Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач, в особі свого представника, звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просив суд: визнати дійсним Договір купівлі-продажу №Н12-2479 від 22 червня 1995 року на трикімнатну квартиру, загальною площею 69,5 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , між покупцем [PERSON] та продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Харківською товарною біржею «Слобода». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.06.1995 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавцями) та [PERSON] (покупцем) був укладений Договір купівлі-продажу №Н12-2479, посвідчений Харківською товарною біржою «Слобода», за яким [PERSON] купив трикімнатну ізольовану квартиру загальною площею 69,5кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 26.06.1995 року цей Договір зареєстровано Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON] та записано в реєстрову книгу за №П-6-2820. Згідно з Договором [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Скориставшись цим правом, [PERSON] має намір продати належне йому майно. Згідно з ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Так, ч. 1 ст. 657 ЦК України вказує, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З огляду на вищевказане, Договір не є документом, який засвідчує право власності на трикімнатну квартиру, оскільки договір купівлі-продажу квартири підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи відсутність обов`язку нотаріального посвідчення Договору в момент його укладення та наявність такої вимоги на даний момент для реалізації [PERSON] свого права на продаж, він звертається до суду з цим позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від останнього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223, ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При укладанні договору купівлі-продажу від 27.11.1995 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № Н12-2479 від 22.06.1995 року [PERSON] придбав у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] трикімнатну ізольовану квартиру загальною площею 69,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . (а.с.5) Договір купівлі-продажу був зареєстрований Харківською товарною біржею «Слобода» 22.06.1995 року та у КП Харківському міському бюро технічної інвентаризації 26.06.1995 року, за реєстровим номером П-6-2820. (з.а 5) Положенням п. 7 вищевказаного Договору передбачено, що подальшого його нотаріального посвідчення не потрібно. Цей пункт було включено до договору відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Статтею 15 Закону України «Пре товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Але цей Закон вступив у протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства - ч. 1 ст. 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК України в редакції 1963 року). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 22 червня 1995 року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне положення містить ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина друга ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року і частина друга ст. 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу №Н12-2479 від 22 червня 1995 року був підписаний сторонами правочину - Продавцем: [PERSON] , [PERSON] , які на той час діяли, також, в інтересах неповнолітніх [PERSON] , та [PERSON] та Покупцем [PERSON] , зареєстрований на Харківській товарній біржі «Слобода», реєстраційний № [NUMBER] , підписаний Директором ХТБ «Слобода» та посвідчений гербовою печаткою. Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п. 1.6 Договору) товар продано за 500.000.000 (п`ятсот мільйонів) крб., які продавець отримав до підписання договору. (п.2.2 Договору) При цьому продавець засвідчив, що відчужувана за цим договором нерухомість до цього часу не продана, не подарована, на закладена, у спорах та під арештом не перебуває. (п. 2 Договору) Відповідно до п.1. 4 цього Договору правовстановлюючими документами на товар: свідоцтво про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації від 24.11.1994 р. Свідоцтво зареєстровано в БТІ м. Харкова від 24.11.1994 року. Згідно п. 3 Договору витрати, пов`язані з реєстрацією цього договору, сплачуються покупцем та продавцем в рівних частинах. Отже, вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. Як було зазначено у рішенні вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Отже, оскільки договір купівлі-продажу укладений 22 червня 1995 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , які на той час діяли, також, в інтересах неповнолітніх [PERSON] , та [PERSON] , з другої сторони, на Харківській товарній біржі «Слобода» за реєстровим № Н12-2479, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР. На підставі викладеного та

Outcome: approved