Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 27.10.2010 року за ним в порядку спадкування за законом визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. На початку 2013 року оформляючи у нотаріуса договір купівлі-продажу належного йому на праві власності житло, дізнався що виконавчою службою винесено ряд постанов про накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Зокрема: постанова державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Воробей О.А. від 03.04.2010 року; постанова державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Приходько А.П. від 14.07.2010 року; постанова головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Полякової В.Г. від 25.03.2011 року; постанова державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Воробей О.А. від 01.04.2011 року; постанова головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Полякової В.Г. від 24.05.2011 року. Позивач вказує, що дані заборони на відчуження нерухомого майна винесені відповідачами ще відносно попереднього власника даного житла [PERSON]. Враховуючи ту обставину, що позивач бажає здійснити реалізацію майна, яке належить йому на праві власності, останній вважає за необхідне просити у суду здійснити звільнення з-під арешту нерухомого майна за усіма постановами органів ДВС про накладення арешту. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майна, так і на праві володіння…» Покликаючись на викладене, позивач просить звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Воробей О.А. від 03.04.2010 року; постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Приходько А.П. від 14.07.2010 року; постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Полякової В.Г. від 25.03.2011 року; постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Воробей О.А. від 01.04.2011 року; постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Полякової В.Г. від 24.05.2011 року, квартиру [ADDRESS] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання подали заяву, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у судове засідання подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності по наявних матеріалах справи. Представник відповідача Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27.10.2010 року за [PERSON] в порядку спадкування за законом визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 3-4). Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 24.01.2011 року (а.с. 5-7) рішення суду першої інстанції від 27.10.2010 року залишено без змін. В судовому засіданні встановлено, що вирішивши продати квартиру, яка належить позивачу на праві власності, [PERSON] дізнався що виконавчою службою винесено ряд постанов про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], а саме: постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Воробей О.А. від 03.04.2010 року; постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Приходько А.П. від 14.07.2010 року; постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Полякової В.Г. від 25.03.2011 року; постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Воробей О.А. від 01.04.2011 року; постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Полякової В.Г. від 24.05.2011 року. Суд вважає, що постановами Першого та Другого ВДВС ЛМУЮ щодо накладення арешту на усе нерухоме майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS], порушено права [PERSON] як власника нерухомого майна. Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно частин 1-2 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Пунктом 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеженні у його здійсненні. Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тобто, 24.01.2011 року у [PERSON] виникло право власності на вказану вище квартиру. Подальший арешт цієї квартири за борги попереднього власника є незаконним, тому квартиру [ADDRESS], слід звільнити з-під арешту майна. Рішення суду є підставою для реєстрації припинення обтяження, накладеного зазначеними постановами державних виконавців, предметом якого є квартира [ADDRESS]. На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved