Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач в позовній заяві вказує, що 08.06.2012 року відповідач позичив в нього гроші в сумі 1500 Євро, які зобов'язався повернути через 1 місяць, тобто 5 липня 2012 року, про що написав розписку. По закінчені місячного строку, відповідач суми позики йому не повернув та всіляко до цього часу ухиляється від зустрічей, тому, він вимушений звернутись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 1500 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 20.01.2015 року складає 27 455, 47 грн та суму 3% річних за прострочення боргу в розмірі 1059,15 грн. , а також суму понесених ним судових витрат. До розгляду справи по суті позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог у зв'язку зі зміною курсу валюти, яка станом на 25.02.2015 року, згідно довідки управління НБУ у Вінницькій області, офіційний курс гривні до 100 євро становить 3 177 грн. 05 коп., тому просить стягнути з відповідача суму заборгованості уже в розмірі 47 655,82 грн. та відповідно 3% річних в розмірі 2 031,72 грн.,а також судові витрати на отримання правової допомоги, оплати за оголошення про виклик відповідача до суду в газеті «Вінниччина». В судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи в його відсутність , змінені позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з викликом до суду на 19.02.2015 року та оголошенням в газеті «Вінниччина» з викликом до суду на 18.03.2015 року. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково по таких підставах. Так, судом встановлено, що 08.06.2012 року [PERSON] позичив в [PERSON] гроші в сумі 1500 Євро, які зобов'язався повернути через 1 місяць, тобто 5 липня 2012 року, про що написав розписку, оригінал якої наявний в матеріалах справи. По закінчені місячного строку, відповідач суми позики позивачу не повернув та всіляко ухиляється від зустрічей. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В обумовлені у договорі позики строки повернення отриманих в борг коштів відповідач не виконав своїх зобов'язань, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем у строки та порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що оригінал боргової розписки, який знаходиться у позикодавця, свідчить про невиконання позичальником умов договору позики. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Суд вважає, що вимоги позивача підлягають до частково задоволення з наступних підстав. Так, відповідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Таким чином , враховуючи , що станом на день розгляду справи , тобто 18.03.2015 року, курс гривні встановлений НБУ до 100 євро становить 2477,61 грн., тому суд вважає, що заборгованість відповідача складає у розмірі 37164,15 грн. (1500 х 2477,61) і позивач, як, позикодавець, має право вимагати повернення боргу саме в розмірі 37 164,15 грн., а не в розмірі - 47 655,82 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник , який прострочив виконання грошового зобов'язання; на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Отже , враховуючи суму заборгованості (37164,15/100 х 3% ) розмір 3% річних за прострочення боргу буде складати - 1114,92 грн. Суд вважає задовольнити також вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат у сумі 250 гривень за надання йому правової допомоги та 180 грн. за розміщення оголошення в газеті «Вінниччина», оскільки позивач довів документально сплату вищезазначених сум. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Таким чином , з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача 382,79 грн понесені ним судових витрат по сплаті судового збору . На підставі викладеного,

Outcome: partial