Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], наступним чином: йому у користування виділити житлову кімнату площею 9,6 кв.м.; у користування відповідача [PERSON] виділити житлову кімнату площею 17,7 кв.м.; у користування відповідачів [PERSON] та [PERSON] виділити житлові кімнати площею 9,8 кв.м. та 6,1 кв.м.; в загальному користуванні залишити: кухню площею 8,4 кв.м., ванну кімнату - 2,1 кв.м. , вбиральню - 1,3 кв.м., коридор - 4,2 кв.м., вбудовану шафу - 1,5 кв.м. та шлюз - 1,0 кв.м. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2011 року № 1887. [PERSON] являється власником 1/3 частки вищевказаної квартири, а [PERSON] та [PERSON] являються власниками по 1/6 квартири кожна. Згідно з технічним паспортом виготовленим станом на 15.05.2012 року, квартира складається з 4 кімнат жилою площею 43,2 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 9,6 кв.м., 2-а кімната - 17,7 кв.м., 3-я кімната - 9,8 кв.м., 4-а кімната - 6,1 кв.м., кухні - 8,4 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м., вбиральні - 1,3 кв.м., коридору - 4,2 кв.м., вбудованої шафи - 1,5 кв.м., шлюзу - 1,0 кв.м. Загальна площа квартири становить 61,7 кв.м. Позивач зазначає, що вони не можуть дійти згоди у користуванні квартирою, а відповідачі чинять перешкоди у її користуванні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у ньому обставини. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], та представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали, просили задовольнити позов. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], яка діє в своїх та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], представник відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, а саме: позивач [PERSON] являється власником 1/3 частини вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 30.12.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1887; відповідач [PERSON] являється власником 1/3 частини квартири на підставі договору дарування від 09.08.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косинською Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 904; відповідач [PERSON] являється власником 1/6 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.03.2016 року виданого Десятою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у реєстрі за № 3-216; відповідач [PERSON] являється власником 1/6 частини квартири на підставі договору дарування від 07.11.2012 року посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 11-6030, що підтверджується договором купівлі-продажу частки квартири від 30.12.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав КП КМБТІ від 17.01.2012 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно технічної характеристики та поверхового плану квартири, загальна площа квартири [ADDRESS] становить 61,7 м.кв., житлова - 43,2 м.кв., яка складається із чотирьох кімнат площами 9,6 м.кв., 17,7 м.кв., 9,8 кв.м. та 6,1 кв.м.; також місць загального користування: кухні площею 8,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 4,2 кв.м., вбудованої шафи 1,5 кв.м. та шлюзу 1,0 кв.м. (а.с. 10-12). За нормою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вищевказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15. Відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Позивач просить виділити йому у користування кімнату площею 9,6 кв.м., відповідачу [PERSON] виділити житлову кімнату площею 17,7 кв.м.; у користування відповідачів [PERSON] та [PERSON] виділити житлові кімнати площею 9,8 кв.м. та 6,1 кв.м. та залишити у загальному користуванні кухню площею 8,4 кв.м., ванну кімнату - 2,1 кв.м. , вбиральню - 1,3 кв.м., коридор - 4,2 кв.м., вбудовану шафу - 1,5 кв.м. та шлюз - 1,0 кв.м. Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Як зазначено вище, житлова площа квартири [ADDRESS] становить 43,2 кв.м., у зв'язку з чим позивачу та відповідачу [PERSON], які є власниками по 1/3 частки квартири, належить по 14,4 кв.м. житлової площі; відповідачам [PERSON] та [PERSON], які є власниками по 1/6 частки квартири, належить по 7,2 кв.м. житлової площі. При цьому відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона з донькою мешкають у двох кімнатах площами 6,1 кв.м. та 9,8 кв.м. спірній квартири, що загалом складає 15,9 кв.м.; кімнату площею 9,6 кв.м. займає позивач. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідача [PERSON], проживають вони у спірному житлі у кімнаті площею 17,7 кв.м., яка є прохідною, більше чотирьох років, там їм зручно і комфортно, оскільки вони цю кімнату зробили відокремленою шляхом встановлення шаф, які по висоті досягають стелі, що всіх влаштовує та суперечок з даного приводу не має. За нормою ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи порядок користування вказаною квартирою між її співвласниками, який вже склався, що відповідає заявленим вимогам, суд приходить до висновку про можливість встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою, оскільки запропонований варіант не призведе до порушення права власності та житлових умов відповідачів, якими позов визнано, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі по 213 грн. 33 коп. з кожного (а.с. 2).

Outcome: approved