Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м.Львів, вул. Перфецького,11а/74 та зняти її з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що він на підставі ордеру про службове приміщення №000321 від 25.03.2011 року вселився в службове приміщення житловою площею 23.9 кв.м. по вул. Перфецького, 1А/74 у м.Львові відповідно до наказу директора департаменту житлового господарства та інфраструктури №148 від 22.03.2011 року. 19.11.2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] та вони почали проживати разом за адресою: м.Львів, вул. Перфецького, 1А/74, а згодом за його згодою [PERSON] зареєструвалась за вказаною адресою. З листопада 2013 року [PERSON] із ним разом не проживає, оскільки забрала свої особисті речі і переїхала проживати за іншою адресою. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 31.10.2014 року шлюб між ними розірвано. Факт не проживання відповідача обтяжує додатковими обовязками щодо оплати комунальних послуг та не можливістю оформити субсидію. Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє його можливості користуватись і розпоряджатись належним таким майном, а тому змушений звертатись до суду за захистом свого права та інтересу. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив позивач. Представник третьої особи Франківського районного відділу у м.Львові ГУ ДМС України у Львівській області в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, яку отримано 13.09.2016 року та з якої видно, що він просить справу заслухати у його відсутності, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справ і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі ордеру про службове приміщення №000321 від 25.03.2011 року вселився в службове приміщення житловою площею 23.9 кв.м. по вул. Перфецького, 1А/74 у м.Львові відповідно до наказу директора департаменту житлового господарства та інфраструктури №148 від 22.03.2011 року Як вбачається з актів ПП «УК «Рідний дім» від 04.01.2016 року, 18.04.2016 року та 04.07.2016 року, відповідач [PERSON] не проживає у квартирі за адресою: м.Львів, вул. Перфецького,11а/74 більше шести місяців. Вказані факти підтверджують сусіди з квартир №№83,18 вказаного будинку. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] до [PERSON] було розірвано та судом враховано підстави позову, за якими сторони з листопада 2013 року шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. Відповідачем та його представником визнано позов у повному обсязі, враховуючи і підстави позову, які не заперечувались. Крім цього, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.02.2016 року встановлено, що [PERSON] переїхала на інше постійне місце проживання в [INFO] уклавши договір оренди житла, з листопада 2013 року, забравши із собою частину спільних речей. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст.61 ЦПК). Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З листопада 2013 року, [PERSON] безперервно по нинішній час в квартирі за адресою: м. Львів, вул. Перфецького,11а/74 не проживає, участі в оплаті утримання квартири та комунальних послуг не бере. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Цивільним законодавством України, а саме ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», від 11.12.2003 р., визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Виходячи з положень\~Конституції України\~про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка проживає в цьому житловому приміщені, так і для відмови в цьому. Крім цього, Конституцією України закріплено право на житло. Таке право є безумовним. Зокрема у ст.47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Поважні причини відсутності визначені ч.3 ст.71 Житлового кодексу, перелік таких є вичерпним. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] позбавилася права користування спірним приміщенням, добровільно залишивши його та здійснила дії, направлені на припинення права користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved