Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні житловим будинком. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власниками житлового будинку № 95-Б по вул. Потебні в м. Луцьку. В даному будинку проживає рідна сестра колишнього зятя [PERSON] разом з своїм сином [PERSON] На початку жовтня 2015 року вона вирішила розпорядитися своїм житловим будинком. Про намір самостійно проживати у даному житловому будинку вона повідомила відповідачів, однак, останні ігнорували її прохання. У звязку з цим, вона через засоби звязку направляла відповідачам вимогу про звільнення житлового приміщення. Вважає, що відповідачі займають житлове приміщення без будь-яких правових підстав та відмовляються в добровільному порядку звільнити його, то просить суд виселити [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку № 95-б по вул. Потебні в м. Луцьку та зняти їх з реєстрації місця проживання. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмове заперечення по справі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку № 95-б по вул. Потебні в м. Луцьку, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 25.01.2009 року. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до \~ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, \~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Ст.41 Конституцією України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Позивач зазначає, що у будинку незаконно проживають [PERSON] та [PERSON], які не надають їй доступу до нього. Отже, перебування відповідачів у даному будинку, що належить на праві приватної власності [PERSON], перешкоджає останній у здійсненні права користування, володіння і розпорядження своєю власністю. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, виселити [PERSON] та [PERSON] з будинку № 95-Б по вул. Потебні в м. Луцьку. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. А тому суд вважає, що вимога позивача про зняття з реєстрації відповідача є зайвою, оскільки виселення і є підставою для внесення даних про зняття особи з реєстраційного обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачами судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: partial