Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 22.05.2020 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 200522-001, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 70 000 грн. зі сплатою 5,9 % від загального розміру кредиту. Позивачу перераховані кошти в розмірі 65 870 грн. із врахуванням стягнутих разових процентів відповідно до п.4.2 кредитного договору. Для забезпечення виконання зобов`язань, між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] 22.05.2020 року укладені договора поруки, відповідно п.3.1. яких, у випадку невиконання позичальником свого зобов`язання, поручитель та позичальник відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання, станом на 09.06.2021 року заборгованість по кредитному договору складає 44 217,03 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 18 170 грн., простроченої заборгованості за відсотками 12 390 грн., строкової заборгованості за відсотками 4 130 грн., інфляційні втрати 7 350 грн., 3 % річних в сумі 2 177,03 грн. Позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором та понесені витрати при розгляді справи. Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність та відзив щодо не визнання позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову. У відзиві посилалась щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості, нарахування відсотків, недоведеності існування боргу. Позивачем нараховано пеню, штраф, що протирічить діючому законодавству. Позивачем не надано суду доказів оформлення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, пам`ятки клієнта і тарифів, що в сукупності із заявою, свідчило б про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Відсутні докази зарахування кредитних коштів на картку відповідача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали суду відзиви на позовну заяву, в яких позовні вимоги не визнали, оскільки заявлені позивачем суми до стягнення не ґрунтуються на належних доказах, відсутні докази видачі кредиту та його часткового погашення [PERSON] [PERSON] , [PERSON] є неналежними відповідачами, оскільки не надавали згоди на укладення кредитного договору та взагалі договори поруки ними не укладались. Гарантом повернення кредиту може бути лише банк, інша фінансова установа чи страхова організація. Відповідач [PERSON] втратила джерело доходу, не мала можливості виконувати свої зобов`язання за кредитом, зверталась до позивача щодо надання їй кредитних канікул. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог до поручителів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом установлено, що22 травня 2020 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 200522-001, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 70 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник ( [PERSON] ) зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та зробити оплату за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Строк дії договору становить з 22 травня 2020 року по 22 травня 2021 року ( п.2.1 кредитного договору). Згідно п.4.2 кредитного договору плата за користування складає 5,9% в місяць від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів, стягується разові проценти у розмірі 5,9 % від загального розміру кредиту. Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Реальна річна процентна ставка становить 119,17 % річних ( п.4.3) . Пунктом 4.4 цього договору процентна ставка за цим кредитним договором є фіксованою. Пункт 5 кредитного договору містить графік платежів. Відповідач ознайомлена з паспортом продукту «12 місяців», який містить всі істотні умови договору, а саме орієнтовну загальну вартість кредиту надану виходячи із обраних умов кредитування та суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які можуть мати місце в разі невиконання зобов`язань за кредитним договором в тому числі реальну річну проценту ставку 119,17 проценти, на яку також погодилася позичальник, підписавши даний паспорт. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29.06.2021 року по цивільній справі № 552/2293/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальність «Кредитсервіс» про захист прав споживачів, а саме визнання кредитного договору № 200522-001 від 22.05.2020 року недійсним, у задоволені позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили. Дослідженими в ході судового розгляду доказами та даним судовим рішенням установлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання та перерахував відповідачу [PERSON] кошти в сумі 65 870 грн. на визначений нею рахунок ( а.с. 11). Кошти перераховані в сумі з врахуванням п. 4.2 кредитного договору. 22 травня 2020 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № 200522-001-01, відповідно до п.1.1. якого поручитель ( [PERSON] ) зобов`язується перед кредитором (ТОВ «Кредитсервіс») за виконання зобов`язань [PERSON] у розмірі, що виникли з договору № 200522-001 від 22 травня 2020 року . 22 травня 2020 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № 200522-001-02, відповідно до п.1.1. якого поручитель ( [PERSON] ) зобов`язується перед кредитором (ТОВ «Кредитсервіс») за виконання зобов`язань [PERSON] у розмірі, що виникли з договору № 200522-001 від 22 травня 2020 року . Пунк. 2.2 договорів визначено, що поручитель ознайомлений з умовами основного договору та ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має. Пунктами 3.1. договорів поруки визначено, що у випадку невиконання позичальником свого зобов`язання поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Статтею 553 ЦК України визначено , що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Нормами ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідач [PERSON] свого обов`язку належним чином не виконала, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти в повному обсязі не повернула. Відповідно до розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку за кредитним договором № 200522-001 від 22 травня 2020 року, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 09 червня 2021 року виникла заборгованість, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 18 170 грн., прострочена заборгованість за відсотками 12 390 грн., строкова заборгованість за відсотками 4 130 грн., нараховані інфляційні втрати 7 350 грн., 3 % річних в сумі 2 177,03грн. Що стосується підстав, які зазначила у своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] , то суд виходить з наступного. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою ПравлінняНаціонального банкуУкраїни від18червня 2003року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року. У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду виписку по рахунку відповідача (а.с.22), якою підтверджується як видача коштів за укладеним договором так і наявність заборгованості, також надано розрахунок заборгованості. Будь-якого контррозрахунку щодо відсутності заборгованості відповідачем [PERSON] не надано. Також, суд звертає увагу, що позивачем не заявлено до стягнення неустойку (штраф, пеню) відповідно до ст. 549 ЦК України, а тому як наслідок відсутні підстави для її зменшення. Заперечення відповідача [PERSON] щодо не надання позивачем доказів оформлення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, пам`ятки клієнта і тарифів, що в сукупності із заявою, свідчило б про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг є взагалі неприйнятними, оскільки між сторонами укладений саме кредитний договір № 200522-001 від 22 травня 2020 року, а не заява щодо встановлення ліміту на картковий рахунок. Сторонами обумовлені відсотки за користування кредитом, що відображено в пп.4,2, 4.3, 4.4. кредитного договору. Також є неприйнятними заперечення відповідачів [PERSON] , [PERSON] про те, що ними не укладались договори поруки, оскільки відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таких доказів зазначені особи суду не надали. Не погоджуючись із сумою заборгованості по кредитному договору, відповідачі [PERSON] , [PERSON] не надали будь-якого свого контррозрахунку. Посилання на застосування ст. 560 ЦК України в даних правовідносинах є помилковим, оскільки порука регулюється ст.ст. 553-559 ЦК України. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачами не доведено відсутність заборгованості по кредитному договору чи відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Такий розмір заборгованості , а саме в частині нарахування простроченої заборгованості за сумою кредиту, за відсотками, строкової заборгованості за відсотками , здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками, а тому підлягає стягненню. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач звертаючись з позовом про стягнення заборгованості по кредиту, також просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за інфляційними витратами в сумі 7 350 грн. та заборгованість за 3 % річних за користування кредитом 2 177 грн. 03 коп., про що надав суду відповідний розрахунок. Суд не може погодитись з даним розрахунком, оскільки позивачем проведено нарахування даних коштів без врахування фактично сплачених відповідачем [PERSON] платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості. Позивачем нараховані 3 % річних та індекс інфляції на суму 70 000 грн., проте позивач відповідно наданих документів не заперечує, а й надає належні докази проведення відповідачем [PERSON] оплати 51 830 грн. в рахунок погашення тіла кредиту та 37 170 грн. в рахунок погашення відсотків. Таким чином нарахування відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України повинні проводитись з врахуванням внесених відповідачем платежів, а тому підстави доля задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 200522-001 від 22 травня 2020 року в сумі 34 690 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позовні вимоги задоволено на 79 %, тому судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 793 грн. 30 коп.

Outcome: partial