Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В позові зазначає, що він 05.02.2013 року був прийнятий на роботу в Дрогобицький державний навчально-курсовий комбінат (далі ДДНКК) на посаду інструктора з навчання практичної їзди і працював до 30.05.2013 року. Позивач вказує на незаконне його звільнення з роботи, за те, що 30.05.2013 року він, будучи на роботі, через погане самопочуття викликане високим тиском, змушений був піти до лікаря, залишив місце праці, повідомивши заступника директора даної установи, і цього дня був у чергового лікаря в Стебницькій міській лікарні. Звільнення зі сторони керівництва, було мотивовано тим, що [PERSON] без поважних причин був відсутній за місцем своєї роботи 30.05.2013 року більш як три години, нібито через не бажання виконувати деяку фізичну роботу на автодромі, який належить ДДНКК, тому був звільнений за статтею 40 п.4 КЗпП України (прогул). Оскільки, позивач є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, то така фізична робота йому протипоказана. 31.05.2013 року позивачем було представлено довідку від лікаря, про те, що він 30.05.2013 року був на прийомі у лікаря в Стебницькій міській лікарні через погане самопочуття що виникло через підняття артеріального тиску. Однак, йому було вручено наказ від 31.05.2013 року про його звільнення з 30.05.2013 року. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просять його задоволити. Позивач додатково пояснив, що в навчально-курсовому комбінаті дійсно за наказом №113 від 29.05.2013 року, керівника [PERSON], було скеровано ряд працівників на автодром для виконання певних робіт по його благоустрою, однак через високий тиск він не міг виконувати фізичної роботи, окрім того така праця не входить у його функціональні обов»язки, тим паче, таку роботу він не міг виконувати, оскільки нещодавно з 16.05.13р. по 27.05.13р. був на лікуванні в лікарні. Представник відповідача - Потічна Н. в судовому засіданні позов заперечила повністю, вважає, що позивача звільнено законно, оскільки останній 30.05.2013 року з 10.00 год. до 17.00 год. був відсутній на роботі без поважних причин, самовільно залишив місце праці, а наступного дня - 31.05.2013 р., до самого кінця, поки не вручили йому наказ про його звільнення, не представив медичної довідки за 30.05.2013 р. про його захворювання. Довідку керівник установи отримав практично після обіду 31.05.2013 р., коли вже був винесений наказ про звільнення [PERSON] і був наявний запис у його трудовій книжці про звільнення. Окрім того, просить суд не брати до уваги медичну довідку представлену позивачем до матеріалів справи, оскільки вона не має у кутовому штампі відповідного реєстраційного номеру, дата на штампі вказана 30.05.2013 року, а внизу довідки чомусь вказана дата 31.05.2013 р. Просить в позові відмовити. Третя особа [PERSON] в суді пояснив, що [PERSON] був звільнений наказом від 31.05.2013 р. за прогул 30.05.2013 р. Коли [PERSON] прийшов на роботу 30.05.13 р., зранку, перед приступленням до роботи в обов»язковому порядку працівників оглядає медсестра, яка вносить у відповідний журнал дані про стан здоров»я певного працівника, тестування на алкоголь, частота пульсу, вимірювання артеріального тиску, температура, тощо. Отже, згідно записів в такому журналі, [PERSON] зранку було оглянуто і внесено запис, що скарг від нього немає, тиск, температура, пульс, все цілком в нормі, тобто придатний до виконання своїх обов»язків, це свідчить про те, що зранку від позивача не було жодних скарг про поганий стан здоров»я. Також, зазначив, якщо у будь-якого працівника раптово погіршився стан здоров»я, він може негайно звернутися хоча б до їх медичної сестри, або зателефонувати на швидку медичну допомогу, а позивач з високим тиском та хворим серцем сам поїхав в інше місто - Стебник за медичною допомогою. На вимогу третьої особи - [PERSON], 31 травня 13 р. надати пояснюючу записку про причини пропуску роботи протягом робочого дня 30.05.13р., позивач відмовився, довідку про поважність відсутності на роботі цього числа не надавав, аж поки його не було ознайомлено з наказом про його звільнення. Йому відомо, що [PERSON] також проігнорував вимогу заступника директора [PERSON] та начальника відділу кадрів ДДНКК надати їм пояснення з причин відсутності на роботі 30.05.13р. За таких обставин, зважаючи на зухвалу поведінку працівника [PERSON], керівник установи прийняв рішення про негайне його звільнення з роботи за прогул. Просить у позові відмовити. Свідок [PERSON] - заступник директора ДДНКК в суді пояснив, що на підприємстві був дійсно винесений наказ про призупинення навчального процесу та проведення робіт по відновленню території автодрому, для цього скеровувались їхні працівники для виконання певних робіт. Роботи не могли бути фізично-важкими, потрібно було громадити, підмітати, забрати залишки каміння та інше. Цього дня - 30.05.13. р. свідок приїхав на автодром проконтролювати хід виконання робіт, але не виявив там [PERSON], який також мав бути там присутній, відразу ж після обіду зателефонував останньому, на що [PERSON] повідомив в телефонному режимі, що є хворий і знаходиться в лікарні. Наступного дня 31.05.2013 р. при прибутті [PERSON] на роботу, від нього вимагалось пояснення і документ від лікаря, однак позивач відмовився надати письмову пояснюючу і не надавав медичну довідку, тому, з цього приводу він змушений був подати доповідну директору [PERSON] Цього ранку свідок [PERSON] не допустив до роботи [PERSON], на час з»ясування обставин його відсутності на робочому місці 30.05.13 року. Свідок [PERSON] за таких обставин змушений був складати з іншими працівниками установи акти про відсутність [PERSON] на роботі 30.05.2013 року. Після обіду 31.05.2013 року, вже коли був винесений наказ про звільнення [PERSON], останній кудись поїхав і в подальшому привіз медичну довідку про його перебування в лікаря 30.05.2013 року. Свідок [PERSON] - начальник відділу кадрів ДДНКК суду пояснила, що і на її вимогу надати їй пояснення з приводу відсутності протягом робочого дня 30.05.2013 р. на робочому місці [PERSON] відмовився, про це вона доповіла керівнику, тому [PERSON] прийняв рішення і сказав їй звільнити останнього згідно закону. Так як пояснення не було надано, відсутня довідка про захворювання, вона як начальник відділу кадрів оформила документи на звільнення [PERSON] за п.4 ст. 40 КЗпП України. Свідок [PERSON] - медична сестра ДДНКК суду пояснила, що зранку 30.05.2013 року при огляді [PERSON] встановила, що він здоровий і може виконувати свою ділянку робіт, тобто «придатний», як зазначено у журналі. Про це він розписався, що претензій до неї немає, і вона також ставить у цьому журналі свій підпис. При вимірюванні тиску, [PERSON] пояснив їй, що такий тиск 160/100 є його нормальним робочим тиском. Цього дня за медичною допомогою до неї він не звертався. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, представника третьої особи - [PERSON], суд переконаний, що у позові слід відмовити виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач працював з 05.02.2013 року по 30.05.2013 року в Дрогобицькому державному навчально-курсовому комбінаті, про що свідчить копія трудової книжки. Позивач є інвалідом 3-ї. групи загального захворювання і періодично перебуває на стаціонарному лікуванні, про що свідчить копія посвідчення [NUMBER] та витяги з історії хвороби №02380, №344, №363, що є у справі. З копії медичної довідки Стебницької міської лікарні від 31.05.2013 року вбачається факт звернення [PERSON] за медичною допомогою 30.05.2013 року, у якій вказано діагноз - гіпертонічний криз, гіпертонічна хвороба серця, але на довідці відсутній реєстровий номер, що ставить під сумнів позицію [PERSON] про його звернення саме до чергового лікаря даної лікарні, так як з довідки Стебницької міської лікарні від 03.03.2014 р. виданої на адвокатський запит, видно, що в амбулаторному журналі прийому приймального покою відсутній запис звернення [PERSON] за медичною допомогою і на переконання суду, за наявності такого діагнозу була явна необхідність скерування лікарем [PERSON] для надання йому відповідної меддопомоги, зокрема його ушпиталення чи вжиття інших невідкладних медичних заходів. З пояснень [PERSON] вбачається, що цього дня - 30.05.2013 р. він відмовився від надання медичної допомоги у лікарні так як не вбачав у цьому необхідності, хоча погано себе почував, тому з наведеного можна дійти висновку, що жодного вкрай негативного самопочуття через підняття тиску у позивача не було. 30.05.2013 року його не ушпиталили, на роботу він так і не з»явився, а значить без поважних причин, на переконання суду, був відсутній на роботі більш як три години, а саме з 10-ї до 17-ї години. Крім того, задовільний стан здоров»я [PERSON] 30.05.2013 року вранці підтверджується записом в журналі огляду (п.4 - [PERSON]), який проведений медичною сестрою даної установи. Посилання представника позивача на некомпетентність даної медсестри та її недостатній кваліфікаційний рівень є безпідставним, оскільки позивачем не надано жодного письмового доказу (заяви, клопотання, тощо) про його звернення до керівництва із непогодженням проведення таких щоденних оглядів цієї медсестрою. Суд погоджується з позицією [PERSON] стосовно можливості виклику швидкої медичної допомоги у разі раптового негативного самопочуття будь-кого з працівників з місця праці, зокрема в даному випадку [PERSON], а не звернення за меддопомогою в інше місто, тим паче із діагнозом вказаним у довідці від 31.05.2013р. З копії наказу №113 від 29.05.2013 р. видно, що 30.05.2013 року було призупинено навчальний процес в ДДНКК та необхідно провести роботи по відновленню території автодрому. З наказу №26-13 від 31.05.2013 року вбачається факт звільнення [PERSON] з 30.05.2013 року у зв»язку з прогулом без поважних причин. З копії доповідної від 31.05.2013 року, копій актів №13 від 30.05.2013 р. та №14 від 31.05.13 р. видно, що позивач був відсутній на роботі 30.05.2013 року з 10.00 до 17.00 год. Показами свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується відсутність [PERSON] на роботі протягом робочого дня 30.05.2013 року та небажання надати письмові пояснення з цього приводу і представити доказ поважності причини пропуску роботи. Суд бере до уваги твердження позивача стосовно не входження в його посадові обов»язки виконання будь-яких фізичних робіт (зокрема на автодромі), однак, всі свої заперечення щодо них, позивачу слід було подати в письмовому вигляді керівництву установи, де він працював, вказавши причини небажання чи неможливості їх виконання, тим самим маючи в подальшому доказ як заперечення щодо цього виду робіт. З наведеного, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, так як позивачем не доведено факту пропуску роботи з поважних причин, а відтак його звільнення є законним, тому не може бути задоволена вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, оскільки, відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, так як у двох відомостях, що є в справі на виплату грошей за травень 2013 року наявний підпис позивача про одержання коштів, що ніким із учасників не оспорюється.

Outcome: dismissed