Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач в позові вказує, що 6 серпня 2014 року між ним та TOB «Економ Комфорт» в особі продавця-консультанта Шпак О.В. укладені договори № 03127/14 та № 03128/14. Предметом даних договорів є те, що одна сторона адміністратор, за згодою іншої сторони учасника, зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. В цей же день між ним, та TOB «Економ Комфорт» особі продавця-консультанта Шпак О.В. укладені договори № 03127 та 03128. Відповідно до п.1.1 даних договорів «Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за плату забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі». За умовами цих договорів він сплатив товариству 28 710 грн. Згодом виявилось, що діяльність TOB «Економ Комфорт» містить ознаки фінансової послуги та підлягає ліцензуванню, однак, TOB «Економ Комфорт» станом на дату укладення зговору (6 серпня 2014 року) таку ліцензію не отримувало. Відповідно до законодавства, для укладення із позивачем договорів відповідач повинен був, у встановленому порядку, отримати у Нацкомфінпослуг ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Однак, такої ліцензії ТОВ «ЕкономКомфорт» на момент укладення договору не мало, а отже відповідач не мав права на їх укладення , що відповідно є підставою для визнання договорів недійсними. Крім того, вважає, що спірні договори і додатки до них не відповідають вимогам ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів», оскільки містять несправедливі умови щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, а також положенням ст.19 цього Закону, яким заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману, тому з зазначених підстав також просить визнати дані договори недійсними, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача сплачені кошти в сумі 28710 грн. , а також посилаючись на положення ч.2 ст.227 ЦК України, вважає, що відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яку просить стягнути на його користь в розмірі 15 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність в порядку письмового провадження , заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак від директора «Економ Комфорт» надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутність їх представника та заперечення проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачеві були роз'ясненні всі умови отримання позики, що підтверджується тією обставиною, що він добровільно підписав оспорюванні договори (п.4.4 та п.4.5 договору, п.13.3 додатку № 2 до договору) і мав можливість ознайомитися зі всіма умовами Договору протягом 5-ти календарних днів (п.5.3 договору про надання інформаційно-консультаційних послуг). Також після укладення договорів позивач жодного разу не звернувся до відповідача з вимогою роз'яснити чи уточнити умови Договору, цим самим з ними погоджуючись. Також позивач не звертався до відповідача з будь-якими скаргами чи претензіями на дії чи бездіяльність представника відповідача під час укладання та виконання умов цих договорів. Також безпідставними є твердження позивача про невідповідність укладених договорів законодавству про захист прав споживачів з приводу введення в оману, так як права та обов'язки сторін чітко прописані в умовах договору, тому позивач мав можливість ознайомитися з ними до укладення договору, а також протягом п'яти днів після укладання, і у випадку незгоди з цими умовами відмовитися від укладання договору. Крім того , зазначає , що для ТОВ «ЕкономКомфорт» не потрібно мати ліцензію для надання такої послуги, як передбачено в договорах, оскільки послуга не має усіх визначених ознак фінансової послуги, зокрема мети отримання прибутку від залучення грошових коштів від третіх осіб. Від залучення платежів згідно договорів про участь у програмі відповідач прибутку не отримує, а лише перерозподіляє залучені кошти серед учасників. ТОВ «ЕкономКомфорт» лиш отримує прибуток від діяльності, яка полягає у наданні інформаційно-консультаційних послуг, спрямованих на надання учаснику грошових коштів у позику чи оплати відповідної вартості товару, тобто на підставі договору про надання інформаційно-консультаційних послуг. Посилається і на те, що Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» поширює дію не на усі юридичні особи, а тільки на ті, що є професійними учасниками ринку фінансових послуг, тому, вимоги зазначеного Закону на відповідача не поширюються. Вивчивши матеріали по справі в їх сукупності, перевіривши доводи позивача та заперечення представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по таких підставах. Так, в судовому засіданні встановлено, що 6 серпня 2014 року між позивачем та TOB «Економ Комфорт» в особі продавця-консультанта Шпак О.В. укладені договори № 03127 та 03128, відповідно до умов п.1.1 даних договорів позивач доручає, а відповідач прийняв на себе зобов'язання за плату забезпечити позивачу дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі позивача у програмі. /а. с . 10, 21 / Згідно умов п. 2.1 цих договорів сторони дійшли згоди, що позивач сплачує товариству відповідно 14 850 грн. та 13 860 грн. , всього в сумі - 28 710 грн. В цей же день між сторонами було укладено договори № 03127/14 та № 03128/14, за змістом яких \\ п.1.1 \\ відповідач за згодою позивача зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку №1 до договорів, а саме , надати 150 000 грн. та 140 000 грн., які позивач повинен повернути відповідачу шляхом здійснення 180 платежів у сумі відповідно - по 833,33 грн. та 777,78 грн. \\ а.с. 9, 13, 20, 22/ . Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаних договорів позивачем було сплачено відповідачу на підставі банківських квитанцій 14 850 грн. та 13 860 грн. , всього в сумі - 28 710 грн. /а.с. 7, 8 /. Вивчивши зміст оспорюваних договорів та умови програми «Економ Комфорт» (додаток №2 до договору № 03127/14), суд приходить до висновку, що послуга, яку за умовами даних договорів передбачено надати позивачу за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (ст.4 ч.1 п.111 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договорів, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. По договорах № 03127/14 та № 03128/14 передбачено залучення коштів фізичної особи. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-1V «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11і, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослут), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. Таким чином , суд вважає, що така діяльність відповідача ТОВ «Економ Комфорт», підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Нормою ст.34 ч.1 п.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом по договорах № 03127/14 та № 03128/14 необхідно мати ліцензію. Враховуючи те, що TOB «Економ Комфорт» не отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не можна вважати, що така діяльність здійснюється товариством легітимно. Заперечення відповідача про те, що пропонована ним у договорах послуга не має ознаки фінансової послуги, що для ТОВ «Економ Комфорт» не потрібно мати ліцензію для надання такої послуги, як передбачено в договорах, оскільки послуга не має усіх визначених ознак фінансової послуги, зокрема мети отримання прибутку від залучення грошових коштів від третіх осіб, що від залучення платежів згідно договорів про участь у програмі відповідач прибутку не отримує, а лише перерозподіляє залучені кошти серед учасників суд визнає безпідставними , оскільки це не відповідає положенням Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Так, відповідно до ст.1 ч.1 п.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою послугою розуміються операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а «мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів» стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб. Крім того, не мають правового підґрунтя доводи відповідача про те, що на нього не поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки до визначених у ст.2 ч.3 Закону установ, на діяльність яких не поширюються положення Закону, відповідач не належить. Таким чином , суд прийшов до висновку , що відповідно до норм ст.203 ч.2 та ст.227 ч.1 ЦК України є підстави для визнання недійсним договору № 03127/14 та № 03128/14, як таких, що вчинені юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Далі, з обставин справи вбачається, що відповідач пропонуючи позивачу надання фінансової послуги, укладає групу договорів, при тому, що позивач, як споживач послуги і так має право, без укладення договорів № 03127 та 03128 на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із ст.4 ч.1 п.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.627 ч.2 ЦК у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Самі по собі послуги, що є предметом договорів № 03127 та 03128 позивачу не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем - отримання позики. З урахуванням того, що відповідач не повідомив позивача [PERSON] про відсутність у ТОВ «Економ Комфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «Економ Комфорт» (дбайливе оформлення якого є предметом оспорюваного договору), отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Це значить, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (ст.19 ч.2 п.4, 5 та останній абзац ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, відповідно до ст.19 ч.6 того ж Закону, є підстави для визнання недійсним також і договорів № 03127 та 03128 Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На виконання недійсних договорів позивачем було сплачено 28710 гри. що підтверджується квитанцією про сплату (копії в справі), тому згідно із ст.216 ч.1 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача вказана сума. Відповідно до ч.2 ст. 227 Цивільного кодексу України, якщо юридична особа вела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати і моральну шкоду, завдану таким правочином. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, зокрема, може одягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї етапі. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. підлягають задоволенню частково , а саме в розмірі 3000 грн., оскільки суд з врахуванням принципів розумності та справедливості вважає , що саме такий розмір може компенсувати йому душевні страждання та незручності, яких він зазнав у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача..

Outcome: partial