Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 24 427,47 доларів США за кредитним договором №4539-007/08Р від 11.03.2008 року, посилаючись на те, що згідно вказаного кредитного договору відповідачка отримала у позивача кредитні кошти в сумі 16 835 дол. США зі сплатою 11,99 % річних строком до 11.03.2015 року. 03.02.2009 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №4539-007/08Р від 11.03.2008 року, відповідно до якого кредит надається позичальнику терімном з 11.03.2008 року до 10.08.2008 року зі сплатою 11,99% річних, з 11.08.2008 року по 11.03.2015 року зі сплатою 12,99% річних. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору станом на 11.08.2015 року за нею наявна заборгованість в розмірі 24 427,47 доларів США, яку банк просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.81). Відповідачка в судові засідання призначені на 16.12.2015 року, 16.02.2016 року та 24.05.2016 року не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В судові засіданні призначені на 08.04.2016 року та 12.09.2016 року подала заяви про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю залучення до участі у справі фахівця у галузі права та у звязку з сімейними обставинами (а.с.65, 94). Крім цього, 23.05.2016 року подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, відповідно до якої просила відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по кредиту, щодо якої сплили строки позовної давності, тобто до 01.12.2012 року (а.с.78, 79). Враховуючи вимоги ст. 157 ЦПК України щодо розумності строків розгляду справи, беручи доу ваги те, що справа перебуває у провадженні ще з 01.12.2015 року, суд розцінює неявки відповідачки в судові засідання та заяви про їх відкладення як зловживання своїми правами та вважає за доцільне розглянути справу за відсутності відповідачки на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 11.03.2008 року між АКБ ПРАВЕКС-БАНК, правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ ПРАВЕКС-БАНК та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №4539-007/08Р, відповідно до якого АКБ ПРАВЕКС-БАНК надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 16 835 дол. США, з кінцевим терміном повернення 11.03.2015 року зі сплатою 11,99% річних (п.1.2. Договору) (а.с. 12-17). 03.02.2009 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №4539-007/08Р від 11.03.2008 року, відповідно до якого кредит надається позичальнику терімном з 11.03.2008 року до 10.08.2008 року зі сплатою 11,99% річних, з 11.08.2008 року по 11.03.2015 року зі сплатою 12,99% річних (а.с. 18). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, позичальник належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунокм заборгованості по кредитному договору та не заперечується відповідачкою згідно її заяви (а.с. 78, 79). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 11.08.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4539-007/08Р від 11.03.2008 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідачки за кредитом в розмірі 24 427,50 дол. США, в тому числі: 14 191,00 дод. США заборгованість по кредиту, 10 236,47 дол. США заборгованість по відсотках (а.с.9-11). Відповідачкою через канцелярію суду подано до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.78, 79), що згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Як вбачається з умов кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору 11.03.2015 року (п. 1.2 договору). Також сторонами погоджено строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, зокрема повернення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 201 дол. США щомісяця до 10 числа наступного місяця (п. 4.4 договору). Згідно п. 4.5. кредитного договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, в також на момент припинення дії договору, визначеного в п.1.2. Даного договору. Відповідно до п. 1.2. договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору №4539-007/08Р від 11.03.2008 року, п.4.4. кредитного договору викладено в наступній редакції: Позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту щомісяця включно до 10-го числа шляхом внесення грошових коштів у відповідності з гафіком погашення кредиту, встановленого в додатку №2 до даного Договору (а.с.18). Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідачка в заяві вказує, що перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та сплати процентів за його користування з жовтня 2009 року. Дана обставина не спростована проведеним банком розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 9-11). Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у п. 9.1 кредитного договору, відповідно до якого Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків і передбачених даним Договором неустойок, а також відшкодування збитків, заподіяних Банкові внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником даного Договору, а Позичальник зобовязаний повернути Банку суму заборгованості, що залишилася, за кредитом, сплатити належні відсотки і неустойки, а також відшкодувати заподіяні Банку збитки, у визначених п.п.9.1.1.-9.1.8. випадках (а.с.13 (зворот). Таким чином, виходячи з норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України суд приходить до висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки, пунктами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами щомісяця до 10 числа наступного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вважає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. При цьому суд враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України. З позовом ПАТ КБ ПРАВЕКС-БАНК звернулось 09.11.2015 року (дата відправлення позовної заяви на адресу суду поштою), а тому строк позовної давності по щомісячним платежам до 01.11.2012 року за кредитним договором № 4539-007/08Р від 11.03.2008 року позивачем пропущено. З врахуванням пропуску позовної давності, загальна сума заборгованості по кредитному договору складає 10 717,42 дол. США, з яких: 4 562,42 дол. США відсотки, 6 155,00 дол. США тіло кредиту. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.25, 26) банк мав право здійснювати операції, з валютними цінностями, а тому, стягнення заборгованості по кредитному договору №4539-007/08Р від 11.03.2008 року слід здійснювати в іноземній валюті. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну вимогу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задоволити частково, стягнувши з відповідачки в користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 717,42 дол. США. В задоволенні решти вимог щодо стягнення кредитної заборгованості слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому сплачені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню зі сторони відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 256, 261, 526, 267, 527, 530, 554, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed