) по [ADDRESS]. В зв'язку з трудовими відносинами з відповідачкою та її чоловіком їм були надані в користування нежитлові приміщення в будівлі клубу. Відповідачка припинила трудові відносини з позивачем і не спростувала доводи позивача про те, що фактично не проживає в спірних приміщеннях. Враховуючи, що умови передачі приміщень у користування припинилися, слід усунути перешкоди позивачу в користуванні нежитловими приміщення шляхом позбавлення [PERSON] права користування нежилими приміщеннями і зобов'язати відповідачку звільнити вказані приміщення. Заява відповідачки про застосування наслідків закінчення строків позовної давності не підлягає застосуванню, позаяк згідно положень ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Початком такого строку є дата, коли відповідачка відмовилася звільнити нежилі приміщення, що стверджується записами в акті (а.с.35), і знаходиться в межах трирічного строку. Судові витрати позивача складають 243 грн. 60 коп. і стверджуються платіжним дорученням (а.с.1). На підставі ст.ст.317, 319, 391 ЦК України та

Outcome: approved