Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, мотивуючи тим, що 08.10.2019 року ним було помилково переведено на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 15075,38 гривень. 06.12.2019 року він звертався до відповідача з проханням про повернення даних коштів шляхом поповнення його карткового рахунку на вказану суму протягом трьох днів з моменту отримання листа. Даний лист було повернуто позивачу у зв`язку із закінчення терміну зберігання, а смс-повідомлення та дзвінки відповідач ігнорує. Враховуючи наведене просив стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в сумі 15075,38 гривень, проценти за користування чужими коштами за період з 08.10.2019 року по 21.02.2020 року в сумі 798,16 гривень, сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень. 06.10.2020 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Рубцовою К.В. подано клопотання про збільшення позовних вимог. Відповідно до поданого клопотання просить стягнути з відповідача суму процентів за користування коштами за період з 08.10.2019 року по 06.10.2020 року в розмірі 1 515, 88 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, представником позивача подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує. В судовому засіданні 22.10.2020 року відповідачу було вручено копію позовної заяви з додатками та відкладено судове засідання для можливого врегулювання спору між сторонами. В наступні судові засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Про судове засідання відповідач був повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 08 жовтня 2019 року позивачем, під час користування інтернет-банком Приват24 та виконання операцій з перерахування грошових коштів, було помилково перераховано грошові кошти в сумі 15075,38 грн. на картку Приватбанку [PERSON] . Дана обставина підтверджується дублікатом чека - квитанція №P24AP24A677504953A3447 від 08.10.2019 року, з якого вбачається, що [PERSON] , платник перерахував грошові кошти в розмірі 15075,38 грн. отримувачу [PERSON] . Як вказує у позові позивач, та не спростовано відповідачем, жодних договірних відносин між ним та відповідачем не існувало, а тому грошові кошти, які були помилково перераховані позивачем на рахунок відповідача, є майном, що набуте відповідачем без наявної правової підстави. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Вказане узгоджується з правовою позицією, що висловлена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц (касаційне провадження № 61-15428св19). Відповідачем доводи позивача щодо отримання коштів у розмірі 15075,38 грн. без достатньої правової підстави не спростовані, а тому майнові права [PERSON] підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] вказаних коштів. Мотивуючи рішення в частині стягнення відсотків за використання безпідставно набутих коштів, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Окрім цього Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц) зазначено, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом частини 2 статті 1214 та статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки. Однак стаття 536 ЦК України не містить розміру процентів за користування чужими грошами і відсилки до спеціальної норми закону. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відсотки за користування чужими грошовими коштами слід обраховувати за частиною 2 статті 625 ЦК України, а не за частиною 1 статті 1048 ЦК України, як просить позивач. Сума відсотків за користування 15075,38 грн. безпідставно отриманих коштів розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]. Розмір процентів за користування безпідставно набутими коштами за період з 08.10.2019 року по 06.10.2020 року складає 1515,88 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесення судових витрат позивач надав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У постанові Верховного Суду від 17.10.2018р. по справі № 301/1894/17 зазначено, що суд вирішуючи питання розподілу судових витрат, має з,ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням вищевикладеного, а також приймаючи до уваги те, що позивачем документально підтверджено судові витрати на правничу допомогу, вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 5, 11, 177, 509, 536, 625, 1048, 1212, 1214 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved