Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визначити за ним та [PERSON] частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5610100000:01:025:0276, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0226 га, по 1/3 частці земельної ділянки кожному. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що згідно рішення Рівненської міської ради від 30 грудня 2008 року № 2159 йому, [PERSON] та [PERSON] передано в приватну спільну сумісну власність безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель. Право спільної сумісної власності на земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. [INFO] помер [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення частки померлого у спільному сумісному майні. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2011 року визначено за [PERSON] 1/3 частку у спільному сумісному майні, а саме земельної ділянки площею 0,00753 га по [ADDRESS] . Його частка та частка відповідача залишаються не виділеними, що створює перешкоди у користуванні майном. Ухвалою від 23 грудня 2020 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. В судове засідання сторони не з`явилися. 2 лютого 2021 року представник позивача подала суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Просить справу розглянути за відсутності сторони позивача на підставі наявних доказів та з урахуванням пояснень, викладених у позовній заяві, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. 2 лютого 2021 року відповідач подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення на підготовчому засіданні. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що земельна ділянка площею 0,0226 га, розташована в [ADDRESS] , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується рішенням Рівненської міської ради № 2159 від 30 грудня 2008 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №294438 від 25 серпня 2009 року. [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2011 року задоволено позов [PERSON] та визначено за [PERSON] , померлим [INFO] , 1/3 частку у спільному сумісному майні, а саме земельної ділянки площею 0,00753 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 24 січня 2012 року. Частки інших співвласників земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] не визначені, що перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності, зокрема право розпорядження часткою у спільному майні. Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст.369 ЦК). Відповідно до ст.361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. За нормами ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п.«г» ч.1 ст.87 ЗК України). Докази про наявність будь-якої домовленості між співвласниками земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] , щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку у справі відсутні, відтак частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Таким чином, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов належить задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved