Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.07.2019 р., близько 21 год. 40 хв., [PERSON] керуючи автомобілем марки «Фіат Дукато» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись ним в напрямку с. Верба, Володимир-Волинського району, Волинської області по правій смузі руху автодороги Т0302 сполученням Піща-Любомль-Павлівка між с. Ліски та с.Верба, Володимир-Волинського району, Волинської області, всупереч вимогам п.п.б) п.2.3 Правил дорожнього руху не уважно стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну, всупереч вимогам п.п. б) 9.2, 10.1, 14.3 Правил не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, без подачі попереджувального сигналу світловим покажчиком повороту, раптово змінив напрямок руху вліво, з виїздом на смугу зустрічного руху, якою в той час рухався його автомобіль марки «Опель Віваро» д.н.з. [NUMBER] , чим здійснив перешкоду в русі та змусив різко гальмувати та змінити напрямок руху, в результаті чого автомобіль втратив керованість та здійснив виїзд у кювет де зіткнувся з деревом. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль марки «Опель Віваро» д.н.з. [NUMBER] отримав значні механічні ушкодження. 06.06.2018 року рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області [PERSON] визнаний виннуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного із потерпілим. Просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 185894,63 грн., 2000 грн. витрат на визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю, 20000 грн. моральної шкоди, що були завдані внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою суду від 08.02.2019 року у даній справі залучено співвідповідачем ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко». Також позивач подав заяву про уточнення повних вимог в яких просить стягнутим із ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко» 100 000 грн. страхового відшкодування та з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 85894,63 грн., а також 20000 грн. моральної шкоди. Залишки автомобіля марки «Опель» н.з. [NUMBER] передати для утилізації [PERSON] після відшкодування матеріальної та моральної шкоди завдано ДТП. Представник ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко» 26.02.2019 р. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені вимог до страхової компанії. Відзив обгрунтував тим, що ДТП сталась 23.07.2017 р., однак позивач звернувся до страхової компанії із вимогою відшкодувати шкоду лише 15.12.2018 р. Оскільки позивач подав до страхової компанії заяву про здійснення страхового відшкодування після спливу одного року з дня здійснення ДТП, тому йому відповідно до ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» правомірно відмовлено у здійсненні страхового відшкодування. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в їх обгрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Представник позивача просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що протягом року після ДТП позивач не звертався до ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко», оскільки не знав у якій страховій компанії застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] . З такою вимогою звернувся лише у грудні 2018 р. і йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки він пропустив строк звернення. Вважає, що строк звернення до страхової компанії із вимогою виплатити страхове відшкодування повинен обчислюватись не з дня ДТП, а з дня постановлення рішення суду у кримінальній справі. Оскільки рішення у кримінальній справі ухвалено 06.06.2018 р., тому позивач не пропустив строк звернення із вимогою про відшкодування страхового відшкодування. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Максимчук Ю.П. просив відмовити у задоволенні позову до [PERSON] , оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко», а тому дана страхова компанія несе обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду позивачу. Також вважає, що позивач не пропустив строк звернення до страхової компанії. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні вимог щодо нього. В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко» просив відмовити у задоволенні вимог до страхової компнаї, в обгрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та представників відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.07.2017 р., близько 21 год. 40 хв. на автодорозі «Піща-Любомль-Павлівка» з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем марки «Фіат Дукато», н.з. [NUMBER] сталась дорожньо-транспортна пригода із автомобілем марки «Опель Віваро», н.з. [NUMBER] , внаслідок чого даний автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.06.2018 р. задоволено клопотання [PERSON] та звільнено його від кримінальної відповідальності за вчиненя злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а провадження у справі закрито. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженняи транспортного засобу від 27.09.2017 р., ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «Опель Віваро», н.з. [NUMBER] до пошкодження становила 185 894,63 грн, вартість відновлювального ремонту ТЗ - 784 245, 34 грн., вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу - 283 719,04 грн. Відповідач [PERSON] не погоджуючись із визначенням вартості даного транспортного засобу, під час розгляду справи подав клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи з метою визначення вартості автомобіля марки «Опель Віваро» та визначення залишкової вартості даного автомобіля після ДТП, котре судом задоволено і ухвалою суду від 18.03.2019 р. призначено у даній справі експертизу. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 8238 від 11.07.2019 р., ринкова вартість автомобіля «Опель Віваро», р.н.з. [NUMBER] до його пошкодження складає 137602,80 грн. Залишкова вартість даного автомобіля після ДТП складає 36409,96 грн. В судовому засіданні сторони не оспорювали, що ринкова вартість автомобіля «Опель Віваро», р.н.з. [NUMBER] , до його пошкодження складає 137602,80 грн., залишкова вартість даного автомобіля після ДТП складає 36409,96 грн., а також вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу - 283 719,04 грн. Згідно з ст. 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 у разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У розділі VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 N 142/5/2092 зазначено, що для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ, в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. В інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарного виду. Системний аналіз даних положень законодавства дає підстави для висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, тоді йому відшкодовується вартість транспортного засобу до ДТП, а залишки транспортного засобу передаються особі, яка здійснила відшкодування. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Опель Віваро» р.н.з. [NUMBER] з урахуванням зносу становить 283 719,04 грн. і значно перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, котра становить 137602,80 грн., і його власник (позивач) згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, тому суд прийшов до висновку, що даний транспортний засіб є фізично знищеним, і позивачу, як власнику даного транспортному засобу, підлягає відшкодування вартості автомобіля до ДТП, а залишки даного транспортного засобу підлягають переданню особі, яка здійснила відшкодування шкоди. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко». Дана обставина підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК /4162031. Із даного поліса вбачається, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну потерпілому становить 100 000 грн. Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З урахування наведеного, суд прийшов до висновку, що ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко» (страховик) уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності із [PERSON] (страхувальник), на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяла на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Оскільки розмір заподіяної [PERSON] шкоди майну [PERSON] становить 137602,80 грн., а сума страхового відшкодування відповідно до полісу складає 100 000 грн., тому з урахуванням наведеного, ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко» несе відповідальність в межах страхового ліміту, передбаченого у полісі, тобто у межах 100 000 грн. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення із ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко» 100 000 грн. майнової шкоди суд виходить з наступного. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальний закон, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 цього Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Тобто право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати, що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. справа №910/7449/17). Зазначений у п. п. 37.1.4. ст. 37 цього Закону строк є присічним і поновленню не підлягає. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що позивач звернувся до ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко» із заявою про страхове відшкодування 15.12.2018 р. Оскільки позивач звернувся до ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко» із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку, який є присічним і поновленню не підлягає (дата ДТП - 23.07.2017 р.; дата звернення до страховика - 15.12.2018 р.), тому відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні правові підстави для виплати цим страховиком відшкодування позивачу у розмірі 100 000 грн., так як відповідно до даної норми закону, у страховика не виникло обов`язку здійснити таке страхове відшкодування та правомірно відмовлено позивачу у виплаті страхових сум. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення із ПрАТ «Українська Транспортна Страхова Компанія «Ютіко» 100 000 грн. майнової шкоди, а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити. При цьому, відмовляючи у задоволенні даної вимоги, суд відхиляє доводи позивача про те, що причиною не подання такої заяви у визначений законом строк була відсутність інформації про наявність страхового поліса у [PERSON] та назву страхової компанії у якій [PERSON] застрахував цивільно-правову відповідальність, оскільки маючи повну інформацію про винуватця ДТП, марку та реєстраційний номерний знак його автомобіля, починаючи з 23.07.2017 р. по 23.07.2018 р., тобто у однорічний строк з дня вчинення ДТП, котрий визначений законом, не був позбавлений можливості самостійно отримату таку інформацію на сайті Моторно транспортного страхового бюро України, яка оприлюднена в єдиній централізованій базі даних МТСБУ та є доступна для кожного користувача. На підтвердження обставин звернення до страхової компанії із заявою про отримання інформації про укладення [PERSON] договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності позивач надав суду відповідь на адвокатський запит від 13.11.2018 р. Із даного документа встановлено, що із таким запитом позивач звертався до страховика після спливу одного року з дня вчинення ДТП. При цьому, суд звертає увагу, що представник позивача просив надати інформацію про укладення договору добровільного страхування [PERSON] , котрий не має жодного відношення до даної справи, оскільки відповідачем у цій справі є [PERSON] . Також суд звертає увагу на те, що під час досудового розслідування кримінального провадження та в ході судового розгляду кримінального провадження, ще до закінчення встановленого законом річного строку для подання заяви про здійснення страхового відшкодування, [PERSON] мав професійного адвоката, який здійснював захист його прав та інтересів у даному провадженні, а тому будучи юридично необізнаним мав можливість подати такі заяви через адвоката. Безпідставними є доводи позивача та його представника, що річний строк подання заяви про здійснення страхового відшкодування слід рахувати не з дня вчинення ДТП (23.07.2017 р.), з дня постановлення судом ухвали (06.06.2018 р.), оскільки із аналізу п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко вбачається, що такий строк слід рахувати з дня вчинення ДТП. Жодними нормами цього Закону, а також нормами цивільного законодавства не встановлено іншого порядку обчислення початку перебігу цього строку, зокрема вказівку на те, що такий строк слід рахувати з дати ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення із [PERSON] майнової та моральної шкоди суд виходить з наступного. Оскільки [PERSON] на день здійснення ДТП застрахував свою цивільно-правову відповідальність, однак розмір завданої ним майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, тому обсяг його майнової відповідальності обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди ( 137602,80 грн.) і сумою страхового відшкодування (100 000 грн.) та становить 37602,80 грн., яка підлягає стягненню із [PERSON] в користь позивача. Враховуючи, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним, і позивачу, як власнику даного транспортному засобу, підлягає відшкодування вартості автомобіля до ДТП, а тому залишки даного транспортного засобу, вартістю 36409,96 грн., підлягають переданню [PERSON] , як особі, яка має здійснити відшкодування шкоди в розмірі 37 602,80 грн. При цьому, суд вважає ефективним способом захисту порушеного права позивача таку вимогу якпередання залишків автомобіля марки «Опель Віваро» р.н.з. [NUMBER] [PERSON] лише після відшкодування ним майнової та моральної шкоди позивачу, оскільки у випадку набрання рішенням законної сили і добровільного не відшкодування відповідачем такої шкоди позивачу, останній зобов`язаний буде передати такі залишки відповідачу, незважаючи на не відшкодування ним шкоди позивачу, що буде надалі порушувати права та інтереси позивача та суперечити завданням та принципам цивільного судочинства. Вирішуючи вимогу про стягнення із [PERSON] 20 000 грн. моральної шкоди суд виходить з наступного. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Беручи до уваги характер та обсяг страждань (фізичних, душевних ), яких зазнав позивач [PERSON] у зв`язку з неможливістю використовувати свій автомобіль за призначенням у зв`язку з його пошкодженням (знищенням) з вини відповідача [PERSON] , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним частково задовольнити позов в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди, яка на думку суду повинна становити 2000 грн., суму якої суд вважає достатньою, обґрунтованою і такою, що відповідає розміру вищевказаних моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок пошкодження його автомобіля. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення частково з огляду вищенаведеного. Оскільки позов задоволено частково, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно розміру задоволених вимог. Судом встановлено, що позивач поніс витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 2000 грн., що підтверджується квитанцією. Беручи до уваги, що позовні вимоги до [PERSON] задоволено частково (37,4 % розміру заявлених вимог до [PERSON] ), тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 784 грн. витрат пов`язаних із розглядом справи (2000 х 37,4:100). Враховуючи, що при поданні позову позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в користь держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: partial