Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» заборгованість по заробітній платі у розмірі 208 234,89 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначено про те, що у період з 02.08.2017 року по 22.07.2020 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Науково-дослідний інститут «Квант». На момент звільнення, позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 208 234,89 грн. за період з березня 2019 року по липень 2020 року. Відповідно до наказу відповідача № 195-к/тр від 20.07.2020 року, [PERSON] було звільнено з посади 22.07.2020 року. За вказаних обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 208 234,89 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31.07.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.10.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, а також позов з додатками, що стверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у період з 02.08.2017 року по 22.07.2020 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Науково-дослідний інститут «Квант», працював на посаді фрезерувальника п?ятого розряду, що стверджується даними трудової книжки [PERSON] . З 22.07.2020 року [PERSON] звільнено з посади на підставі наказу № 195-к/тр від 20.07.2020 року. Згідно довідки ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» № 92 від 16.07.2020 року, станом на 16.07.2020 року перед [PERSON] існує заборгованість із виплати заробітної плати за період з березня 2019 року по червень 2020 року. Виплата заробітної плати працівнику здійснювалась частково, по мірі надходження коштів на підприємство, та не має систематичного характеру. Відповідно до даних розрахункового листка [PERSON] за липень 2020 року, заборгованість ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» перед [PERSON] по виплаті заробітної плати за період з березня 2019 року по липень 2020 року становить 208 234 грн. 89 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вбачається, що станом на 22.07.2020 року відповідач мав перед позивачем заборгованість із заробітної плати на загальну суму 208 234 грн. 89 коп. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.07.2020 року по день ухвалення рішення у справі, тобто, 14 грудня 2020 року, що складає 102 робочих дні. Згідно відомостей Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за два останніх місяці, що передували звільненню, складала: 17 042,65 грн. - за травень 2020 року (відпрацьовано 19 робочих днів), 17 697,21 грн. - за червень 2020 року (відпрацьовано 20 робочих днів). Відтак, середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складає 890 грн. 77 коп. Тому, враховуючи положення статті 117 КЗпП України, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку після звільнення у розмірі 90 858 грн. 54 коп. (890 грн. 77 коп. х 102 дні) Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 208 234,89 грн. заборгованості по заробітній платі, 90 858,54грн. середнього заробітку за час затримки розрахункупри звільненні за період з 22.07.2020 року по 14.12.2020 року. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 2082 грн. 34 коп. судового збору.

Outcome: approved