Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON] від 09 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк Ігорем Ярославовичем, зареєстрованого в реєстрі за №638. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Все своє життя покійна проживала із [PERSON] та внучкою - [PERSON] . Разом проживали за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] була відкрита спадщина в Четвертій Львівській нотаріальній конторі. Під час подання до нотаріальної контори заяви про сприйняття спадщини позивачці стало відомо про існування заповіту, складеного від імені покійної матері, яка ніби-то заповіла сестрі - [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Даний факт був несподівнкою, так як покійна все своє життя хотіла, щоб квартира перейшла до внучки. Так, відповідачка взагалі не брала участі у у догляді за покійною. Текст на заповіті та підпис не належить [PERSON] . В останньої не було волевиявлення на складання спірного заповіту. Більше того, [PERSON] не володіла вільно українською мовою. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. Протоколом повторного авторозподілу між суддями дану справу передано на розгляд судді Ванівському Ю.М. В судовове засідання позивач та його представник не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. В судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явився, однак від останнього на адресу суду поступило клопотання про розгляд справи без його участі. Щодо заявлених вимог, - просить відмовити в задоволенні таких за безпідставністю. Крім того, зазначає про відсутність підстав залишення позову без розгляду в силу вимог ст. 223 ЦПК України. В судове засідання представник Четвертої Львівської державної нотаріальної контори не з`явився, однак 24.03.2020 року на адресу суду поступила заява про розгляд справи без участі. Щодо заявлених вимог,- покликаються на розсуд суду. В судове засідання приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я. не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи вищезазначені обставини та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим завершити розгляд справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились у судове засідання, однак висловили свою позицію та надали докази. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 31 жовтня 1989 Личаківським р/в РАГС м. Львова зареєстьровано одруження громадян [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №469. 08 серпня 1997 року Франківським р/в РАГС м. Львова розірвано вищевказаний шлюб, про що зроблено актовий запис 438. Після розірвання шлюбу за ппозивачкою залишилося прізвище « [PERSON] ». [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] та [PERSON] одружилися, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу відповідачка взяла фамілію чоловіка - « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 02 травня 2016 року, [PERSON] , померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 372. [PERSON] склала заповіт від 09 березня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я., яким на випадок смерті належне їй майно, а саме частку квартири [ADDRESS] заповіла дочці - [PERSON] . Згідно наявної копії спадкової справи №527/2016, 30.09.2016 року [PERSON] подала заяву до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, про прийняття спадщин за заповітом. 10 жовтня 2016 року [PERSON] подала заяву до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, про прийняття спадщин за законом. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено у ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. У статті 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 цього Кодексу. Як встановлено судом, [PERSON] за життя склала заповіт, щодо належного їй майна, а саме вищевказаної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я. Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст.215, 216 ЦК України. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач в силу вимог ст.10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Разом з тим, суд враховує наступне. Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому, визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В той же час, жодної з передбачених ст.1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Як вбачається з матеріалів справи, при складенні заповіту було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою. Так, згідно висновку спеціаліста №2, складеного 21 листопада 2016 року виконавцем рукописногоь запису № [PERSON] , який послужив оригіналом для його зображення в електрографічній копії заповіту від 19.03.2004 року, і рукописних записів у наджаних зрахках, є одна особа. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11 листопада 2020 року, призначено почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком почеркознавчої експертизи від 04.03.2021 р. за №7522/710/711 заповіт виконаний самою [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила про те, що вона є сестрою померлої, з якою вона спілкувалася до останніх днів, яка була при пам`яті та на своїх ногах . Про наявний заповіт вона знала. [PERSON] проживала у Львові разом із матір`ю, донька [PERSON] допомагала покійній матеріально. [PERSON] вміла читати та писати. Cвідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила про те, що вона є двоюрідною сестрою позивача та відповідача. Сестра [PERSON] проживала разом із покійною, однак, якби не сестра [PERSON] , то така б померла. В судовому засіданні [PERSON] зазначила про те, що ніхто не знав про заповіт. Позивачка дуже добре дивилася за покійною. Говорилося про те, що квартира має бути внучці. Крім того, покійна не настільки добре володіла українською мовою. Крім того, свідок зазначила про те, що відповідачка приїжджала до своєї мами. В судовому засіданні свої пояснення надала [PERSON] , яка зазначила про те, що покійна говорила, що квартира має бути внучці. Позивачка більше доглядала за мамою. Про заповіт дізналася у 2016 році. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка зазначила, що в побуті родина спілкувалася змішаною мовою. В судовому засіданні свої пояснення надала [PERSON] , яка зазначила про те, що покійна мати все життя говорила про те, що квартира буде внучці. [PERSON] не могла читати та спілкувалася виключно російською мовою. З положень ст.202 та ст.1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, а тому, суд приходить до висновку про неможливість з наведених позивачем підстав визнати даний заповіт недійсним. Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року у справі N 201/16327/16-ц (N 61-43384св18) зроблено висновок, що нотаріуси у розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК України не є особами, прав і обов`язків, яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Враховуючи те, що даним рішенням суду у задоволенні позовних вимог відмовлено, потреба у застосованих заходах забезпечення позову відповідно відпала, у зв`язку із чим такі підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed