Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу внаслідок невиконання грошового зобов`язання. Свій позов обґрунтовує тим, що 17.03.2016 року між ПП «Люкс-Транс Луцьк» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0741/2016/4152, відповідно до п. 1.1. якого одна сторона (продавець) зобов`язується передати у власність другій стороні (покупцеві) транспортний засіб, а покупець зобов`язується прийняти вказаний транспортний засіб і сплати за нього обумовлену цим договором грошову суму. Предметом вказаного договору купівлі-продажу є транспортний засіб, який має наступні характеристики: марка - Scania, модель - К-113, 1986 року випуску, тип - автобус, колір - червоний, реєстраційний номер - [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] . Відповідно до п. 3.1. даного договору ціна товару на момент укладення договору становила 50000,00 грн. Зазначає, що з 29.04.2016 року директором підприємства призначено [PERSON] . Після її призначення, в ході вивчення бухгалтерської та іншої управлінської документації було виявлено, що усі наявні у власності підприємства основні засоби, а саме пасажирські автобуси у кількості 19 одиниць, в тому числі і вищевказаний транспортний засіб, були попереднім директором відчужені різним фізичним особам, при цьому кошти від реалізації таких основних засобів ні в касу підприємства, ні на відкриті у банківських установах рахунки підприємства не надходили. Вказує, що позивач з свого боку виконав покладені на нього договором зобов`язанння в частині продажу та передачі відповідача товару, в порядку та на умовах, передбачених договором, в технічному стані, якому він знаходився. Проте, відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання, які передбачені п. 1.1. договору щодо повної сплати ціни транспортного засобу відразу після його передачі, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість по оплаті за придбаний транспортний засіб. Просить суд стягнути з відповідача в його користь заборгованість в розмірі 76448,80 грн., з яких: 50000,00 грн. - основний борг, 21800,00 грн. - інфляційні втрати, 4648,80 грн. - 3 % річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання щодо оплати за проданий транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2016 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд застосувати до вимог позивача строки позовної давності, відмовивши в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2016 року між ПП «Люкс-Транс Луцьк» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0741/2016/4152 (а.с. 32). Відповідно до п. 1.1 даного договору одна сторона (продавець) зобов`язується передати у власність другій стороні (покупцеві) транспортний засіб, а покупець зобов`язується прийняти транспортний засіб, який має наступні характеристики: марка - Scania, модель - К-113, 1986 року випуску, тип - автобус, колір - червоний, реєстраційний номер - [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , і сплати за нього обумовлену цим договором грошову суму. Відповідно до п. 3.1 даного договору ціна товару на момент укладення договору становила 50000,00 грн. Як вбачається з п. 3.2 договору оплата транспортного засобу здійснюється безготівковим розрахунком, що підтверджується банківською випискою. Згідно з п. 1.4 договору передача та приймання транспортного засобу між продавцем та покупцем здійснюється в день укладення даного договору та оформляється актом приймання-передачі, що складається в двох примірниках. П. 1.5 договору передбачено, що право власності на транспортний засіб виникає у покупця з моменту укладення даного договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України, визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Як передбачено ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Отже, право власності на спірний автомобіль перейшло до відповідача як і обов`язок останнього сплатити кошти за його придбання з моменту укладення між сторонами договору купівлі-продажу, тобто з 17.03.2016 року. Відповідно до наданих копій банківських виписок по рахунку ПП «Люкс-Транс Луцьк» за період з 01.04.2016 року по 31.12.2016 року (а.с. 10-15), довідки про обіги та сальдо за період з 28.01.2016 року по 31.12.2017 року (а.с. 9), виписки по особовому рахунку за період з 19.02.2015 року по 31.12.2017 року (а.с.16-31), бухгалтерської довідки б/н від 22.04.2019 року (а.с. 34) кошти від реалізації автомобіля марки - Scania, модель - К-113, 1986 року випуску, тип - автобус, колір - червоний, реєстраційний номер - [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , в касу підприємства та на відкриті його банківські рахунки не надходили. Як вбачається з матеріалів справи представником відповідача до суду подано письмову заяву про застосування строків позовної давності та відмову в позові з цих підстав. В свою чергу позивач вважає, що ним не пропущено строку позовної давності, оскільки лише після призначення з 29.04.2016 року згідно протоколу № 4 зборів учасників ПП «Люкс-Транс Луцьк» від 28.04.2016 року новим директором даного підприємства [PERSON] , нею було виявлено, що кошти від реалізації спірного автомобіля підприємством отримані не були (а.с. 6, 7). Вирішуючи питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом до суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку даності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору купівлі-продажу, укладеного між ПП «Люкс-Транс Луцьк» та [PERSON] , передбачено, що право власності на автомобіль марки - Scania, модель - К-113, 1986 року випуску, тип - автобус, колір - червоний, реєстраційний номер - [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , як і обов`язок щодо оплати його вартості виникає у [PERSON] з моменту укладення даного договору, тобто з 17.03.2016 року, тому право вимоги у ПП «Люкс-Транс Луцьк» до відповідача щодо оплати коштів за придбаний транспортний засіб виникло теж з 17.03.2016 року. ПП «Люкс-Транс Луцьк» звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права 26.04.2019 року, тобто поза межами встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовуза спливом позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved