Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] міської ради, в обґрунтування якого зазначив, що квартира №29, розташована в будинку №13 по вул.Купріна в м.Маріуполі належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині за кожним, які доводяться позивачу дідом, бабкою та батьком відповідно. 05.03.2012 року померла [PERSON], спадкоємцями першої черги були [PERSON] та [PERSON], однак з заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертались. Після смерті бабки, батько позивача переїхав у вищевказану квартиру та мешкав з дідом, оскільки той хворів і не міг самостійно про себе піклуватись. 10.01.2014 року помер [PERSON], єдиним спадкоємцем першої черги був батько позивача [PERSON], який також не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але на момент її відкриття мешкав разом із спадкодавцем. 11.10.2014 року помер батько позивача, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] та на 10/100 частину житлового будинку №2 по вул.Кізірова у м.Маріуполі. 25.11.2014 року [PERSON] як спадкоємець першої черги звернувся до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про відкриття спадкової справи, однак він позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно, оскільки померлий за життя не отримав свідоцтва про право на спадщину після смерті своїх батьків. На підставі викладеного позивач просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті батька право власності на квартиру [ADDRESS] та на 10/100 частину житлового будинку №2 по вул.Кізірова у м.Маріуполі, а також зобовязати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні вищевказаним майном. В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги, просив залишити без розгляду вимоги щодо зобовязання [PERSON] не чинити перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні спадковим майном, підтримав вимоги про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS], і не заперечував проти заявлених зустрічних позовних вимог та визнання за [PERSON] права власності на 10/100 частину житлового будинку №2 по вул.Кізірова у м.Маріуполі. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON]та [PERSON], стягнення зі [PERSON] витрат на лікування [PERSON] в розмірі 1732,42грн. та витрат на поховання в розмірі 8285,00грн., в обґрунтування якого зазначила, що вона з 2004 року знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] У період хвороби здійснювала за ним догляд, придбала ліки, за власний рахунок поховала. В ході розгляду справи [PERSON] змінила позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на права власності на 10/100 частину житлового будинку №2 по вул.Кізірова у м.Маріуполі. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, за участі представників. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені нею вимоги до [PERSON] та не заперечувала проти визнання за останнім права власності на квартиру №29, розташовану в будинку №13, по вул.Купріна в м.Маріуполі Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без участі представника, справу вирішити на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позови підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст.1217 ЦПК України. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 10.08.1999 року за №13842, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира №29, розташована в будинку №13 по вул.Купріна в м.Маріуполі по 1/3 частині за кожним, що підтверджується відповіддю [PERSON] БТІ від 12.02.2015 року за №2927, та довідкою №1302 від 04.06.2015 року Згідно свідоцтва про смерть, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області 05.03.2012 року померла [PERSON] За відповіддю Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори від 08.06.2015 року №962/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 05.03.2012 року в справах держнотконтори відсутня. Згідно свідоцтва про смерть, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області 10.01.2014 року помер [PERSON] За відповіддю Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори від 08.06.2015 року №963/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 10.01.2014 року в справах держнотконтори відсутня. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 28.10.2014 року за №00014644723, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] належить 10/100 частина житлового будинку №2 по вул.Кізірова в м.Маріуполі, що підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.06.2015 року за №38474650, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 03.06.2015 року за №38474539, витягом про державну реєстрацію прав від 27.07.2011 року №30764112. Згідно довідки Іллічівського РВ в м.Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області від 11.11.2014 року [PERSON] був зареєстрований з 27.08.2010 року по 11.11.2014 року в м.Маріуполі по вул.Кізірова, буд.2. 11.10.2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] та на 10/100 частину житлового будинку №2 по вул.Кізірова у м.Маріуполі. Згідно свідоцтва про народження, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Як вбачається зі свідоцтва про зміну імені, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] змінив прізвище на [PERSON]. У встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], якому постановою від 30.06.2015 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дій та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], у звязку з відсутністю документів, які підтверджують факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно cт.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Вимоги даної норми [PERSON] та відповідно після його смерті, його сином [PERSON], виконані не були. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Тому, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] є правомірною та такою, що підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 10/100 частину житлового будинку №2 по вул.Кізірова у м.Маріуполі, суд виходить з наступного. Згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю , але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно , що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Як вбачається з довідки КСН сел. «Садки-І» від 07.06.2015 року [PERSON] проживала в [INFO], разом з чоловіком [PERSON] з 2004 року по день його смерті 11.10.2014 року та вели сумісне господарство. Згідно наданих суду [PERSON] квитанцій нею були понесені витрати на лікування та по похованню [PERSON] на загальну суму 10008,42грн. Відповідно до роз'яснень, що надані судам у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60-74 Сімейного кодексу України). В період сумісного проживання в 2004 року [PERSON] та [PERSON] придбали 10/50 частку будинку №2, розташованого по вул.Кізірова в м.Маріуполі, за період з 2004 року по 2011 рік сумісно побудували жилу прибудову літ.А-4, нежилу прибудову, літ.а3-1, нежилу прибудову літ.а5-1, нежилу прибудову літ.а6-1, які рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполі від 23.06.2011 року були узаконені та внесені до плану частини будинку, що підтверджується випискою з реєстру №307641121 від 27.07.2011 року. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України та п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання [PERSON] позову [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і визнання за [PERSON] права власності на 10/100 частину житлового будинку №2 по вул.Кізірова у м.Маріуполі.

Outcome: approved