Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 10.01.2019 року між ТзОВ «Олком-Лізинг» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за реєстровим № 21; скасування запису про право власності на нерухоме майно за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за індексним номером об`єкта нерухомого майна 45002772, номер запису про право власності 29808152. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 грудня 2006 року між ТзОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 298-4.4. Відповідно до умов кредитного договору, банку надав позивачу кредитні кошти у розмірі 42000,0 доларів США, які він зобов`язувався повернути у повному обсязі до 08.12.2026 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки від 08.12.2006 року, а також 13.12.2006 року укладено іпотечний договір, предметом якого була квартира [ADDRESS] . Крім цього, 15 серпня 2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 298-4.4 від 08 грудня 2006 року, відповідно до умов якої позивачу було зменшено розмір обов`язкового щомісячного платежу із 553,05 доларів США до 101,0 доларів США. Вказане свідчить про виконання позивачем своїх зобов`язань перед позикодавцем, а саме за період з 2007 року по 2015 рік ним сплачено в рахунок кредитних зобов`язань платежів на загальну суму 63655,58 доларів США, що складається із тіла кредиту у розмірі - 42000,0 доларів США та процентів за його користування. Позивачу стало відомо, що належна йому квартира [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] , який набув право власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 січня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. Крім цього, квартира останньому була відчужена ТзОВ «Олком-Лізинг», правовідносин з яким у позивача не виникало ніколи. Іпотекодержателем майна, яке являється предметом оспорюваного договору було ТзОВ «Банк «Фінанси та Кредит». Водночас, від іпотекодержателя на адресу позивача не надходило жодних повідомлень щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на умовах, передбачених договором іпотеки. Строк дії договору не завершився. В свою чергу, відповідач скористався одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме продаж іпотекодежателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору-купівлі продажу у порядку встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Позивач, зазначає, що у квартирі, яка являється предметом іпотеки проживають неповнолітні діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Звертає увагу, що його не було повідомлено про відступлення зобов`язань на користь ТзОВ «Олком-Лізинг», а також про намір відчужити квартиру третім особам. Вважає, що зазначений вище договір купівлі-продажу квартири укладений з порушенням норм чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним. Як на правову підставу покликається на вимоги ст.ст.203, 215 ЦК України та ст.ст.24, 35, 38 Закону України «Про іпотеку». Справа поступила до суду 25 березня 2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу час для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26 березня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонено вчиняти будь-які дії, пов`язані з її відчуженням до вирішення справи по суті. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2019 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 02 травня 2019 року на адресу суду поступили письмові пояснення третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. Остання зазначає, що оспорюваний правочин посвідчений нею у відповідності до вимог ст.ст.54, 55 Закону України «Про нотаріат», ст.38 Закону України «Про іпотеку», а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд справи без її участі, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. 22 травня 2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Позов вважають необґрунтованим, оскільки наведений позивачем розрахунок щодо повернення кредитних зобов`язань не містить інформацію про те, які саме платежі (тіло кредиту, проценти, пеня, штрафи) та за який період були здійснені останнім. Крім цього, більша частина платежів здійснена з порушенням погодженого сторонами щомісячного ануїтетного платежу. Крім цього, позивачем не представлена додаткова угода № 1 від 15.08.2012 року до кредитного договору № 298-4.4., якою встановлено графік зниження розміру заборгованості, тому визначити розмір процентів після зазначеної дати та сукупну вартість кредиту не вдається можливим. Наданий позивачем реєстр платежів містить лише загальні суми сплачених коштів. Зазначає, що 12.06.2018 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення ТзОВ «Олком-Лізинг» надіслано позивачу повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 298-4.4. від 08.12.2006 року та договором іпотеки від 13.12.2006 року, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» - відповідачу. Зазначене підтверджується роздруківкою про вручення поштової кореспонденції. Крім цього, боржника повідомлено, що у разі не сплати боргу у розмірі 67030,36 гривень в 30-денний строк на рахунки нового кредитора, квартира [ADDRESS] буде зареєстрована за новим кредитором та продана. Із змісту іпотечного договору вбачається право іпотекодержателя задовольнити вимоги, зокрема, шляхом продажу останнім від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи наведене, відповідачем було подано пакет документів приватному нотаріусу для реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТзОВ «Олком-Лізинг» з подальшим відчуженням нерухомого майна [PERSON] . У зв`язку із наведеним просить відмовити у задоволенні позову. 24 червня 2019 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому останній заперечує доводи відповідача про безпідставність позовних вимог з наступних підстав. Відповідач не представив жодних доказів, які б підтверджували (спростовували) факт сплати грошових зобов`язань позивачем, а лише наводить цифри без належного обґрунтування. Водночас, позивачем подано платіжні доручення здійснені на виконання кредитних зобов`язань. Щодо скерування позивачу повідомлення про відступлення права вимоги та реалізацію іпотечного застереження щодо продажу предмета іпотеки, [PERSON] такого не отримував, а представником відповідача не долучено належні докази вручення такого - квитанції, повідомлення про вручення, опис вкладення, тощо. Із змісту представленої роздруківки встановити факт вручення поштового відправлення позивачу неможливо. Крім цього, в ході судового розгляду були подані клопотання про призначення судово-економічної експертизи та зупинення провадження у справі до розгляду Львівським апеляційним судом апеляційної скарги на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступником якого є ТзОВ «Олком-Лізинг» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак такі у подальшому були відкликані представником відповідача ТзОВ «Олком-Лізинг». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав наведених вище. Додатково зазначив, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором, забезпеченим квартирою, договір про відчуження якої оскаржується, завершується у 2026 році. Проте, відповідач уклав договір купівлі-продажу квартири, яка належала на праві власності позивачу без його відома та не скерувавши відповідне повідомлення про намір здійснити реалізацію предмета іпотеки. Позивачу стало відомо про укладення оспорюваного договору у лютому 2019 року. Представник відповідача ТзОВ «Олком-Лізинг» Мисковець О.Ю. у судовому засіданні проти позову заперечив, вважає такий безпідставним. Пояснив, що позивач не виконував зобов`язання за кредитним договором, тому іпотекодержателем було здійснено позасудовий порядок звернення на предмет іпотеки, шляхом укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від свого імені. Так, позивач не сплачував тіло кредиту, а лише відсотки за користування кредитним продуктом. Крім цього, останньому скеровувалось повідомлення про намір відчужити предмет іпотеки, однак [PERSON] не відреагував на таке відповідним чином. Треті особи [PERSON] та приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Крім цього, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. у своїх поясненнях на позов, просила розглядати справу у її відсутності та відмовити у задоволенні позову. Враховуючи наведене, розгляд справи завершено без їх участі, неявка яких не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних відстав. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимогами п.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири, укладеного 10 січня 2019 року між ТзОВ «Олком-Лізинг» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за реєстровим № 21, ТзОВ «Олком-Лізинг» продало, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Продаж квартири вчинено за 140000,0 гривень. Згідно із Інформаційної довідки № 156134047 від 13 лютого 2019 року (а.с.27), квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10 січня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. Так, відповідно до умов кредитного договору від 08 грудня 2006 року № 298-4.4, укладеного між ТзОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 42000,0 доларів США з оплатою процентної ставки 15% річних. Судом встановлено, що 13 грудня 2006 року між ТзОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір іпотеки на забезпечення виконання кредитного договору № 298-4.4 від 13 грудня 2006 року, предметом якого була квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). За приписами ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями ст.37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Судом встановлено, що відповідно до умов договору іпотеки від 13.12.2006 року, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. Зокрема, п.11.3 договору іпотеки передбачено, що згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п.п.11.3.1, 11.3.2 задоволення вимог здійснюється, шляхом передачі іпотекодежрателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до витягу № 135692877 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.85), право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 22.08.2018 року за ТзОВ «Олком-Лізинг». З наведеного вище вбачається, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотеко держателя, шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. Згідно повідомлення директора ТзОВ «Олком-Лізинг» Казмірчук О.А., адресованого [PERSON] (а.с.84), 07 червня 2018 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТзОВ «Олком-Лізинг» укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким останній набув право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитними зобов`язаннями від 08.12.2006 року. Крім цього, позивача повідомлено про намір ТзОВ «Олком-Лізинг» згідно із ст.ст.37, 38 Закону України «Про іпотеку» зареєструвати за собою право власності на квартиру [ADDRESS] або здійснити продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. У разі виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором протягом 30 днів з дня отримання повідомлення ТзоВ «Олком-Лізинг» як новий кредитор та новий іпотекодержатель, відмовиться від реалізації права на квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням письмової вимоги [PERSON] , якому було запропоновано у 30-денний строк здійснити погашення існуючої заборгованості, між ТзОВ «Олком-Лізинг» та [PERSON] 10 січня 2019 року було укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. Так, відповідач як на підтвердження вручення вказаного повідомлення позивачу покликається на відстеження поштового відправлення (а.с.84), яке відправлено 06.07.2018 року та вручено адресату 07.07.2018 року. Однак, судом встановлено, що представником відповідача не представлено належних доказів на підтвердження того, що позивачу скеровано саме вказане повідомлення про намір відчужити квартиру, яка була предметом іпотеки та про те, що відбулось відступлення права вимоги на користь ТзОВ «Олком-Лізинг». Водночас, суд не бере до уваги вказаний факт як підставу для визнання оспорюваного договору недійсним, так як обставина, що ТзОВ «Олком-Лізинг» не виконало свого обов`язку повідомити іпотекодавця про намір укласти договір купівлі-продажу, не має наслідком визнання вказаного договору недійсним, а є лише підставою для відшкодування цій особі завданих збитків (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Наведене вище кореспондується із висновком Верховного Суду у справі № 607/14905/16-ц, який у відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує при ухваленні рішення. Судом встановлено, що іпотекодержатель реалізував своє право, передбачене в іпотечному договорі (іпотечне застереження) та, зареєструвавши право власності за ТзОВ «Олком-Лізинг», у відповідності до ст.38 Закону України «Про іпотеку» відчужив предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] третій особі [PERSON] . Щодо порушення відповідачем вимог ст.24 Закону України «Про іпотеку» в частині обов`язку іпотекодержателя письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням, слід зазначити, що предметом спору не є оспорювання відповідного договору відступлення права вимоги. Відтак презюмується правомірність переходу права вимоги за зобов`язанням позивача по кредитному договору № 298-4.4 від 08 грудня 2006 року до ТзОВ «Олком-Лізинг». Як на підставу заявлених вимог позивач покликається на те, що 15 серпня 2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 298-4.4 від 08 грудня 2006 року (а.с.24) відповідно до якої, позивачу було змінено графік платежів погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу. Як вбачається із долучених до матеріалів справи валютних ордерів (а.с.101-115, 151-167), сплачених в рахунок погашення кредитного зобов`язання за договором № 298-4.4 від 08.12.2006 року, останнім регулярно вносились кошти на виконання вимог вказаного договору. Судом враховується те, що платежі в якості погашення заборгованості позивача за кредитним договором № 298-4.4 від 08.12.2006 року були предметом розгляду цивільної справи, яка перебувала на розгляді у Сихівському районному суді м.Львова та за результатами розгляду якої 12 жовтня 2017 року частково задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № 298-4.4 від 08.12.2006 року. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № 298-4.4 від 08.12.2006 року станом на 28.07.2016 року по відсоткам за користування кредитом та основному боргу у розмірі - 2011,31 доларів США та пеню у розмірі - 311,46 гривень. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № 298-4.4 від 08.12.2006 року станом на 28.07.2016 року по відсоткам за користування кредитом та основному боргу у розмірі - 2011,31 доларів США та пеню у розмірі - 911,46 гривень. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № 298-4.4 від 08.12.2006 року станом на 28.07.2016 року по відсоткам за користування кредитом та основному боргу у розмірі - 2011,31 доларів США та пеню в розмірі - 49911,46 гривень. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 298-4.4 від 08.12.2006 року станом на 28.07.2016 року по відсоткам за користування кредитом та основному боргу у розмірі - 2011,31 доларів США та пеню у розмірі - 49911,46 гривень. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» понесені судові витрати в сумі по 299,47 гривень з кожного. Постановою Львівського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12 жовтня 2017 року в частині солідарного стягнення заборгованості за пенею з [PERSON] та [PERSON] ; з [PERSON] та [PERSON] змінено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступником якого є ТзОВ Олком-Лізинг» заборгованість за кредитним договором № 298-4.4 від 08 грудня 2006 року станом на 28 липня 2016 року по пені в сумі 10000,0 гривень. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступником якого є ТзОВ «Олком-Лізинг» заборгованість за кредитним договором № 298-4.4 від 08 грудня 2006 року станом на 28 липня 2016 року по пені в сумі 10000,0 гривень. В решті рішення суду залишено без змін. Водночас, суд звертає увагу на те, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина 2 ст.36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, закон прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Судом встановлено, що позивач постійно із сім`єю проживає та зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , яка є єдиним його житлом. Враховуючи наведене вище, квартира площею 43,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута у зв`язку із дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТзОВ «Олком-Лізинг» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору № 298-4.4 від 08.12.2006 року, укладеного в іноземній валюті, а також укладенням відповідачем договору купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки від свого імені. Відтак, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТзОВ «Олком-Лізинг» та посвідченні договору купівлі-продажу квартири, укладеного 10 січня 2019 року між ТзОВ «Олком-Лізинг» та [PERSON] . Аналогічний висновок щодо застосування положень Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Відтак, при ухваленні рішення суду враховується, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки зазначений закон передбачає мораторій на примусове звернення стягнення на нерухоме майно, а відповідач здійснив стягнення на підставі іпотечного застереження, що є добровільною згодою іпотекодавця на перехід права власності на квартиру до банку в рахунок виконання зобов`язань за договором кредиту. Оскільки договір купівлі-продажу було укладено щодо майна, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому дії відповідача з відчуження без згоди власника предмета іпотеки не відповідає вимогам статті 203 ЦК України. Позивач постійно проживає у спірній квартирі, загальна площа якої не перевищує 140 кв.м., іншого нерухомого майна у власності позивача немає, згоди на відчуження спірного майна він не надавав, тому договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 10 січня 2019 року між ТзОВ «Олком-Лізинг» та [PERSON] є недійсним, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При цьому, вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на те, що з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року (справа № 917/1739/17) зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Відтак, суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Крім цього, вирішуючи питання про скасування запису про право власності на нерухоме майно за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за індексним номером об`єкта нерухомого майна 45002772, номер запису про право власності 29808152, слід врахувати наступне. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Оскільки суд прийшов до висновку про порушення вимог ст.203 ЦК України при укладенні оспорюваного договору, а тому, підлягає скасуванню рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Як вбачається із положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно. Враховуючи, що договір купівлі-продажу від 10 січня 2019 року квартири [ADDRESS] , укладений між ТзОВ «Олком-Лізинг» та [PERSON] з порушенням встановленого законом порядку, рішення про державну реєстрацію права власності за останнім підлягає скасуванню, тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню також. Враховуючи викладене, позов [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування запису про право власності на нерухоме майно за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , підлягає до задоволення у повному обсязі. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору у розмірі 1921,0 гривні (а.с.1, 32, 46).

Outcome: approved