Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернув до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона сама виховує сина - [PERSON] , [INFO] . Наразі позивачем змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », згідно свідоцтва про зміну прізвища з « [PERSON] » на [PERSON] від 12.01.2018 р. серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області. У свідоцтві про народження сина батьком записаний [PERSON] , з яким позивачка перебувала у шлюбі до [INFO] . Після розлучення, тобто з 2005 року, позивачка з сином проживаємо окремо від [PERSON] , а останній усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків в повному обсязі і саме з цього часу. З 2012 року і до цього часу позивачка з сином проживаємо за адресою [ADDRESS] . Син знаходиться на її повному вихованні та утриманні. Зі своїм батьком [PERSON] бачився за весь цей час лише один раз, та й то випадково - не у зв`язку з тим, що відповідач шукав зустрічі з сином. Неповнолітній [PERSON] відвідував дитячий садочок, навчався в школі, наразі навчається в Полтавському коледжі нафти і газу Полтавського національного технічного університету імені Ю.Кондратюка. І у всіх цих навчальних закладах відповідача, який би цікавився навчанням сина чи відвідував батьківські збори, жодного разу не бачили. Не відвідував відповідач і лікарні за місцем нашого проживання. Здоров`я сина відповідача не цікавило жодним чином. Тобто, з часу розлучення і по цей час, відповідач не те, що вихованням, життям сина не цікавився і, крім того, свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Свідомо останній ухилявся і від сплати аліментів на сина. Так, щоб отримати хоч якусь допомогу на дитину, вона звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів із [PERSON] . Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2006 р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі ј частини усіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 31.05.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення, судом видано виконавчий лист № 2-825/06, який наразі перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. З 2006 року відповідач жодного разу не сплатив ні в добровільному, ні в примусовому порядку коштів, як аліменти на утримання сина. З часу відкриття виконавчого провадження і до цього часу борг за аліменти постійно збільшується. Так, станом на 01.03.2018 р, заборгованість складала 55 988,31 грн. Станом на 01.09.2018 р. - 66 777,56 грн. Крім того, відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Полтавській області 11.09.2018 року накладено на боржника штраф у розмірі 66 777,56 грн., у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. В ході виконавчого провадження було арештовано та продано лише автомобіль, що належить боржнику, а саме колісний транспортний засіб седан - В , марки ЗАЗ, модель DАЕАWОО Т13110, ДНЗ [NUMBER] , рік випуску 2007 . При цьому даний автомобіль був вилучений не у самого боржника, а у особи, якій [PERSON] передав право на управління автомобілем за дорученням (але фактично продав автомобіль без переоформлення права власності). За рахунок реалізації даного транспортного засобу було погашено частково борг зі сплати аліментів на суму 38 743,96 грн. і це лише один єдиний платіж в рахунок сплати аліментів на дитину починаючи з 2006 р. по даний час. Але не зважаючи на перерахування [PERSON] суми коштів від продажу арештованого автомобіля, залишилася не погашеною заборгованість із аліментів в сумі 54 418,85 грн. Наразі відповідач має перед сином заборгованість зі сплати аліментів та штрафних санкцій у сукупному розмірі 54 418,85 грн. Фактично рішення суду про сплату аліментів [PERSON] не виконує з 2006 року. Станом на 01 жовтня 2019 року відповідач жодного разу не з`явився до державного виконавця, у зв`язку з чим було навіть порушене питання про розшук боржника. На виклики до державного виконавця [PERSON] не з`являється, за місцем свого проживання ( [ADDRESS] ) не знаходиться. Варто зазначити, що відповідачу відоме місце проживання його сина, але він жодного разу не виявив такого бажання, щоб поспілкуватися із [PERSON] . Жодних перешкод для цього у [PERSON] не існує. Жодних звернень щодо перешкод у спілкуванні з сином до служби у справах дітей за місцем проживання дитини [PERSON] за весь великий проміжок часу не подавав, що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Шевченківської районної у м, Полтаві ради від 07.10.2019 р. № 02.1-24/1976. Про його абсолютну відсутність за місцем проживання дитини свідчить характеристика з місця проживання. Крім того, відповідач чи то з метою ухилитися від сплати аліментів чи з підстав, що і знати не хоче свого сина, навіть звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства (справа № 554/670/18, суддя - Чуванова А.М.). За результатами розгляду справи у позові було відмовлено, але з огляду на зміст позовних вимог можна стверджувати, що [PERSON] ; повністю відкинув для себе існування у нього сина. З огляду на викладені обставини позивачка вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та ін.; - не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; - не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; - не створюють умов для отримання дитиною виховання; - та взагалі не спілкується з дитиною, що призвело до того, що останній майже не знає свого генетичного батька. З огляду на викладене прохала позов задовільнити. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, жадних заперечень щодо позову , письмових пояснень , відзиву до суду не надав, викликався належним чином, про що є докази в матеріалах справи, зокрема поштові повідомлення та копії оголошень на сайті «Судова влада». Від представника третьої особи - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, а також надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому прохав позов задовільнити. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . /а.с. 14/ Наразі позивачем змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », згідно свідоцтва про зміну прізвища з « [PERSON] » на [PERSON] від 12.01.2018 р. серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області. У свідоцтві про народження неповнолітнього [PERSON] серії [NUMBER] батьком записаний [PERSON] , з яким позивачка перебувала у шлюбі до [INFO] . /а.с. 14/ Після розлучення, тобто з 2005 року, позивачка з сином проживає окремо від [PERSON] , а останній усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків в повному обсязі і саме з цього часу. З 2012 року і до цього часу позивачка з сином проживаємо за адресою [ADDRESS] . Син знаходиться на її повному вихованні та утриманні. Зі своїм батьком [PERSON] бачився за весь цей час лише один раз, та й то випадково - не у зв`язку з тим, що відповідач шукав зустрічі з сином. Неповнолітній [PERSON] відвідував дитячий садочок, навчався в школі, наразі навчається в Полтавському коледжі нафти і газу Полтавського національного технічного університету імені Ю.Кондратюка. І у всіх цих навчальних закладах відповідача, який би цікавився навчанням сина чи відвідував батьківські збори, жодного разу не бачили, що підтверджується характеристикою на [PERSON] Полтавського коледжу нафти і газу Полтавського національного технічного університету імені Ю.Кондратюка, відповіддю Полтавського НВК (ЗНЗ-ДНЗ) № 16/а.с. 20, 21/ Не відвідував відповідач і лікарні за місцем проживання позивачки з дитиною. Здоров`я сина відповідача не цікавило та не цікавить жодним чином. /а.с. 22/ Тобто, з часу розлучення і по цей час, відповідач вихованням та життям сина не цікавився і, крім того, свідомо ухиляєтся від виконання своїх батьківських обов`язків. Свідомо відповідач ухиляється і від сплати аліментів на сина. Позивачка зверталася до суду із позовом про стягнення аліментів із [PERSON] . Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2006 р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі ј частини усіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 31.05.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення, судом видано виконавчий лист № 2-825/06, який наразі перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. З 2006 року відповідач жодного разу не сплатив ні в добровільному, ні в примусовому порядку коштів, як аліменти на утримання сина. З часу відкриття виконавчого провадження і до цього часу борг за аліменти постійно збільшується. Так, станом на 01.03.2018 р, заборгованість складала 55 988,31 грн. Станом на 01.09.2018 р. - 66 777,56 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів /а.с. 25, 26-27/ Крім того, відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Полтавській області 11.09.2018 року накладено на боржника штраф у розмірі 66 777,56 грн., у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. В ході виконавчого провадження було арештовано та продано лише автомобіль, що належить боржнику, а саме колісний транспортний засіб седан - В , марки ЗАЗ, модель DАЕАWОО Т13110, ДНЗ [NUMBER] , рік випуску 2007 . При цьому даний автомобіль був вилучений не у самого боржника, а у особи, якій [PERSON] передав право на управління автомобілем за дорученням (але фактично продав автомобіль без переоформлення права власності). За рахунок реалізації даного транспортного засобу було погашено частково борг зі сплати аліментів на суму 38 743,96 грн. і це лише один єдиний платіж в рахунок сплати аліментів на дитину починаючи з 2006 р. по даний час. Але не зважаючи на перерахування [PERSON] суми коштів від продажу арештованого автомобіля, залишилася не погашеною заборгованість із аліментів та штрафних санкцій в сумі 54 418,85 грн. Фактично рішення суду про сплату аліментів [PERSON] не виконує з 2006 року. Станом на 01 жовтня 2019 року відповідач жодного разу не з`явився до державного виконавця, у зв`язку з чим було порушене питання про розшук боржника. На виклики до державного виконавця [PERSON] не з`являється, за місцем свого проживання ( [ADDRESS] ) не знаходиться. Відповідачу відоме місце проживання його сина, але він жодного разу не виявив бажання, щоб поспілкуватися із [PERSON] . Жодних перешкод для цього у [PERSON] не існує. Жодних звернень щодо перешкод у спілкуванні з сином до служби у справах дітей за місцем проживання дитини [PERSON] за весь великий проміжок часу не подавав, що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Шевченківської районної у м, Полтаві ради від 07.10.2019 р. № 02.1-24/1976. /а.с. 30/ Про відсутність участі відповідача в житті сина за місцем проживання дитини свідчить характеристика з місця проживання /а.с. 32/ та пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] /а.с. 33, 34/ Крім того, відповідач [PERSON] сам звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства (справа № 554/670/18, провадження №2/554/1299/2018). За результатами розгляду справи у позові було відмовлено, але з огляду на зміст позовних вимог можна стверджувати, що [PERSON] ; повністю відкинув для себе існування у нього сина. /а.с. 23-24/ З огляду на викладене в судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та ін.; - не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; - не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; - не створюють умов для отримання дитиною виховання; - та взагалі не спілкується з дитиною, що призвело до того, що останній майже не знає свого генетичного батька. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п. 2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо він якщо вона, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Отже, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого доведено за обставин цієї справи; належними та допустимими доказами систематичного, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які є законною підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідач не висловив жодних заперечень проти поданого позову щодо позбавлення його батьківських прав, а також те, що відповідач сам оспорював батьківство щодо свого неповнолітнього сина [PERSON] . За обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав не заперечує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Також, при ухваленні даного рішення суд враховує висновок Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 14.07.2020 року №136 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно самоусунувся від спілкування та виховання дитини, тривалий час, без поважних причин, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача адвокатом Дроменко Л.В. на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. до суду надано: копію договору на надання правничої допомоги від 20.01.2020 р. №26, Акт приймання-передачі правничих послуг від 15.07.2020 року, розрахунок витрат за надану гр. [PERSON] професійну правничу допомогу від 15.07.2020 року та копії квитанцій № 15 від 15.07.2020 року про оплату послуг. Із наданих документів вбачається, що розмір підтверджених витрат позивача на правничу допомогу адвоката склав 10 000,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 2 ст. 141 ЦПК). При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК). Оскільки суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10 000,00 грн. Також судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягнення з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved