Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] та ПАТ «СК «Універсальна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди зазначивши, що 25.12.2014 року о 19 год. 30 хв. відповідач-1 рухаючись на автомобілі «Chevrolet Aveo», д.н. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням автомобіля та допустив наїзд на належний йому на праві власності автомобіль «Hyndai Sonata», д. н. ВА 3501 АХ, який був припаркований біля правого краю проїзної частини. В результаті наїзду автомобіль відповідача 1 відкинуло в сторону, де він допустив наїзд на автомобіль «Опель Кадетт» д. н. ВА 0435 АВ, який був припаркований поруч, після чого відповідач-1 з місяця пригоди на автомобілі зник. В результаті вказаної дорожньо транспортної пригоди всі автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.03.2015 року відповідача 1 за фактом скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 25.12.2014 року, визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 122-4, ст.124 КУпАП. В обґрунтування позовних вимог позивачем також зазначається, що на виконання вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно правова відповідальність відповідача -1, як водія автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н. [NUMBER], застрахована в ПАТ «СК «Універсальна», серія поліса обовязкового страхування АС № 8265892, а тому позивач вважає, що відповідач -2 повинен відшкодувати йому майнову шкоду у сумі 49 490,00 грн. Таким чином, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідачів на його користь майнову шкоду, а з відповідача 1, крім того й моральну шкоду у розмірі 2 500,00 грн., спричинення та розмір якої обґрунтував втратою зручностей в користуванні автомобілем та перебуванням в нервовій та психологічній напрузі. Представник позивача у судове засідання зявився, надав пояснення відповідно до яких позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача -1 надала до суду заяву, згідно з якою розгляд справи просила здійснити без її участі. Представник відповідача - 2 у судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення проти позову. З урахуванням зазначених обставин та думки представника позивача, згідно зі ст. ст. 158, 169 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за даної явки та на підставі наявних матеріалів і доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, спеціаліста, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля «Hyndai Sonata», д. н. ВА 3501 АХ, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 28). Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.03.2015 року, відповідача 1, за фактом скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 25.12.2014 року, в результаті якої було пошкоджено належний на праві приватної власності позивачеві автомобіль «Hyndai Sonata», д. н. ВА 3501 АХ, визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 122-4, ст.124 КУпАП. Згідно зі звітом № 048 15 про експертну оцінку автомобіля «Hyndai Sonata», д. н. ВА 3501 АХ, вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля «Hyndai Sonata», д. н. ВА 3501 АХ, склала 183 295,33 грн., величина втрати товарної вартості після відновлення станом на 14.04.2015 року склала 15860, 74 грн. Під час розгляду справи представником позивача було надано квитанцію щодо сплати позивачем вартості послуг з визначення розміру збитків після ДТП, яке сталося 25.12.2014 року автомобіля «Hyndai Sonata», д. н. ВА 3501 АХ, у розмірі 1500,00 грн. ( а. с 94), а також квитанцію про вартість ремонтних робіт цього ж автомобіля (а. с. 95). У відповідності до полісу обовязкового страхування АС № 8265892, цивільно правова відповідальність відповідача -1, як водія автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н. [NUMBER] була застрахована в ПАТ «СК «Універсальна». За станом на 25.12.014 року поліс обовязкового страхування був діючим. Розмір страхової суми щодо відшкодування за заподіяну майнову шкоду за вказаним полісом обовязкового страхування складає 50 000,00 грн., франшиза складає 510, 00 грн. Як вбачається з наданих у судовому засіданні розяснень спеціаліста [PERSON] він оглядав пошкоджений в результаті ДТП належний позивачу автомобіль «Hyndai Sonata», д. н. ВА 3501 АХ та визначив збитки заподіянні відповідачем 1, склав відповідну калькуляцію. Відповідно до ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; наявності інших підстав, встановлених законом. Разом з тим, страхування базується на загально правових принципах, характерних національному праву і законодавству. Проте в ньому містяться свої специфічні принципи, властиві саме цій галузі права. До таких спеціальних принципів відносять, зокрема, «принцип наявності причинно наслідкового звязку між збитком і подією, яка призвела до нього. Тільки з настанням страхового випадку, передбаченого договором страхування або законодавством, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання (ч. 1 ст.8 Закону України «Про страхування»). Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Проаналізувавши зазначені вище норми матеріального права суд дійшов висновку, що відповідачем -2 формально та безпідставно позивачеві було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки за змістом страхового зобовязання здійснення страховиком страхової виплати це його головний обовязок. У виконанні цього обовязку саме й полягає призначення правового інституту страхування. Зясуванням же фактичних даних встановлено, що страховиком після отримання від позивача повідомлення про страховий випадок не було вжито жодних дій на розслідування обставин страхового випадку, дослідженням його причин та визначення характеру події й оформлення відповідних документів, у тому числі щодо визначення розміру збитків. У відповідності до ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. У відповідності до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно -правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та /або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.9 цього Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Як передбачено ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст.28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, повязана з пошкодженням транспортного засобу. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи зазначене, а також положення ст. 23 ЦК України суд вважає, що внаслідок пошкодженого відповідачем 1 автомобіля позивача, позивач отримав моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, викликаних пошкодженням майна, а саме транспортного засобу позивача. Разом з тим, вимогу позивача щодо стягнення з відповідача -1 втрати товарної вартості суд вважає безпідставною, оскільки законом стягнення втрати товарної вартості не передбачено. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги за даним позовом підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial