Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивачем 17.03.2014 року подано до суду відповідний позов. В обґрунтування позову зазначено, що вона перебуває у шлюбі із відповідачем, що зареєстрований 02 вересня 2011 року Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції в Луганській області, актовий запис №582. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З моменту реєстрації шлюбу вона із відповідачем мешкала не більше місяця, в подальшому кожен з них мешкав за різними адресами. Родина фактично розпалась з жовтня 2011 року у зв'язку із втратою почуттів, поваги до неї, навіть побиття її відповідачем, через постійні знущання та приниження, небажання відповідача утримувати родину, вона вважає що відновлення шлюбу не є можливим. Просила не надавати строку для примирення та просила шлюб розірвати, залишити їй та дитині після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]», визначити місце проживання дитини [PERSON] з нею, стягнути на її користь судовий збір. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, суду пояснила, що дійсно фактично вони із відповідачем не підтримують стосунки як подружжя, відновлювати стосунки вона не має наміру, наполягала на розірванні шлюбу, категорично заперечувала проти можливості примирення. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував. Зазначав, що обставини наведені позивачкою в позовній заяві не відповідають дійсності. Він не застосовував до позивачки фізичної сили. Дійсно не працював, але внаслідок отриманої травми, зараз працює. Вважав, що дійсною підставою перешкод в стосунках подружжя є втручання матері дружини. Він зі свого боку вживав заходів для примирення, бажає відновити стосунки, бажає спілкуватись із дитиною, готовий нести відповідальність за родину та дитину. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 02 вересня 2011 року Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції в Луганській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №582 /а.с.8/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с.9/. Відповідно до вимог ст.. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За клопотанням відповідача в судовому засіданні 25.04.2014 року було надано строк для примирення. Але в судовому засіданні 27.05.2014 року позивач зазначила, що примирення не відбулось та вона категорично заперечує проти відновлення стосунків, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідно до вимог ст.. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до вимог ст.. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. А ст..24 СК України гарантовано вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу пред'явлений одним із подружжя, згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст..112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В даному випадку встановлено в ході розгляду справи, що спільне господарство сторонами не ведеться, будь-яких перешкод в розірванні шлюбу не встановлено, в ході розгляду справи сторони висловлювали неповагу один до одного, позивач наполягала на тому, що вона категорично заперечує проти поновлення стосунків, у зв'язку із викладеним, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя не можливо, так як суперечить інтересам сторін. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу не є доцільним. Питання щодо наявності перешкод у спілкуванні з дитиною за їх наявності, може бути предметом розгляду в іншому порядку встановленому законом, в тому числі в рамках іншої судової справи. Спору про поділ майна у сторін немає. Дитина залишається проживати із позивачем. Вимог щодо утримання дитини в рамках справи не заявлялось. Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення судового збору не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved