Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та присадибну земельну ділянку, площею 0.0875 га, що розташовані по вул.Садова, №12 в с.Корсунці Лиманського районного суду Одеської області, які залишилися після смерті його матері [PERSON], померлої 16.10.2014 року, зазначивши в обґрунтування позову, що після смерті матері з січня 2015 року по квітень 2015 року перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні. У квітні 2015 року він звернувся до Красносільської сільської ради з заявою про прийняття спадщини, де йому зробили відмітку у заповіті і видали довідки для подальшого звернення до нотаріуса. З цих підстав він своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини, але спадщина прийнята ним належним чином. В батьківському будинку зареєстрований і проживав разом зі спадкодавцем його син, внук померлої, [PERSON]. Крім нього, інших спадкоємців у померлої не має. Однак, нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини та відсутності правовстановлюючих документів у спадкодавця на належне їй нерухоме майно та з цих підстав рекомендовано звернутися до суду. В судове засідання позивач не зявився, надавши письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутність. Представник відповідача Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, в судове засідання не зявився, але до суду направлена письмова заява про визнання позову та розгляд справи за їх відсутність. Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинялися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Судом установлено, що [PERSON], згідно запису у погосподарської книги Красносільської сільської ради №33, особовий рахунок №4762, належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с.Корсунці по вул.Садова, №12 (колишній №8) Комінтернівського району Одеської області, 1963 року забудови, де вона була зареєстрована та проживала до дня своєї смерті 16.10.2014 року. Разом з нею в будинку зареєстрований внук [PERSON], [INFO]. Інших осіб зареєстровано не було /а.с.12,17/. 22.03.2010 року [PERSON] склала заповіт, яким належний їй на праві власності житловий будинок та присадибну земельну ділянку по вул.Садова, №8 в с.Корсунці Комінтернівського району Одеської області, а також інше рухоме та нерухоме мано, заповіла [PERSON] Заповіт посвідчено секретарем Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №12. Згідно відмітки секретаря виконкому Красносільської сільської ради станом на 16.10.2014 року заповіт не змінювався та не відмінявся /а.с.8/. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №395312, виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 16.10.2014 року у віці 85 років, актовий запис за №758 /а.с.4/ Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Статтею 1270 ЦК визначено що, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Листом державного нотаріуса Комінтернівської державної нотаріальної контори від 17.04.2015 року, спадкоємицю [PERSON] повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №12 по вул.Садова в с.Корсунці Комінтернівського району Одеської області, що належав померлої, у звязку з тим, що за спадкодавцем не зареєстровано право власності на будинок /а.с.16/. - 2 - Технічним паспортом, виготовленим ПП «Одеське БТІ» 02.03.2017 року на житловий будинок №12 по вул.Садова с.Корсунці Лиманського району Одеської області, підтверджується, що за вказаною адресою розташо-ваний житловий будинок під літ.«А» загальною площею 84.9 кв.м., житловою 55.0 кв.м., допоміжною 29.9 кв.м., з господарчими будівлями і спорудами, 1963 року забудови /а.с.87-93/. Відповідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІУ, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. За нормами законодавства, що діяли до набуття чинності Закону України №1952-ІУ, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Записи у погосподарських книгах органів місцевого самоврядування визнавалися такими, що підтверджують право приватної власності на житлові будинки. Згідно розясненню, викладеному у п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду в порядку позовного провадження. Вимога позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на присадибну земельну ділянку площею 0.0875 га задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів про набуття спадко-давцем за життя права власності. Згідно зі ст.ст.125,126 ЗК України, в редакції, що діяла на час відкриття спадщини, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникало після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалося держав-ними актами. За викладених обставин позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного відповідно до ст.ст.1216,1217,1218,1261,1268,1270,1273 ЦК України, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.125,126 ЗК України і

Outcome: partial