Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, який в процесі розгляду уточнив заявою від 07 березня 2017 року, просить виділити в натурі частку у спільній частковій власності, а саме ? частину будинку № 44 на вул.Медової Печери в м.Львові; визнати право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер: 4610137200:05:011:0089, загальною площею 0,0485 га, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,44 та провести розподіл земельної ділянки відповідно до часток співвласників. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він являється спадкоємцем за заповітом щодо майна після смерті матері [PERSON], яка померла 18 березня 2015 року. Зокрема, він набув право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,44. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України, за ним фактично перейшло право власності на частину земельної ділянки, на якій розміщений вказаний житловий будинок, оскільки позивач вважається таким, що прийняв спадщину. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Враховуючи наведене, оскільки між співвласниками будинку існує спір щодо користування таким та земельною ділянкою на якій він розташований, позивач просить позов задоволити та стягнути з відповідача судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася без поважних причин, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, а тому згідно зі ст.224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, матеріали інвентаризаційної та спадкової справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] І-СГ № 391352 від 29 травня 2015 року [PERSON] померла 18 березня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис № 247. Згідно із заповітом, посвідченого 01 червня 2007 року державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.62) та зареєстрованого у реєстрі за № 4-661, [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право. Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який звернувся із заявою про прийняття спадщини та у встановленому законом порядку прийняв її, є позивач [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-369 (а.с.23). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Із вимог ч.3 ст.1296 ЦК України вбачається, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЛВ № 065361 [PERSON] та [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0485 га за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,44, для обслуговування житлового будинку (а.с.51). Частиною 1 ст.1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При вирішення даного позову, суд враховує правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в п.3.1. листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Зокрема, суд вважає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що реалізація права позивача на спадкування земельної ділянки у позасудовому порядку неможлива, оскільки, як вбачається з листа завідуючої Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою від 15.02.2016 року (а.с.52), позивачу відмовлено в оформленні спадщини на вказане майно та рекомендовано звернутись до суду. Враховуючи наведене, оскільки позивач, будучи спадкоємцем, вчинив у встановлений законом спосіб усі дії, спрямовані на прийняття спадщини, однак, позбавлений можливості її оформити, а тому позовні вимоги про визнання права власності ? частки земельної ділянки є підставними та підлягають до задоволення. Разом з тим, відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Дана норма кореспондується із ст.321 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч.ч.1, 3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до вимог ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Одночасно, судом враховуються розяснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок». Зокрема, виходячи з розяснень, викладених у п.п.6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Частиною 1 статті 88 ЗК України визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.21 Постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог вищевказаної норми ЦПК України ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 19.07.2016 року задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі судову інженерно-технічну експертизу, за результатами проведення якої було складено висновок № 261/16 від 26.12.2016 року та визначено варіанти реального розподілу житлового будинку та земельної ділянки (а.с.138-161). В ході судового розгляду, встановлено, що експертом запропоновано два варіанти розподілу спірного майна та визначено, що розподіл житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами на вул.Медової Печери,44 в м.Львові з максимальною можливістю безперешкодного доступу до своєї частини кожним із співвласників, а також розподіл часток в одиницях площі земельної ділянки співвласників домоволодіння вбачається технічно можливим. Відповідно до поданої заяви про уточнення позовних вимог (а.с.184-185), позивача [PERSON] задовольняє запропонований експертом варіант № 1(план № 1) поділу житлового будинку та варіант № 1 (план №2) поділу земельної ділянки, які належать сторонам на праві спільної часткової власності у рівних частках. Відповідачем всупереч вимогам ст.60 ЦПК України жодних доказів на відсутність підстав для задоволення позову не подані, не запропоновано інші варіанти реального поділу спірних житлового будинку та земельної ділянки. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що єдиним способом захисту права власності позивача на спадкове майно є визначення часток у праві спільної часткової власності на спірне майно та їх реальний поділ, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. У звязку із задоволенням позовних вимог, з врахуванням положень ст.88 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved