Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про зняття арешту на майно. Свій позов мотивує тим, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.12.2015 у справі № 697/2306/15-ц задоволено ним поданий позов до [PERSON], другого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції та визнано договір купівлі продажу автомобіля марки Ford Transit, 1995 року випуску, обєм двигуна 2500 куб.см, шасі № WFOLXXGBVLS00609, тип ТЗ вантажний вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Луцьким МРЕВ ДАІГУ-УМВС України - дійсним. Крім того, рішенням визнано за позивачем право власності на автомобіль марки Ford Transit, 1995 року випуску, обєм двигуна 2500 куб.см, шасі № WFOLXXGBVLS00609, тип ТЗ вантажний вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER] та знято арешт з вказаного автомобіля, який накладений державним виконавцем Другого відділення державної виконавчої служби Луцького МУК) відповідно до постанови від 05.02.2015 року. Вищевказане рішення суду набрало законної сили 31.12.2015 року. На виконання рішення Канівського міськрайонного суду від 21.12.2015 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції винесено постанову № 46346597 від 22.01.2016 року про звільнення майна боржника з-під арешту, а саме: автомобіль марки Ford Transit, 1995 року випуску, обєм двигуна 2500 куб.см, шасі №WFOLXXGBVLS00609, тип ТЗ вантажний вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], який на праві власності належить позивачу. В подальшому звернувшись до Центру надання послуг, повязаних з використанням транспортних засобів для зняття автомобіля з обліку та реєстрації права власності на своє імя, він дізнався, що автомобіль під ще одним арештом, що позбавило його законного права зареєструвати право власності на автомобіль. Як виявилося, згідно результатів звірення по всіх базах даних на АМТ, отриманих у сервісному центрі, автомобіль марки Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], значиться арештованим, під забороною відчуження відповідно до постанови Другого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції від 22.11.2012 року. Враховуючи те, що рішенням суду за ним визнано право власності на вище вказаний автомобіль, яке ніким не оскаржувалося, накладений на автомобіль, державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції арешт відповідно до постанови № 35341095 від 22.11.2012 року порушує його права як власника, які підлягають захисту шляхом зняття в судовому порядку арешту з автомобіля. Просить суд зняти арешт з автомобіля марки Ford Transit, 1995 року випуску, обєм двигуна 2500 куб.см, шасі № WFOLXXGBVLS00609, тип ТЗ вантажний вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], накладений Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області відповідно до постанови № 35341095 від 22.11.2012. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області в судове засідання не зявився, до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі їх представника, позов визнав та не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що власником автомобіля марки Ford Transit, 1995 року випуску, обєм двигуна 2500 куб.см, шасі № WFOLXXGBVLS00609, тип ТЗ вантажний вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER] є позивач [PERSON], що підтверджується рішенням Канівського міськрайонного суду №697/2306/15-ц від 21.12.2015 р. (а.с.4,5), що не оспорюється сторонами. Під час звернення до Центру надання послуг, повязаних з використанням транспортних засобів для зняття автомобіля з обліку та реєстрації права власності на своє імя, позивач [PERSON] дізнався, що на автомобіль накладено арешт, що позбавило його законного права зареєструвати право власності на автомобіль. З матеріалів справи вбачається, що арешт був накладений постановою головного державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції [PERSON] №35341095 від 22.11.2012 року (а.с.8). Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на момент виникнення спірних відносин було передбачено, що у разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Аналогічні положення щодо обов'язку державного виконавця зняти арешт з майна у випадку виконання рішення суду до реалізації цього майна містить закон України «Про виконавче провадження» в нині діючій редакції. Вказаний арешт автомобіля порушує конституційні права позивача, зокрема, оскільки [PERSON] не має можливості своєчасно і безперешкодно оформити реєстрацію транспортного засобу на своє імя. Зазначена норма кореспондується із законодавчими приписами ст.16 Цивільного кодексу України щодо захисту цивільних прав, зокрема, шляхом визнання права та припинення дії, які його порушують. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на автомобіль марки Ford Transit, 1995 року випуску, обєм двигуна 2500 куб.см, шасі № WFOLXXGBVLS00609, тип ТЗ вантажний вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], позивачем набуто правомірно, що підтверджується рішенням Канівського міськрайонного суду №697/2306/15-ц від 21.12.2015 р. (а.с.4,5). Позивач має правоустановчий документ, що підтверджує його право власності на арештований автомобіль. Державний виконавець, який накладав арешт на квартиру, діяв в звязку з виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Частина перша статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» чітко закріплює, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Право державного виконавця за заявою стягувача накласти арешт на майно (крім коштів боржника з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення при відкритті виконавчого провадження передбачено частиною шостою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Судом встановлено, що у позивача не є боржником за виконавчим документом, на підставі якого головним державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції [PERSON] було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № ВП 35341095 від 22.11.2012 року (а.с.8). Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не має змоги реалізувати в повному обсязі своє право власності, а тому суд вважає, що вимоги позивача про зняття арешту на майно такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved