Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] та її представники позовні вимоги з доповненнями підтримали та пояснили, що вона (позивачка) з 17.02.2012р. працювала прибиральником службових приміщень в Національному заповіднику «Давній Галич» на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника [PERSON], до дня фактичного виходу нею на роботу, згідно заяви від 03.02.2011р., на період 04.02.2011р. по 07.12.2013р. наказ №8 від 31.01.11р. відповідно до якого, [PERSON] повинна була вийти на роботу 08.12.2013р., а в позивачки закінчитись строковий трудовий договір. Однак [PERSON] 08.12.2013р. на роботу не виходить, а у позивачки, відповідно до наказу №38-к від 17.02.2012р. повинен був закінчитись строковий трудовий договір, однак вона продовжує виконувати трудові обов'язки покладені цим наказом, адміністрація не видає наказу на звільнення [PERSON] Позивачка вважає, що відповідач не законно звільнив її з роботи всупереч вимог трудового законодавства, оскільки продовжила виконувати трудові обов'язки, з лютого по травень 2014р. перебувала на лікуванні а в червні отримала повідомлення про звільнення з роботи, трудова книжка їй не направлялась. Просить позов задовольнити повністю, визнати трудовий договір укладений 17.02.2012р. між [PERSON] та відповідачем, як такий, що укладений на невизначений строк з 08.12.2013р., визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора «Давній Галич» про звільнення, поновити на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 2500грн. моральної шкоди, допустити негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і виплати місячного заробітку. Представник відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнав повністю, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та пояснив, що позивачка 17.02. 2012р. прийнята на роботу прибиральниці на час відпустки по догляду за дитиною [PERSON] в період з 04.02.2011р. по 07.12.2013р. Відповідно до поданої послідньою заяви від 13.12.2013р., їй надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку на період з 08.12.2014р. по 13.06.2014р. згідно довідки ЛКК від 13.12.2013р., про що усно попереджена позивачка і яка дала згоду на продовження строку трудової угоди. 04.02.2014р. [PERSON] подала заяву про достроковий вихід на роботу з 05.04. 2014р., в зв'язку з цим [PERSON] була звільнена з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, про те, що позивачка перебувала на лікарняному відповідачу стало відомо згодом, допомогу по тимчасовій непрацездатності їй виплачено в повному обсязі. [PERSON] в день звільнення була ознайомлена з наказом, однак відмовилась від отримання наказу та трудової книжки, в зв'язку з чим просить відмовити позивачці в позові виходячи з викладеного в запереченні до позову та в зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Суд вислухавши доводи сторін, дослідивши та перевіривши матеріали справи в їх сукупності вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 17.02.2012р. наказом генерального директора Національного заповідника «Давній Галич» №38-к [PERSON] прийнята тимчасово з 17.02.2012р. на посаду прибиральника службових приміщень на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника [PERSON] до дня фактичного виходу її з відпустки, згідно укладеного контракту, 04.02.2014р. наказом №16-к звільнена з роботи з вказаної посади згідно п.2 ст. 36 КЗпП України (за закінченням строку трудової угоди) (а.с.. 6, 7). 31.01.2011р. наказом №8-к [PERSON] - прибиральнику прибиральника службових приміщень Національного заповідника «Давній Галич» надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно ст. 179 КЗпП України, у період з 04.02.2011р. по 07.12.2013р. Наказом по заповіднику №296-к від 11.12.2013р. [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку на період з 08.12.2013р. по 13.06.2014р. на підставі заяви [PERSON] від 13 грудня цього ж року та довідки ЛКК №25 від 13.12.2013р. в п.7 якої, ( дата, з якої дитина потребує домашнього догляду) зазначено 13.12.2013р. - тобто дату початку відпустки та наказ видано завчасно, без законних на те підстав (а.с. 20-25). Як вбачається з наказу №16-к від 04.02.2014р., позивачка звільнена з роботи 04.02.2014р., тобто фактично продовжила виконувати обов'язки прибиральника службових приміщень Національного заповідника «Давній Галич». Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 36 ч. 1 п.2 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Питання припинення трудового договору сторонами не ставилась. Статтею 39-1 КЗпП України передбачено, якщо після закінчення строку трудового договору (пунктів 2, 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Крім цього відповідачем звільнив [PERSON] під час перебування на лікуванні, що підтверджено листами непрацездатності з 04.02.по 30.04.2014р. та довідками про їх оплату (а.с. 27- 35, 50). Згідно ст.40 ч.3 КЗ пП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Свідок [PERSON] - економіст Національного заповідника «Давній Галич» пояснила суду, що [PERSON] нараховувались кошти під час перебування на лікуванні згідно лікарняних листів. Згідно довідки №293 від 28.10.2014р. про заробітну плату [PERSON] - прибиральника службових приміщень Національного заповідника «Давній Галич» середньомісячний заробіток становить за грудень 2013р. та січень 2014р. становить 80.55.43грн., кількість робочих днів вимушеного прогулу з 01.05. по .14.11.2014р. становить - 136 днів, загальна сума оплата вимушеного прогулу становить - 10954.80грн. Позивачкою не пропущено місячний строк на оскарження наказу про її звільнення з роботи, оскільки після одужання нею отримано акт від 05.06.2014р., 08.06.2014р., а позовну заяву [PERSON] подано 09.07.2014р. В частині позовної вимоги щодо визнання трудового договору укладеним з 17.02.2012р., як такого, що укладений на невизначений строк з 08.12.2013р. слід відмовити оскільки дане питання врегульоване вимогами ст.39-1 КЗпП України. Оскільки позивач зазнала душевних страждань в зв'язку з порушенням її законних прав, її вимоги про відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України є обґрунтованими та підставними. Разом з тим, з врахуванням всіх обставин, при яких була заподіяна моральна шкода, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково, оскільки розмір моральної шкоди, визначений позивачем, не відповідає характеру моральних переживань. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Рішення в частині поновлення працівника на роботі згідно ст. 235 КЗпП України та стягнення місячної заробітної плати звернути до негайного виконання. На підставі викладеного ст.ст. 43-1, 147, 148, 149, 231 - 234, 237-1 КЗпП України ,

Outcome: partial