Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №13 від 17.10.2013 року в розмірі 186 222,90 грн., посилаючись на те, що між сторонами було укладено кредитний договір відповідно до якого позивачем було відкрито відповідачці невідновлювальну кредитну лінію в межах якої надано кредитні кошти в сумі 150 000,00 грн. з процентною ставкою 25,50% річних терміном до 15.04.2015 року. Відповідачка зобовязалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, пеню у порядку, розмірах, строках та випадках передбачених договором. У випадку невиконання умов договору позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязань. У звязку з порушенням відповідачкою умов договору на нею наявна заборгованість по кредитному договору, яку банк просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві, просив задоволити. Відповідачка, представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, з підстав наведених у письмовому запереченні, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.39-41). Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 17.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством Європейський газовий банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №13. Відповідно до умов кредитного договору позивач відкриває відповідачці невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 150 000,00 грн. на строк з 17.10.2013 року по 15.04.2015 року (п.п. 1.1., 1.2.). За користування кредитними коштами в межах встановленого в п.1.2. Строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 25,50% річних. Щомісячна комісія за користування кредитом становить 0,15% від суми кредиту або ліміту кредитної лінії, що передбачено в п.1.1. Цього договору (п.п.2.2., 2.4.). Відповідно до п.4.3.4. Кредитного договору у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується така пеня від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення виконання зобовязань від дня винекнення такого прострочення до повного погашення заборгованості. У випадку порушення позивальником зобовязань за договором, банк має право відмовитися від виконання своїх зобовязань та/або вимагати дострокового виконання зобовязань за цим договором та/або розірвати цей договір, при цьому позичальник зобовязаний відшкодувати банку завдані збитки, погасити кредит, сплативши проценти та комісії, а також сплатити штрафні санкції, пеню та інші витрати, понесені банком за договором (п. 6.1.). Згідно п.6.3. договору сплата неустойки (штрафу, пені) за цим договором не звільняє позичальника від відшкодування збитків, завбаних банку в повному обсязі (а.с.4, 5). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Позивач виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка [PERSON] належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3 від 17.10.2013 року, відповідно до якого станом на 17.04.2015 року нараховано всю суму заборгованості відповідачки [PERSON] в розмірі 186 222,90 грн., з яких: 146 019,40 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 32 548,58 грн. - заборгованість по процентам; 2 362,50 грн. - заборгованість по комісії; 5 292,42 грн пеня (а.с.6-8). Відповідачка не погоджуючись із сумою заборгованості вказує, що відповідно до п.4.1.10 кредитного договору отримані від позичальника кошти направляються на погашення заборгованості в наступній черговості: прострочена заборгованість по процентах за користування кредитними коштами; прострочена заборгованість по комісіях; нараховані проценти, які підлягають сплаті; нараховані комісії, які підлягають сплаті; прострочена заборгованість по кредиту; строкова заборгованість по кредиту. Однак, даний факт не заперечується і представником позивача, який в судовому засіданні повідомив, що саме в такій черговості зараховуються кошти сплачені відповідачкою по кредитному договору. Щодо недолучення представником позивача до кредитного договору додатку №1, то відповідачкою було представлено суду такі ж додатки, які містились у попередніх кредитних договорах, які були укладені між сторонами. У вказаних додатках міститься інформація про сукупну вартість кредиту. Розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки носить інформативний характер для позичальника і визначено станом на дату укладання договору. У розрахунок не включались умовні платежі позичальника по договору (пені, штрафи, підвищена процентна ставка, яка встановлюється згідно з договором). Розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки також визначено з урахуванням того, що позичальник буде достроково повертати кредит в повному обсязі або частково. Оскільки, за відповідачкою наявна заборгованість за кредитним договором, то сукупна вартість кредиту, як визначається додатком №1 до кредитного договору була б зміненою, а тому наявність чи відсутність такого додатку немає пріоритетного значення при розгляді справи. Що стосується нарахування банком комісії в розмірі 4 046,37 грн, то відповідачка зазначає, що у п.8.7. Кредитного договору встановлено, що якщо платник погашає кредит через установи кредитора, то комісія не сплачується, а отже її нарахування позивачем є незаконним. Судом було встановлено, що комісія в розмірі 4 046,37 грн, з яких сума простроченої комісії становить 2 362,50 грн. нараховувалась відповідно до п. 2.4. кредитного догору(за користування кредитом), а не за внесення коштів через інші фінансові установи. Крім цього, відповідачка зазначає, що вона вчасно, щомісячно погашала кредит по 4 000,00 грн., проте, повідомила, що підтвердити дані твердження не може, оскільки, довіряючи позивачу не зберігала квитанції на підтвердження сплати коштів по кредиту. Згідно наданого розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що відповідачка справді проводила оплату кредиту по 4 000,00 грн. і вказані кошти зараховані позивачем на виконання її кредитних зобовязань. Однак, останній платіж відповідачкою було здійснено 16.06.2014 року. В судовому засіданні відповідачка просила в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору звернути стягнення на депозитний внесок №325852 від 17.10.2013 року на суму 165 000,00 грн., оскільки, саме ним забезпечений кредитний договір. Відповідно до п.4.2.6. Кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань позичальником/заставодавцем/поручителем/гарантом танк має право здійснити дострокове стягнення заборгованості за договором будь-яким способом, передбаченим цим договором або чинним законодавством України, у тому числі але не виключно шляхом звернення стягнення на забезпечення кредиту згідно умов укладених договорів забезпечення. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист свого порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, а не звернення стягнення на предмет застави. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою не представлено суду. Посилання відповідачки на те, що позивачем неправомірно нараховувалась прострочена заборгованість, в тому числі і відсотки в період з 18.11.2014 року по 17.04.2015 року, оскільки, НБУ відкликано банківську ліцензію позивача, не заслуговує на увагу, оскільки, Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб не передбачено припинення нарахування відсотків чи будь-яких інших штрафних санкцій у випадку невиконання кредитних зобовязань. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 від сплати судового збору звільняються Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідачки слід стягнути в дохід держави 1 862,23 грн. судового збору (згідно п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру з 23.10.2013 року становить1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 526, 527, 530, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved