Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на витребуване майно. Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що йому належала на праві власності земельна ділянка площею 0.5000 га, кадастровий номер 2611092001220020357, яка розташована в с.Поляниця, урочище Росіш, Яремчанської міської ради. Постановою Яремчанського міського суду від 08.04.2015 р. у справі №0917/505/2012 р. встановлено, що для укладення договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки між [PERSON] та позивачем було укладено попередній договір. Відповідно до умов попереднього договору, позивач та [PERSON] беруть на себе зобовязання підписати договір купівлі-продажу 0.4000 га із земельної ділянки площею 0.5000 га, кадастровий номер 2611092001220020357 не пізніше 08.06.2007 р. Основний договір купівлі-продажу повинен містити умови про: ціну земельної ділянки 280\~000 доларів США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на час укладення договору; момент виникнення права власності після повного розрахунку [PERSON] з позивачем; порядок розрахунку, за яким грошові кошти передаються після підписання основного договору. У випадку відсутності в [PERSON] всієї грошової суми сторони домовились, що позивач надає [PERSON] після підписання, нотаріального посвідчення і реєстрації основного договору право впродовж 10 днів одержати державний акт на право власності на земельну ділянку для оформлення договору іпотеки та одержання кредиту, за рахунок якого провести розрахунок з позивачем. При цьому повний розрахунок має бути проведений не пізніше 20.06.2007 р. Всупереч умовам попереднього договору та волі позивача, [PERSON] та [PERSON] укладено договори купівлі-продажу частин земельної ділянки за нижчою ціною, ніж було визначено попереднім договором. Діяння [PERSON] кваліфіковано за ст.356 КК України. Аналогічні обставини встановлені постановою Яремчанського міського суду від 03.06.2013 р. та доведено вину [PERSON] за ст.356 КК України. Позивач вважає, що земельна ділянка площею 0.4000 га, яка розташована в ур.Росіш с.Поляниця, кадастровий номер 2611092001:22:002:1237, вибула з його володіння внаслідок скоєння [PERSON] та [PERSON] злочину, передбаченого ст.356 КК України. Обставини, встановлені постановами Яремчанського міського суду мають преюдиційний характер згідно ч.4 ст.61 ЦПК України. Земельну ділянку, яка вибула з володіння позивача, [PERSON] поділив на 4 ділянки по 0.1000 га з присвоєнням їм окремих кадастрових номерів і 15.06.2007 р. отримав державні акти на право власності на земельні ділянки. Три земельні ділянки, які вибули із володіння позивача внаслідок злочину, були продані [PERSON] третім особам. 18.06.2007 р. [PERSON] продав дві земельні ділянки площею 0.1000 га кожна [PERSON], яка 07.12.2007 р. відчужила їх відповідачу [PERSON] 06.07.2007 р. [PERSON] продав земельну ділянку площею 0.1000 га відповідачу [PERSON] Кінцевими володільцями земельних ділянок є відповідачі [PERSON] (земельна ділянка з кадастровим номером 2611092001:22:002:0814) та [PERSON] (земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092001:22:002:0815 і 2611092001:22:002:0816), які отримали державні акти на право власності на вказані земельні ділянки. Рішенням Яремчанського міського суду від 27.08.2010 р. визнано недійсними договори купівлі-продажу частин земельної ділянки по 0.1000 га кожна, укладені між [PERSON] від імені позивача та [PERSON], посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] Відповідач [PERSON] і [PERSON] придбали спірні земельні ділянки у [PERSON], який не мав права їх відчужувати. Відповідно [PERSON] придбав земельні ділянки в особи, яка не мала права їх відчужувати. Позивач вказує, що є підстави для витребування майна у добросовісних набувачів відповідачів [PERSON] та [PERSON] в порядку ст.388 ЦК України. Він зазначає, що позаяк спірні земельні ділянки вибули з володіння позивача внаслідок злочину, існують підстави визнання за ним права власності на вказані земельні ділянки в порядку ст.392 ЦК України. Позивач просить витребувати з незаконного володіння: відповідача [PERSON] земельну ділянку площею 0.1000 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:0814, яка розташована в ур.Росіш с.Поляниця, право власності на яку підтверджено державним актом серії ЯД №847104, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів за №010729400264 від 10.10.2007 р.; відповідача [PERSON] земельну ділянку площею 0.1000 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:0815, право власності на яку підтверджено державним актом серії ЯЕ №846860, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів за №010729800337 від 19.12.2007 р.і земельну ділянку площею 0.1000 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:0816, право власності на яку підтверджено державним актом серії ЯЕ №846861, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів за №010729800337 від 19.12.2007 р.,які розташовані в ур.Росіш с.Поляниця; визнати за позивачем право власності на витребувані земельні ділянки площею 0.1000 га кожна, з кадастровими номерами 2611092001:22:002:0814, 2611092001:22:002:0815, 2611092001:22:002:0816, які розташовані в ур.Росіш с.Поляниця. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позов і заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач вважає позов необґрунтованим і надуманим. Рішенням Яремчанського міського суду від 27.08.2010 р. встановлено, що позивач, маючи на меті відчуження спірних земельних ділянок, уклав з [PERSON] попередній договір і довіреністю уповноважив [PERSON] укласти основний договір купівлі-продажу. Після відчуження земельної ділянки [PERSON] і [PERSON] не розрахувалися з позивачем. В подальшому вказані земельні ділянки відчужені третім особам. Відповідач [PERSON] вважає, що в даному випадку мова йде про спір між позивачем та [PERSON] і [PERSON] щодо отримання грошових коштів за відчужені земельні ділянки, і вказані правовідносини не можуть розповсюджуватися на наступних власників земельних ділянок. Вимоги позивача ґрунтуються лише на тому, що сума продажу земельних ділянок була менша від тієї, яка зазначена в попередньому договорі. Вказане свідчить про те, що з позивачем не було проведено розрахунок за відчужені земельні ділянки, а не те, що ці земельні ділянки вибули з володіння позивача поза його волею. Вимоги позивача є безпідставними, враховуючи реалізований намір позивача відчужити земельні ділянки за відповідні грошові кошти на підставі укладеного правочину. Таким вимогам позивача була надана правова оцінка рішенням Яремчанського міського суду від 27.08.2010 р. у справі №2-101/2010. Названим рішенням встановлено, що позивач мав намір відчужити спірну земельну ділянку, а тому його твердження про те, що земельні ділянки вибули з його володіння всупереч його волі, є надуманим. Відповідач просить закрити провадження у справі в звязку повторним зверненням позивача до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В заяві про застосування строків позовної давності відповідач [PERSON] просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача і відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав суду заперечення на позов. Відповідач зазначив, що позов є надуманим, безпідставним і необґрунтованим. Основний договір купівлі-продажу був укладений в передбачений попереднім договором строк. Позивач довіреністю уповноважив [PERSON] продати належну йому земельну ділянку, для чого надав йому право розписуватись за нього, подавати заяви у відповідні органи, установи, одержати висновок про експертну оцінку земельних ділянок, підписати договір купівлі-продажу. Тому посилання позивача на відсутність у [PERSON] повноважень на отримання експертної грошової оцінки є необґрунтованим. Позивач знав про відчуження належної йому земельної ділянки та не заперечував щодо відчуження. Ухвалою Яремчанського міського суду від 22.01.2008 р. затверджено мирову угоду між позивачем і [PERSON], тобто позивач визнав правочин за умови виконання [PERSON] зобовязання здійснити оплату встановленою мировою угодою суми коштів. Посилання позивача на відсутність його волевиявлення на відчуження спірних земельних ділянок є безпідставним, постільки він телефонував [PERSON] і знав, що відчуження відбулось. Він погоджувався з відчуженням спірних земельних ділянок, постільки не оскаржував договори одразу. Позивач має підстави вимагати лише сплату йому [PERSON] передбачену попереднім договором вартість земельної ділянки. Відповідач є добросовісним набувачем і не міг знати про незаконність володіння земельною ділянкою [PERSON] Крім того, позивач безпідставно пропустив строк позовної давності, так як йому було відомо про обставини, наведені в позові, чого він і не спростовує. Відповідач [PERSON] просить відмовити в позові як безпідставному і поданому з порушенням строку позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Вона пояснила, що факт вибуття майна поза волею позивача встановлений рішенням Яремчанського міського суду від 27.08.2010 р. та двома постановами по кримінальних справах. Попереднім договором було встановлено умови продажу земельної ділянки, яких [PERSON] не дотримав, внаслідок чого земельна ділянка продана без згоди позивача. Укладені між [PERSON] і [PERSON] договори купівлі-продажу земельних ділянок визнані недійсними. Представник зазначила, що про вказані обставини позивачу стало відомо в 2007 р., а підстави витребування майна настали в 2013 р. і 2015 р. Незаконність володіння відповідачів випливає з того, що первісні договори купівлі-продажу визнано недійсними. Ці договори не були схвалені позивачем, бо були укладені представником з перевищенням повноважень. Щодо строку позовної давності представник пояснила, що його слід рахувати з 08.04.2015 р., коли судовим рішенням було встановлено, що земельні ділянки вибули з володіння позивача поза його волею. Представник зазначила, що попередні судові рішення стосувалися іншого предмета спору та інших осіб. Підставою цього позову є зловмисна домовленість [PERSON] та [PERSON] Представник просила задоволити позов. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Він пояснив, що передумовою спору є дії самого позивача. Рішенням суду було встановлено, що у позивача немає підстав для витребування майна і в даному випадку може йти мова про спір між позивачем і [PERSON], який з ним не розрахувався. Постільки майно було реалізовано не за тією ціною, позовні вимоги не охоплюються ст.388 ЦК України. На даний час на земельній ділянці є майно позивача, що виключає задоволення позовних вимог. Представник також пояснив, що позивач пропустив строк позовної давності, постільки був обізнаний про обставини відчуження. Всі судові рішення, які наводить позивач, не стосуються спору. Тому представник просив відмовити в позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила. Вона пояснила, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту. Відповідач нічого не знав про обставини відчуження спірних земельних ділянок. Те, що [PERSON] і [PERSON] вчинили самоправство, не змінює суті рішення Яремчанського міського суду від 27.08.2010 р. Позивач давав згоду на відчуження земельної ділянки. Він не довів незаконність набуття відповідачем права власності на земельну ділянку. Представник позивача зазначила, що відповідачі не знали про всі умови відчуження і злочинної змови. Позивач з 2007 року знав про порушення його прав, але не заявив про поновлення пропущеного строку і не надав доказів, що в нього були перешкоди звернутися до суду. Позивачем безпідставно пропущено строк звернення до суду і ним не наведено підстави для поновлення пропущеного строку. Представник просила відмовити в позові, в тому числі в звязку з пропуском строку позовної давності. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупностівважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Записами в державному акті на право власності на земельну ділянку (а.с.95), встановлено, що позивач мав у власності земельну ділянку площею 0.5000 га в с.Поляниця, урочище Росіш. Записами в довіреності від 02.06.2007 р. (а.с.91), встановлено, що позивач уповноважив [PERSON] продати земельну ділянку площею 0.5000 га, з яких 0.4000 га продати [PERSON] за ціною, викладеною в попередньому договорі, а 0.1000 га продати [PERSON] за ціною і на умовах на власний розсуд. Записами в попередньому договорі від 02.06.2007 р., укладеного між позивачем і [PERSON] (а.с.92), встановлено, що сторони договору зобовязалися підписати договір купівлі-продажу 0.4000 га із земельної ділянки площею 0.5000 га за 280\~000 доларів США. Записами в договорах купівлі-продажу від 07.06.2007 р. (а.с.97-104), встановлено, що між [PERSON] від імені позивача і [PERSON] було укладено чотири договори купівлі-продажу частин земельної ділянки площею по 0.1000 га кожна. З договорів вбачається, що ціна кожної частини земельної ділянки складала 80\~416 грн. 60 коп. Рішенням Яремчанського міського суду від 27.08.2010 р. у справі за позовом відділу Держкомзему в м.Яремче Івано-Франківської області до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Яремчанський міський відділ Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відділу Держкомзему в м.Яремче, третя особа на стороні відповідачів приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності на земельну ділянку площею 0.40 га, розташовану в с.Поляниця, уч.Росіш, Яремчанської міської ради, кадастровий номер 2611092001:22:002:1237, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації (а.с.13-18) визнано недійсними чотири договори купівлі-продажу частин земельної ділянки по 0.1000 га кожна, укладені між [PERSON] від імені позивача та [PERSON], визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.1000 га, кадастровий номер 2611092001220020817, виданий [PERSON] За [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, відносно якої визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, який був виданий [PERSON] В решті позовних вимог відмовлено. Названим судовим рішенням встановлені обставини про те, що позивач був власником земельної ділянки площею 0.5000 га, яка розташована в с.Поляниця, і маючи намір відчужити земельну ділянку, уклав з [PERSON] попередній договір. За умовами попереднього договору сторони договору зобовязалися підписати договір купівлі-продажу 0.4000 га із земельної ділянки площею 0.5000 га за 280\~000 доларів США. Позивач уповноважив [PERSON] продати без права одержання грошей належну позивачу ділянку площею 0.5000 га, з яких 0.4000 га продати [PERSON] за ціну і на умовах, викладених у попередньому договорі, а 0.1000 га [PERSON] за ціну і на умовах на власний розсуд. Згідно довіреності та умов попереднього договору [PERSON] був уповноважений продати частину належної позивачу земельної ділянки площею 0.4000 га за 280\~000 доларів США і зазначені кошти [PERSON] зобовязаний був передати позивачу після підписання основного договору. Але всупереч умовам попереднього договору та наданої довіреності, [PERSON] від імені позивача продав [PERSON] земельну ділянку частинами та за ціною по 80\~416. 60 грн. кожна. Судом також було встановлено, що [PERSON] жодні кошти за придбані земельні ділянки не сплачувалися позивачу. Відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Яремчанського міського суду від 27.08.2010 р. встановлені названі обставини, які стосуються осіб, які беруть участь у цій справі, тому наведені обставини не доказуються в цій справі. Відповідно до правил ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На підставі встановлених обставин слід зробити висновок, що волевиявлення позивача на відчуження його земельної ділянки площею 0.4000 га частинами по 0.1000 га кожна, і за ціною по 80\~416. 60 грн. кожна, не було. Тому вказане майно вибуло з власності позивача поза його волею. Верховний Суд України висловив правову позицію в постанові від 12.02.2014 р. (справа №6-165цс13), що у справах про витребування майна з чужого незаконного володіння у разі вчинення правочину представником суду слід з'ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин. Верховний Суд України у постанові від 21.11.2012 р. (справа №6-136цс12), прийнятій з питань неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст.388 ЦК України, погодився з рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанції про те, що волевиявлення позивача на відчуження нежитлових приміщень за визначеною представником ціною не було, тому майно вибуло з володіння власника поза його волею. Записами в договорі купівлі-продажу від 06.07.2007 р. (а.с.105), встановлено, що [PERSON] продав відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0.1000 га, кадастровий номер 2611092001220020814, яка розташована в ур.Росіш с.Поляниця. Записами в договорах купівлі-продажу від 18.06.2007 р. (а.с.106, 107) встановлено, що [PERSON] продав [PERSON] дві земельні ділянки площею 0.1000 га кожна, кадастрові номери 2611092001220020815, 2611092001220020816, які розташовані в ур.Росіш с.Поляниця. Ці земельні ділянки 07.12.2007 р. були продані представником [PERSON] відповідачу [PERSON], що стверджується записами в договорах купівлі-продажу від 07.12.2007 р. (а.с.110, 111). Відповідачу [PERSON] на праві власності належать дві земельні ділянки площею 0.1000 га кожна, які розташовані в ур.Росіш с.Поляниця, кадастрові номери 2611092001:22:002:0815, 2611092001:22:002:0816, що стверджується записами в державних актах на право власності на земельні ділянки (а.с.24, 25). Земельна ділянка площею 0.1000 га, розташована в ур.Росіш с.Поляниця, кадастровий номер 2611092001:22:002:0815, належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі державного акта на праві власності на земельну ділянку (а.с.26). Сторонами визнано обставину про те, що відповідачі є добросовісними набувачами майна, яке вибуло з володіння позивача. Постановами Яремчанського міського суду від 08.04.2015 р. (а.с.19-20), і від 03.07.2013 р. (а.с.21-23), [PERSON] і [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ст.356 КК України у звязку із закінченням строків давності. Твердження позивача про те, що обставини, встановлені названими постановами Яремчанського міського суду мають преюдиційний характер згідно ч.4 ст.61 ЦПК України і строки позовної давності по заявленому позову слід рахувати з дати постановлення цих судових рішень, не ґрунтуються на законі. Правилами ч.4 ст.61 ЦПК передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Але позивач посилається не на вирок, а на постанови суду в кримінальному провадженні, які не стосуються відповідачів. Крім цього, обставини про вибуття майна з власності позивача поза його волею були відомі позивачу задовго до постановлення постанов, на які він посилається, що стверджується рішенням Яремчанського міського суду від 27.08.2010 р. Відповідно до положень ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правил ст.261 ЦК України, перебіг\~позовної давності\~починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 р. (справа №6-152цс14) висловлена позиція, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Норма ч.1 ст.261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Судом встановлено, що позивачу було відомо про порушення свого права власності ще в 2010 р., а також те, що майно позивача придбали відповідачі за відплатним договором. Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права в 2015 р., після спливу позовної давності. Відповідачі заявили про застосування наслідків спливу позовної давності. Такі заяви відповідачів є підставою для відмови в позові. Позивач також не довів наявності підстав для застосування положень ст.392 ЦК України. Суд вважає не обгрунтованими твердження відповідача [PERSON] про те, що позивач повторно звернувся до суду з аналогічним позовом. Предметом спору в 2010 р. була земельна ділянка площею 0.4000 га, а предметом цього позову є три земельні ділянки площею 0.1000 га кожна. На підставі ст.ст.257, 261, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed