Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовними вимогами, які в процесі розгляду справи уточнив заявою від 03.09.2015 року та просить стягнути з ТзОВ «Міра і К» моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень, а з ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого у розмірі 1015,0 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.05.2015 року встановлено вину працівника відповідача ТзОВ «Міра і К», водія [PERSON], який 05.04.2014 року о 07. год. 00 хв., керуючи транспортним засобом, який належить відповідачу ТзОВ «Міра і К» - автобусом марки «Богдан А09202», р.н. [NUMBER], порушивши Правила дорожнього руху України, заподіяв йому, як пасажиру маршрутного транспортного засобу, тілесні ушкодження, які полягали у переломі тіла нижньої щелепи справа та перелому суглобових паростків нижньої щелепи з обох боків. Внаслідок цього йому була заподіяна моральна шкода, яка полягала у тому, що він через перенесену фізичну травму, заподіяну йому внаслідок вчинення злочину, тривалий час змушений був лікуватися, 24 дні знаходився на стаціонарному лікуванні, відчував сильний фізичний біль та незручності, пов'язані з порушенням звичних умов його побуту та життя. Зокрема, внаслідок перелому щелепи він був позбавлений можливості належно харчуватися, вести звичний для нього спосіб активного життя та відпочинку. Як наслідок вважає, що йому заподіяно сильні душевні страждання, які він переживає і по даний час, оскільки фізичний біль від перенесеної травми періодично йому дошкуляє, що змушує його нести витрати на придбання ліків для зменшення больового відчуття, він позбавлений можливості звичайного прийому їжі. Для відновлення свого нормального життєвого укладу він змушений докладати значних зусиль. Крім цього вважає, що глибина душевних переживань поглиблюється і поведінкою відповідача, який будучи власником транспортного засобу та роботодавцем особи, яка під час виконання посадових обов'язків заподіяла йому шкоду, протягом тривалого часу не вчинив жодних дій, спрямованих на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, внаслідок чого він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Розмір заподіяної моральної шкоди він оцінює у 50 000 гривень, а тому просить її стягнути з відповідача ТзОВ «Міра і К». Крім цього зазначив, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої йому було заподіяно тілесних ушкоджень, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автобуса марки «Богдан А09202», р.н. [NUMBER], була застрахована відповідачем ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант». А відтак, оскільки відповідно до положень ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний нести витрати по відшкодуванню шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого, а ним понесено витрат на лікування на загальну суму 1015,0 гривень, тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав, додатково вказали, що шкоду здоров'ю позивача було заподіяно під час перевезення водієм відповідача пасажирів маршрутним транспортним засобом, в ході якого він в'їхав маршруткою в дерево, позивач вдарився головою в сидіння, внаслідок чого йому було заподіяно тілесні ушкодження у виді перелому щелепи. Тому вважають підставними вимоги про покладення на власника транспортного засобу та роботодавця винного водія обов'язку по виплаті моральної шкоди. В частині стягнення страхового відшкодування до страховика також вважають підставними вимоги та такими, що випливають із Закону. При цьому позивач пояснив суду, що із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика не звертався, оскільки йому не було відомо про те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди. Представник відповідача ТзОВ «Міра і К» Сухарина І.С. в судовому засіданні відносно позову заперечила, суду пояснила, що поняття відшкодування моральної шкоди є поняття об'єктивне та оціночне, при вирішенні питання про відшкодування такої шкоди слід керуватися не лише суб'єктивними критеріями оцінки потерпілим, а і критеріями які характеризують її зовнішні прояви, такі як порушення усталеного способу життя, життєдіяльності потерпілої особи, тощо. Однак переконана, що виходячи з обставин отримання потерпілим ушкодження здоров'я, що мало наслідком отримання втрат майнового та немайнового характеру, ступеня ушкодження здоров'я та прикладених зусиль для відновлення свого усталеного способу життя, позивачем не доведено, та не підтверджено жодними об'єктивними доказами, що заявлений ним розмір моральної шкоди відповідає тим немайновим втратам, яких потерпілий зазнав. А відтак просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» Сухарина С.І. відносно позову заперечив. В судовому засіданні пояснив, що позивач на даний час не набув право на отримання страхового відшкодування, оскільки в порушення вимог ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не подав до страховика відповідної заяви з переліком необхідних документів, чим позбавив їх права на розгляд вказаного питання та добровільної виплати у випадку підставності заявлених вимог. Крім цього зазначив, що вимоги позивача про виплату страхового відшкодування мають бути належно підтверджені документально, зокрема, виписним епікризом з підписом лікаря та печаткою відповідного медичного закладу, оскільки у випадку здійснення таких виплат страховиком, до нього перейде право регресної вимоги до власника транспортного засобу або винного водія. Оскільки таких доказів позивачем не представлено, перевірити факт перебування його на стаціонарному лікуванні пов'язаному з отриманими тілесними ушкодженнями не можна на даний час. А тому з врахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому розгляд справи проведено без його участі та на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов частково задовольняє з таких підстав. Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.05.2015 року (а.с.5-7), [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, зокрема, у тому, що він 05.04.2014 року о 07 год. 00 хв., керуючи автобусом марки «Богдан А09202», реєстраційний номер [NUMBER], що належав ТзОВ «Міра і К», рухаючись по вул.Личаківській в м.Львові, порушивши Правила дорожнього руху України та посадові інструкції водія автобуса на регулярному міському маршруті, затверджених директором ТзОВ «Міра і К», спричинив настання дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої було заподіяно тілесних ушкоджень декільком особам, в тому числі пасажиру автобуса [PERSON] у виді перелому нижньої щелепи справа та переломи суглобових паростків нижньої щелепи з обох сторін, які утворились від контакту з тупими предметами, від удару підборіддя до виступаючих частин салону автобуса, та відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров'я. Частиною 4 ст.61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд вважає безспірно встановленими обставини, і такими, що не потребують доведення в судовому засіданні про те, що заподіяння шкоди здоров'ю позивача у виді перелому нижньої щелепи справа та переломи суглобових паростків нижньої щелепи з обох сторін, відбулися з вини [PERSON] в ході виконання ним трудових обов'язків водія ТзОВ «Міра і К», під час керування транспортним засобом, що належав ТзОВ «Міра і К». Позивач звернувшись до суду з позовом вважає, що внаслідок заподіяння шкоди його здоров'ю йому заподіяно моральну шкоду. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Одночасно ч.1 ст.1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Крім цього, ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, ч.1 названої статті Закону визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За таких обставин, оскільки здоров'ю позивача заподіяно шкоду джерелом підвищеної небезпеки, а саме шляхом використання у небезпечний для позивача спосіб транспортного засобу, що є власністю відповідача, під керуванням водія, який перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Міра і К», а відтак, суд вбачає підставними вимоги про отримання позивачем відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача ТзОВ «Міра і К», як власника транспортного засобу та роботодавця винного водія одночасно. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з того, що такий визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Крім цього, у п.п.3, 5, 9 Постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. На переконання суду, заподіяння позивачу моральної шкоди через ушкодження здоров'я у виді перелому нижньої щелепи справа та переломів суглобових паростків нижньої щелепи з обох сторін безперечно призвело до порушення звичного способу життя та праці позивача, заподіянню йому сильних душевних страждань, оскільки внаслідок такого він тривалий час змушений був лікуватися, 24 дні знаходився на стаціонарному лікуванні, відчував сильний фізичний біль, був позбавлений можливості належно харчуватися, вести звичний для нього спосіб активного життя та відпочинку. Для відновлення свого нормального життєвого укладу та стану здоров'я він змушений докладати значних зусиль та матеріальних затрат. З врахуванням наведеного, а також того, що обов'язок відповідача нести відповідальність за вказану шкоду судом встановлена, суд приходить до переконання, що з ТзОВ «Міра і К» слід стягнути в якості відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди грошові кошти у розмірі 20 000 гривень, оскільки такий розмір є розумною справедливою компенсацією душевних страждань позивача, спричинених внаслідок заподіяння фізичного болю та страждань, яких він зазнав у зв'язку із ушкодженням здоров'я джерелом підвищеної небезпеки. А тому позовні вимоги слід задоволити частково, судові витрати покласти на відповідача. Щодо стягнення моральної шкоди заподіяної з інших наведених позивачем підстав, зокрема, що випливають з п.2, 4 ст.23 ЦК України, то суд посилання позивача в цій частині не приймає до уваги, як такі, що не підтверджені жодними належними та допустимим доказами. Зокрема, позивачем не доведено, що внаслідок протиправних винних дій відповідача було принижено його честь, гідність чи ділову репутацію, а також що протиправна поведінка відповідача призвела до заподіяння йому душевних страждань. В частині позовних вимог позивача щодо стягнення з іншого відповідача ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхового відшкодування у виді відшкодування шкоди внаслідок лікування потерпілого, то суд відмовляє у задоволенні позову з наступних підстав. Дійсно положеннями ст.ст.23, 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено такий вид страхового відшкодування, як відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що пов'язана з лікуванням потерпілого. Проте, як випливає з вимог ст.35 цього ж Закону, право на отримання страхового відшкодування в порядку визначеному Законом в потерпілої особи лише внаслідок подачі нею страховику заяви про виплату страхового відшкодування з визначеним переліком документів. Однак, як встановлено в судовому засіданні, і вказані обставини підтвердив позивач, що до страховика ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» він із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на даний час жодними діями відповідача ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» юридичне право позивача на отримання страхового відшкодування не порушене, з приводу цього позивачем жодних доказів суду не надано, а відтак суд вважає, що на даний час відсутні підстави для стягнення такого в судовому порядку. У зв'язку із наведеним в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: approved