Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернулася до суду з позовом про визнання нерухомого майна спільною власністю подружжя та його поділ в якому посилається на те, що з 6 березня 2004 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] За час шлюбу, у травні 2006 року, ними був придбаний житловий будинок [ADDRESS]. У 2007 році відповідач змінив своє ім'я з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб. Під час спільного життя на спільні кошти ними було здійснено реконструкцію житлового будинку. 29 вересня 2010 року вони розлучилися. Просить визнати зазначений житловий будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 його частину. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною про визнання спірного майна його особистою приватною власністю посилаючись на те, що згідно договору дарування від 18.02.1994 року він став власником квартири [ADDRESS]. 06.03.2004 року він уклав шлюб з [PERSON] З метою поліпшення житлових умов він вирішив придбати житловий будинок для проживання в ньому з родиною. 29.03.2006 року він уклав попередній договір купівлі-продажу спірного житлового будинку за яким до 15.05.2006 року зобов'язався укласти основний договір купівлі-продажу. Вартість купівлі-продажу домоволодіння складала 30 000 доларів США, що еквівалентно 152 700 грн. В забезпечення виконання попереднього договору він продав належну йому на праві особистої приватної власності квартиру у м. Києві за 214 625 грн., та 16.05.2006 року згідно договору купівлі-продажу став власником спірного домоволодіння. Будівництво службових прибудов та реконструкція частини приміщень велась виключно за кошти, які залишились від продажу його квартири в м. Києві та переважну частину робіт він виконав самостійно. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні первісного позову та визнати домоволодіння [ADDRESS] його особистою приватною власністю. Позивач за первісним позовом та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги за підставами вказаними у позові та просили їх задовольнити. Додатково позивач пояснила, що на час укладання шлюбу з відповідачем їй на праві власності належала частина будинку в м.Херсоні а відповідачу квартира в м.Києві, яку вони здавали в оренду. Заробітку не було та, через рік подружнього життя, вони прийняли спільне рішення продати квартиру у м.Києві з метою поліпшення житлових умов та в травні 2006р. придбали спірний будинок дійсно за кошти від продажу квартири відповідача, де проводили реконструкцію та ремонтні роботи, які відповідач дійсно робив переважно самостійно, але не все. В 2007 році вона також продала належне їй особисте майно та переїхала в спільний будинок. Кошти від даного продажу також витрачалися на ремонт спільного будинку. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували як необґрунтованих, оскільки вони облаштовували будинок за спільні кошти подружжя і він суттєво змінився внаслідок цього. Позивач за зустрічним позовом та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги за підставами вказаними у позові, зазначивши, що спірний будинок був придбаний в результаті продажу належної йому на праві особистої приватної власності квартири за 30000 доларів США і на залишок грошових коштів, від продажу (12 000 доларів США), він здійснював ремонт та переобладнання будинку. [PERSON] в 2007 році подарувала, а не продала належну їй частину будинку і, начебто , отримала за дану угоду грошові кошти, які вона позичила комусь під розписку і їх так і не повернули до теперішнього часу. Проти задоволення первісних позовних вимог заперечували, просили відмовити в їх задоволенні, оскільки позивач не приймала участь у придбанні та облаштуванні будинку, а гроші отримані за подаровану частину належного їй майна витрачала на власний розсуд і якщо давала на ремонт відповідачу якісь кошти , то тільки в борг і під розписку. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, висновок експертизи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Сторони по справі перебували у шлюбі з 06.03.2004р., який згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] було зареєстровано відділом РАЦС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні актовий запис 67 та розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 29.09.2010р. в справі № 2-3124/10. На підставі договору дарування від 18.02.1994р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Згідно договору купівлі-продажу від 06.05.2006р. [PERSON] продав належну йому квартиру [ADDRESS] за 214625грн. З довідки виданої начальником відділення ПАТ «Райффазен банк Аваль» 03.04.2014р. вбачається, що [PERSON] в даному банку 18.04.2006р. відкрито поточний рахунок у валюті (долар США) З довідки про надходження коштів вбачається, що [PERSON] 06.05.2006р. отримав на картковий рахунок грошові кошти в сумі 40 500 доларів США. 29.03.2006р. між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання зобов'язалася укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] до 15.05.2006р.. Вартість будинку складає 30 000 доларів США що еквівалентно 152700грн. Відповідно п.6 даного договору [PERSON] передав завдаток продавцю в сумі 15000 доларів США. Згідно договору купівлі-продажу від 16.05.2006р. посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим № 1625 [PERSON] придбав у [PERSON] будинок [ADDRESS] за 30400 грн. Права власності зареєстровано за [PERSON] в БТІ 15.06.2006р. З довідки про списання коштів, вбачається, що [PERSON] 16.05.2006р. зняв з картки грошові кошти в сумі 29250 доларів США. З розписки продавця будинку - [PERSON] вбачається, що 16.05.2006р. вона отримала від [PERSON] в рахунок сплати вартості придбаного ним у неї будинку [ADDRESS] грошові кошти в сумі 30 000 доларів США. З довідки Дніпровського відділу ДРАЦС від 07.12.2010р. вбачається , що [PERSON] видано свідоцтво українською мовою де його ім'я було перекладено українською мовою як «[PERSON]». З рішення виконавчого комітету Дніпровської у м.Херсоні ради № 79 від 09.02.2007р. вирішено оформити документи на самовільно збудовані [PERSON] службові прибудови до житлового будинку розміром 3,63х14,60 (а), 6,0х2,43 (а1), переобладнану частину приміщення 1-5 площею 10 кв.м із службового в житлове, які розташовані у [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 25.04.2007р. [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй 39/100 частину домоволодіння [ADDRESS]. Дар сторони оцінили 41387 грн. З розписки від 28.09.2010р. вбачається, що [PERSON] брав в борг у [PERSON] 300 доларів США для ремонту будинку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON] пояснили, що сім'я [PERSON] придбали спірний будинок за кошти від продажу квартири належної [PERSON] у м.Києві та робили в ньому ремонт та переобладнання в період шлюбу, оскільки будинок був у незадовільному стані. Згідно висновку експерта № 027/2014 від 20.06.2014р. вартість об'єкта оцінки станом на час проведення експертизи становить 490066грн., , імовірна вартість об'єкта оцінки без врахування ремонтних робіт складає 297306грн. Розрахована ринкова вартість поліпшень становить 192760грн, обсяг та вартість поведених з 06.05.2006 року по сьогоднішній день будівельних робіт у житловому будинку [ADDRESS], згідно кошторису, складає: 189,895 грн., з урахуванням ПДВ (31649 грн.) та всіх витрат будівельної організації, в тому числі вартість матеріалів та конструкцій 64517грн. Ремонтні роботи в домобудівлі відносяться до невід'ємних поліпшень. Відповідно до наведених розрахунків, частка поліпшень житловому будинку [ADDRESS] складає 39%. Таким чином у порівнянні з вартістю спірного будинку у 2006 році, його вартість на час розгляду справи значно збільшилася не у зв'язку зі зміною цін на нерухомість у даному регіоні, а саме за рахунок вартості та обсягу проведених ремонтних робіт. ( вартість поліпшень майже відповідає різниці ринкової вартості домоволодіння на час придбання та на час розгляду справи ). Статтею 60 СК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов'язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Будь-хто з подружжя може довести, що майно було придбане ним до шлюбу або під час шлюбу, але за його особисті кошти, і таким чином спростувати цю презумпцію. Відповідно ч.1 ст. 62 Сімейного кодексу України: якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом зазначеної норми особисте майно дружини, чоловіка може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності сукупності таких умов як: істотність збільшення вартості майна, збільшення такої вартості саме за час шлюбу, а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя. Так, для застосування правил, передбачених ч. 1 ст. 62 СК України, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту нерухомості, його якісних характеристик, зокрема, як житлового будинку. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. Таким чином, у разі визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та його поділу частки подружжя не можуть бути рівними, оскільки частка того із подружжя, якому належав будинок, збільшується на суму вартості будинку до його поліпшення. Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.2 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.ч.1-3 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги твердження позивача за первинним позовом з приводу того, що спірний будинок вони придбали за спільні кошти подружжя, виручені від продажу належного кожному нерухомого майна, оскільки позивачем суду не надано доказів того, що грошові кошти належали подружжю, адже [PERSON] продавши належну йому до шлюбу на праві особистої власності квартиру придбав будинок, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Доказів того, що [PERSON] витратила особисті кошти на придбання домоволодіння суду не надано, натомість в судовому засіданні досліджено безоплатний договір дарування, який було укладено [PERSON] під час шлюбу 25.04.2007р., тобто майже через рік після придбання спірного будинку. Враховуючи вищевикладене, а також відсутність домовленості між позивачем та відповідачем щодо поділу спірного майна, або шлюбного договору, суд вирішуючи спір, дійшов висновку, що домоволодіння [ADDRESS] було придбано за час шлюбу подружжя за особисті кошти [PERSON], виручені він продажу майна, яке належало йому до шлюбу з [PERSON], тому в первинному вигляді спірне домоволодіння вважається особистою власністю [PERSON] В період зареєстрованого шлюбу, спірний будинок збільшився у своїй вартості ( поліпшення домоволодіння, які є невід'ємними та склали 39%) , а тому відповідно до вимог ст. 62 СК України, повинен був визнаний об'єктом права спільної сумісної власності сторін та такі поліпшення повинні бути враховані під час визначення часток сторін. Приймаючи до уваги презумпцію рівності часток подружжя, суд вважає, що позивачка має право на 1/2 частку від 39% , тобто 19,5 % домоволодіння, на яку в період шлюбу здійснено невід'ємні поліпшення по благоустрою належного [PERSON] будинку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі позову [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 229,40 грн. [PERSON] - 244 грн. Позовні вимоги [PERSON] задоволені на 19,5 %, [PERSON] відповідно на 80,5 %. Загальна вартість спірного майна визначена експертом становить 490066грн. Таким чином з врахуванням сплачених сум зі сторін на користь держави підлягає стягненню: з [PERSON] - 726,22 грн. ( 955,62 (1 % від вартості виділеної частки) - 229,40грн (сплачений судовий збір)); з [PERSON] - 3 410 грн. ( 3654 грн. (максимальна сума судового збору) - 244 грн (сплачений судовий збір)) Також з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню пропорційно до задоволеної частини вимог, витрати на проведення експертизи № 027/2014 від 20.06.2014р. , відповідно до квитанції № 197 від 12.06.2014р. відповідно до задоволених вимог (80,5%) від загальної вартості 4551 грн. - в сумі 3663,55 грн.

Outcome: partial