Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 10 липня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Свердловського міського управління юстиції у Луганській області, зареєстрував шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 215. Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя не склалося в звязку із з різними поглядами на життя та обовязки. Сторони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, вважає, що шлюб носить формальний характер, тому за наведених обставин просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, однак подано суду заяву, за змістом якої просять розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, в письмовій заяві просить розглянути справу за її відсутності. Проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 29.09.2016 року винесено ухвалу про передання справи за підсудністю. 07.10.2016 Івано-Франківським міським судом складено акт, про те, що працівниками поштового відділення №18 було відмовлено у прийнятті листа по справі, адресованого на територію м.Старобільск Луганської області. Оскільки дану справу неможливо направити за підсудністю, суд вирішив розглянути справу в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області. Згідно свідоцтва про одруження серії І-НМ № 162980 від 10 липня 2013 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 10 липня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Свердловського міського управління юстиції у Луганській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 215. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідачка не зявляється в органи ДРАЦСу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved