Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього на його користь збитки в сумі 630,00 грн., завдані пошкодженням дерев та 15\~000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що між земельними ділянками позивача та відповідача проходить дорога загального користування, а тому ці ділянки не межують між собою. Впродовж тривалого часу відповідач чинить дії по знищенні майна позивача, зокрема, на належній йому земельній ділянці навмисно знищила та пошкодила плодоносні фруктові дерева та кущі в кількості 15 штук, чим завдала останньому значної матеріальної шкоди. З приводу таких дій позивач неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування, екологічну інспекцію та в поліцію, працівниками якої підтверджено факт пошкодження зазначених рослин, а після проведеної перевірки рекомендовано звертатись у суд, оскільки відносини між сторонами носять цивільно-правовий характер. Оскільки відповідач добровільно відмовилась відшкодувати заподіяну шкоду позивачу, останній змушений звернутись із позовом в суд. Позивач у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити у повному обсязі, додатково зазначив, що особисто не бачив, як насаджені ним дерева та кущі, які росли на його власній земельній ділянці, було знищено відповідачем, однак оскільки між сторонами неприязні стосунки, то він вважає, що рослини було знищено саме [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, проте зявився її представник [PERSON], який проти задоволення позовних вимог заперечив, подав письмові заперечення проти позову, оскільки вважає вимоги позивача незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду необхідних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо відшкодування збитків, заподіяних пошкодженням дерев та стягнення моральної шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №934566 від 10.11.2011 року вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0300 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. 17.12.2015 року комісією в складі сільського голови [PERSON], землевпорядника сільської ради [PERSON] та депутата сільської ради [PERSON], за участі сусідів [PERSON] та [PERSON] складено акт про те, що на вказаній вище земельній ділянці, яка належить [PERSON], виявлено пеньки від зрубаних дерев і кущів, якими була обсаджена дана земельна ділянка. Зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] дерева та кущі, насаджені [PERSON] були фруктовими, плодоносили, та не заважали сусідам. Із листа від 14.12.2015 року Пустомитівського відділення Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області адресованого [PERSON] вбачається, що за результатами перевірки по факту пошкодження плодоносних дерев та кущів позивача не було встановлено ознак кримінального правопорушення. Одночасно повідомлено, що у вказаній події вбачаються цивільно-правові відносини. 31.12.2015 року Державна екологічна інспекція у Львівській області своїм листом №04-4912 від 31.12.2015 року у відповідь на звернення [PERSON] щодо зрізки деревна земельній ділянці останнього повідомила, що питання відшкодування шкоди знищення зелених насаджень слід вирішувати в порядку цивільного судочинства. З наведених вище обставин вбачається, що на належній позивачу земельній ділянці було знищено і пошкоджено дерева та кущі, що і стало приводом для звернення до суду із позовом до відповідача про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статтей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем не надано, а тому в матеріалах справи і не міститься жодного доказу, що відповідач навмисно знищила та пошкодила фруктові дерева і кущі в кількості 15 штук, і взагалі того, що до знищення і пошкодження таких остання має будь яке відношення, позовні вимоги обґрунтовуються лише на догадках, які, зокрема, було висловлено позивачем у судовому засіданні про те, що оскільки між сторонами неприязні стосунки, то відповідач могла спричинити позивачу вказану вище шкоду, відтак, оскільки у ч.4 ст.60 ЦПК України вказано, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а позивачем не доведено спричинення йому зі сторони відповідача як матеріальної так і моральної шкоди, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку із недоведеністю такого. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed