Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до Енергодарського міського суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить укласти договір про надання житлово-комунальних послуг (з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] та КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради в редакції КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, а також стягнути з відповідача витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Представник позивача - Литвиненко Є. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в позовній заяві, а також на матеріали справи просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та посилаючись на надані суду письмові заперечення на позов та на матеріали справи просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу заперечень проти позову, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст..ст. 10, 11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами у справі КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради є виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; з ремонту приміщень, будинків, споруд; з цент реалізованого опалення; з централізованого постачання холодної та гарячої води в м. Енергодар Запорізької області. Будинок за адресою: [ADDRESS] - перебуває на балансі позивача. Відповідач у справі - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що в квітні 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який сторони уклали, підписавши протокол розбіжностей до даного договору. У вересні 2013 року позивачем було надано відповідачу договір про надання житлово-комунальних послуг (з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) за адресою: [ADDRESS] від 03.09.2013 року. Ознайомившись з вищезазначеним договором відповідач, підписала його та повернула позивачеві з протоколом розбіжностей, з якими не погодились сторона позивача. Ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типових договорів затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 та від 21.07.2005 № 630. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанов № 529 та №630 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року. Так, оскільки Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради є виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; з ремонту приміщень, будинків, споруд; з централізованого опалення; з централізованого постачання холодної та гарячої води в м. Енергодар Запорізької області, позивачем надано відповідачу договір про надання житлово-комунальних послуг (з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) за адресою: [ADDRESS] від 03.09.2013 року, який КП ПКВ було підготовлено з врахуванням положень типових договорів, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 та від 21.07.2005 № 630. Разом з тим, позивач у своїх позовних вимогах просить суд укласти між позивачем та відповідачем договір в тому числі про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, не надавши суду доказів недійсності чи втрати чинності раніше укладеного договору (квітні 2012) року між позивачем та відповідачем - про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який сторони уклали раніше, що фактично потягне врегулювання одних і тих відносин різними договорами. Крім того, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Так, у своїх позовних вимогах Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради просить суду класти договір про надання житлово-комунальних послуг (з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] та КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради в редакції КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України. При виборі способу захисту цивільного права необхідно виходити із суб'єктивного права та характеру його порушення. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). КП «ПКВ» ЕМР звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовом «про укладення договору» про надання житлово-комунальних послуг, вважаючи, що це є спосіб захисту, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦКУ, а саме - визнання права. Але позовні вимоги, які протягом всього часу розгляду справи підтримувались стороною позивача не містять жодних вимог щодо визнання за позивачем якогось права (зокрема про визнання договору укладеним), разом з тим позивач просить суд саме «укласти договір». Статтею 16 ЦКУ передбачено способи захисту цивільних прав. Також суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Діючим законодавством України не передбачено такого способу захисту права як «укладення договорів» судом, та не надано судам повноважень щодо укладення договорів між сторонами спору. З огляду на вищевикладене, позивач обрав спосіб захисту цивільних прав (укладення договору між сторонами судом) не передбачений діючим законодавством України, результаті чого позивачем заявлені позовні вимоги, які не ґрунтуються на вимогах закону, що на думку суду є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed