Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщення. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Право власності на цей будинок набуто позивачем на підставі договору дарування жилого будинку та земельної ділянки від 06.07.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В., реєстраційний номер 1911. У вказаному будинку, відповідно до довідки Кропивнянського старостинського округу від 27.04.2021 р. № 13-08/169 зареєстровано місце проживання позивача - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та дітей позивача: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачі були зареєстровані в будинку у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] , а [PERSON] є сином [PERSON] від попереднього шлюбу. З листопада 2018 р. шлюбні відносини погіршились, що призвело до їх остаточного припинення. З того часу відповідачі змінили місце проживання та не з`являються за місцем реєстрації. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 22.04.2019 шлюб між Позивачем та [PERSON] було розірвано. Попри те, що відповідачі зареєстровані в будинку позивача, останні за адресою своєї реєстрації не з`являються з листопада 2018р., не проживають без поважних причин, мають інше місце проживання, відповідачі не є членами сім`ї позивача, договір найму між сторонами відсутній. Позивач просить визнати відповідачів : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщення, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Вказав, що житловий будинок йому подарований до шлюбу з [PERSON] , на даний час шлюб розірваний, а відповідачі з кінця 2018 року в будинку не проживають, а їх реєстрація в будинку, що йому належить створює об`єктивні перешкоди у користуванні та розпорядженні власним майном. В судовому засіданні відповідач [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON] ) позовні вимоги не визнала, в їх задоволенні просила відмовити, вказала, що з 05.11.2018 в будинку не проживає, витрат щодо сплати комунальних послуг не здійснює, будь-яких договорів щодо найму будинку з позивачем не укладала. На даний час вона перебуває в шлюбі, створила інші сім`ю та проживають в орендованому будинку. Зазначила, що змінить місце реєстрації після сплати позивачем частини коштів, які вона понесла на поліпшення будинку, за час перебування в шлюбі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив щодо їх задоволення. Зазначив, що в будинку з кінця 2018 року не проживає, однак не було часу добровільно змінити місце реєстрації. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування жилого будинку та земельної ділянки від 06 липня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Житомирської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1911, житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , належать на праві власності [PERSON] . Даний жилий будинок зареєстровано в Житомирському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] та зареєстровано в кадастровій книзі за № 3, стор.16 за реєстром № 762 від 14 липня 2000 року. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано 20 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 97. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачу [PERSON] залишено « Витіск». Рішення суду набрало законної сили 22.05.2019 р. Відповідно до довідки № 13-8/169 від 27.04.2021 Кропивнянського старостинського округу Коростишівської міської ради Витіск В.І. зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . У будинку зареєстровані також: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] ( син [PERSON] , ), [PERSON] , [INFO] ( син [PERSON] ), [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , 26.05.2021 зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу прізвище останньої змінено на « [PERSON] ». Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Судом встановлено, що на даний час відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 05.11.2018 р. в належному позивачу житловому будинку не проживають, вказана обставина не заперечується сторонами та підтверджується актами депутата Коростишівської міської ради № 120 від 23.01.2019 та № 543 від 27.04.2021. Шлюб між сторонами, позивачем [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне Витіск) розірвано, сімейне життя припинено. Відповідач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , відповідачі з листопада 2018 проживають за адресою [ADDRESS] . Нормами ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За положеннями ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Водночас слід звернути увагу на те, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. В свою чергу Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України. Законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України. Частиною 1 ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений з інших підстав, передбачених законом. Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до статті 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №447/455/17 від 13 жовтня 2020 року. Доводи відповідача [PERSON] про необхідність сплати позивачем частини грошових коштів, які вона понесла в період шлюбу на поліпшення житлового будинку та її право на подання відповідного позову, суд не може прийняти до уваги, як такі, що не підтверджені належними доводами та є припущеннями відповідача в майбутньому реалізувати своє право, проте на час розгляду справи таких доказів надано. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00). Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved