Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що малолітня донька позивача являється власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 4/9 частини квартири від 24.04.2015 року та договору дарування 5/9 частин квартири від 17.07.2015 року. У квартирі також зареєстрований [PERSON] У зв'язку із реєстрацією у квартирі відповідача позивач вимушений сплачувати комунальні платежі у збільшеному розмірі. Відповідача у квартирі позивач ніколи не бачив, [PERSON] залишив житло добровільно, його особистих речей у квартирі не має, комунальні послуги, квартирну плату та інші витрати по триманню квартири відповідач не несе, не бере участі у спільному побуті, участі у поточному ремонті житлового приміщення не приймає. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги та викладені в заяві обставини, просили задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. З урахуванням вищевикладеного та думки позивача, Дніпровським районним судом м. Києва 07 травня 2018 року протокольно постановлена ухвала про заочний розгляд справи відповідно положень ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи, малолітня [PERSON], [INFO], є власником квартири [ADDRESS], згідно договору дарування 4/9 частин квартири від 24.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дяченко О.О., зареєстрованим у реєстрі за № 337, та договору дарування 5/9 частин квартири від 17.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дяченко О.О., зареєстрованого у реєстрі за № 650 (а.с. 10-11, 12-13). Право власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 24.04.2015 року та № [NUMBER] від 17.07.2015 року (а.с. 14 - 15зв.). За повідомленням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.02.2018 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 51). Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Законний представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач являвся чоловіком його троюрідної сестри [PERSON], яка чотири роки тому померла. Після смерті його сестри відповідач виїхав із квартири у невідомому напрямку та більше у квартирі жодного разу не з'являвся, будь які стосунки з відповідачем не підтримуються. Залишив [PERSON] спірне житло добровільно, забравши свої речі, жодних домовленостей з приводу користування квартирою з відповідачем не було. Із листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва» від 13.04.2018 року № 283 убачається, що [PERSON] за останні два роки за медичною допомогою до амбулаторії ЗП-СМ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва» не звертався, викликів лікаря додому за адресою [ADDRESS] не зареєстровано, амбулаторна картка відсутня, згідно журналу перепису населення дільниці № 14 ЗП-СМ № 4 [PERSON] за вказаною адресою не зареєстрований. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно положень ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи положення передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Як зазначає законний представник позивача, відповідач членом сім'ї не являється та ніяких домовленостей з приводу користування спірною квартирою між ними не існує; [PERSON] жодного разу не вносив плату за утримання квартири, не сплачував рахунків за житло, не здійснював поточного ремонту, його реєстрація у квартирі суттєво впливає на розмір суми за оплату комунальних послуг, а тому такі дії відповідача щодо не зняття з реєстрації суттєво звужують та порушують права власника квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що вона сусідка позивача, заходить до нього в квартиру. Відповідач проживав у квартирі [ADDRESS] коли жила там його дружина [PERSON], а після смерті останньої виїхав з квартири влітку у 2013-2014 роках, не повідомивши адресу вибуття, після чого жодного разу не з'являвся. З квартири відповідач виїхав добровільно, забравши свої речі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у спірній квартирі живе представник позивача [PERSON] з дружиною та трьома дітьми. Відповідач раніше там проживав орієнтовно до 2014 року зі своєю дружиною [PERSON]. Після смерті [PERSON] відповідач добровільно виїхав з квартири, після того з вказаного часу його ніхто не бачив. Речей [PERSON] у квартирі позивача не має, за житло відповідач не сплачує. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. За повідомленням Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві від 07.11.2017 року, звернення [PERSON] щодо неможливості проживання в квартирі [ADDRESS] за останні два роки до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві не надходило (а.с. 16). Абзацом 3 пункту 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 роз'яснено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач не являється членом сім'ї позивача, угода щодо користування жилим приміщенням між сторонами не укладалась, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] у м. Києві був зареєстрований за згодою попередньою власника квартири, виселився звідти в добровільному порядку, з 2014 року у спірній квартирі не проживає, вселитися туди не намагався, майно відповідача у квартирі позивача не знаходиться, витрат по утриманню житла [PERSON] не несе, тому відсутні правові підстави для користування відповідачем спірним житловим приміщенням, реєстрація останнього порушує права позивача, як власника квартири. З урахуванням зазначеного позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved