Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 25.05.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до даного кредитного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує прийняті на себе зобов'язання. Сукупна сума боргу за договором складає 18637 грн. 56 коп. Тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з'явився, при подачі позовної заяви подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача у котрому зазначив, що просить дану справу розглядати без участі представника, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.3 зворот,38). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надав на адресу суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає, відносно задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, у відповідності до ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснює. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних міркувань. Судом встановлено, що 25.05.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до укладеного кредитного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Правовідносини, що виникли між сторонами носять зобов»язальний характер. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 28.02.2017 року, заборгованість відповідача становить 18637 грн. 56 коп., а саме: 963 грн. 04 коп. - заборгованість по кредиту; 13260 грн. 83 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 1363 грн. 69 коп. - заборгованість по штрафам. Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, слід зазначити, що ч. 2 вказаної статті наголошує, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на законі, а тому підлягають до задоволення в повній мірі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved