Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту. Позов мотивував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину квартири [ADDRESS]. Як єдиний спадкоємець, не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини оскільки вважав, що прийняв її шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців за законом немає. Однак, в грудні 2015 року стало відомо, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла відповідачу у справі. Вважає, що під час складання заповіту його мама не усвідомлювала своїх дій в силу похилого віку, її волевиявлення не було вільним. Окрім того, остання перебувала на стаціонарному лікуванні та не могла бути присутньою в нотаріуса під час його складання. А тому, просив визнати недійсним заповіт від 15.05.2012, складений [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контри Горбатюком В.І., за реєстровим № 2-562. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що заповідач [PERSON] на час складання оспорюваного заповіту була психічно здорова. Позивач не доглядав за своєю матір'ю, зловживав спиртними напоями, неодноразово чинив насилля вдома. Заповіт померла склала на свою племінницю, оскільки та її доглядала з 2003-2004 року і до смерті. Просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON], допитана як свідок у даній справі, суду пояснила, що в лютому 2012 року її тітка захворіла на малокрів'я, її поклали в лікарню, вона була при свідомості та при пам'яті. Після того, як виписали з лікарні, постійно її доглядала, приїжджала до неї. Одного разу, [PERSON] попросила лишити їй паспорт, для чого він їй був потрібен не пояснювала. Пізніше попросила приїхати до неї разом з чоловіком, і показала складений заповіт. Просила про існування заповіту нікому не розповідати, поки вона жива. Син їй грошима не допомагав, забирав її заощадження. Позивач зловживав алкогольними напоями. [PERSON] вирішила заповісти квартиру їй, щоб син її не втратив. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що 15.05.2012 [PERSON] на випадок смерті було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом 2-ї Луцької державної нотаріальної контори Горбатюком В.І., зареєстрований в реєстрі за № 2-562, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і все те, що буде їй належати на день смерті, у тому числі належну їй частину квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 5). Позивач [PERSON] є сином, а відповідач [PERSON] - племінницею померлої [PERSON] Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 ст. 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала свої дії та (або ) не могла керувати ними, може бути визнано недійсним за позовом цієї особи, а у разі смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Оспорюючи заповіт сторона позивача покликається, в тому числі і на те, що внаслідок хворобливого стану заповідач перебувала в такому стані, що перешкоджав їй розуміти значення своїх дій та керувати ними. Однак, такі твердження сторони позивача не відповідають встановленим обставинам справи. Жодних доказів того, що заповідач [PERSON] перед смертю хворіла на захворювання, яке б впливало на психічний стан її здоров'я позивачем не надано, і такі обставини не встановлені в ході судового розгляду. З пояснень в судовому засіданні свідка [PERSON] (чоловіка відповідачки) з'ясовано, що його дружина раз в два тижні їздила допомагати [PERSON] Син на той час був в тюрмі. Під час одного з візитів [PERSON] попросила, щоб його дружина привезла їй паспорт. Пізніше показала складений заповіт, але просила нікому не казати. Син з матір'ю не мирився, випивав, сусіди не раз дзвонили, казали що дебоширить. З пояснень свідка [PERSON], дільничного, з'ясовано, що позивач був на обліку після звільнення з місць позбавлення волі. Один раз складав на нього протокол. Після смерті [PERSON] відповідач приходила на опорний пункт, жалілася на нього, бо був спір за квартиру. З померлою до смерті спілкувався, вона більш-менш адекватно говорила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач живе з її дочкою. Вона бувала в квартирі. [PERSON] отримувала пенсію і ховала. Відповідача за три роки в квартирі не бачила. Але на похороні усім керувала [PERSON] Окрім того, висновком судово-психіатричної експертизи №38 від 10.02.2017, з наданих для дослідження матеріалів не встановлено даних про наявність у [PERSON] під час складання заповіту 15.05.2012 року психічного розладу, котрий би позбавляв її можливості розуміти свої дії та керувати ними (а.с. 54-56). Враховуючи зовнішні обставини складання заповіту, як то перебування заповідача в ясній свідомості протягом усього періоду до складання заповіту, відсутність жодних даних про можливу тимчасову недієздатність, а також те, що заповіт був складений на користь племінниці (близької людини), суд дійшов висновку про надуманість підстав щодо не усвідомлення заповідачем своїх дій під час складення заповіту, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стороною позивача не надано жодного належного доказу про те, що волевиявлення заповідача не відповідало її внутрішній волі, що вона саме на час укладання заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, правових підстав визнання заповіту недійсним, пов'язаних з порушенням умов дійсності правочину, передбачених ч.1 ст.215, ч. 3 ст.203, ч.1 ст.225 ЦК України судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed