Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між сторонами укладено договір від 20 січня 2009 року, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 5 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, стверджує, що відповідач належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла у відповідача заборгованість, яка станом на 31 грудня 2016 року становить 40\~783,87\~грн., що складається з: 5\~096, 02 грн. заборгованості за кредитом, 30\~419, 57\~грн. заборгованості за процентами за користуванням кредитом, 2 850 грн. заборгованості за пенею та комісією, також 500 грн. фіксованої частини штрафу та 1\~918, 28 грн. процентної складової штрафу. Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позову в повному обсязі з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях, додатково зазначивши, що інформування про зміну умов кредитування відповідач могла отримати самостійно шляхом ознайомлення на офіційному веб-сайті та шляхом отримання виписки по картковому рахунку (а.с.97). Крім того, попередньо представник позивача подав письмові пояснення (а.с.71-74). Відповідач та представник позивача у судове засідання не зявились. Представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач неправомірно здійснив збільшення процентної ставки без повідомлення та узгодження цього з відповідачем. Ствердив, що жодних смс-повідомлень про збільшення процентної ставки, пропозицій укласти додаткових угод до відповідача не надходило (а.с.96). Крім того, попередньо представник відповідача подав письмові заперечення (а.с.57), за якими вважає умови кредитного договору кабальними, а також просить врахувати строк позовної давності. Відповідно до ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, від яких надійшли відповідні заяви, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. З урахуванням ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 20 січня 2009 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], як клієнтом, укладено договір шляхом заповнення заяви, на підставі якої клієнт отримав платіжну картку кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.6). Згідно з вказаною заявою, заявник згодна з тим, що ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена та згідна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови і правила надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua. Заявник зобовязується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку. Згідно зі заявою кредитний ліміт за карткою складає 500 грн., базова процентна ставка - 2,5% на залишок заборгованості за кредитом. Пунктом 6.5. Умов і правил надання банківських послуг (а.с.8-13), ознайомлення з якими не оспорює відповідач, передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.8.6. Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-якими грошовими зобовязаннями, передбаченими цим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний оплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Згідно з п.5.3. Умов і правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну [PERSON], а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій вказані [PERSON] банку, які не оспорює відповідач, базова процентна ставка в місяць складає 2,5 %. При цьому розмір процентів нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості (а.с.7). З моменту укладення договору розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався, останній раз 14 жовтня 2014 року на суму 5\~100 грн. Строк дії картки, виданої відповідачеві на підставі договору, до листопада 2015 року (а.с.75), чого відповідач не заперечує. У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідач у письмових запереченнях посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», стверджуючи, що в порушення ст.18 цього Закону, умови укладеного між сторонами договору є кабальними та несправедливими. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Саме до цього зводиться правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 2 грудня 2015 року по справі №6-1341цс15. Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Позичальник була ознайомлена та згідно з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Відтак судом не встановлено порушення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору від 20 січня 2009 року між сторонами. При цьому, заявляючи про необхідність застосування цієї норми, відповідач не звертається до суду з вимогою про визнання договору недійсним за цих підстав. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Звернувшись із позовом позивач просить, серед іншого, посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, стягнути з неї заборгованість за кредитом в сумі 5\~096,02 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 30\~419,57 гривень. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, далі процентна ставка була змінена 1 вересня 2014 року збільшена до 34,80% та 01 квітня 2015 року збільшена до 43,20%. Згідно з наказами банку від 18 серпня 2014 року №СП-2014-6915682 та від 18 лютого 2015 року №СП-2015-6552838 (а.с.99-108) такі розміри процентів встановлені за витратами, здійсненими з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року відповідно. Вказана зміна відбулась з метою підвищення ефективності карткового продукту та здійснена у загальному порядку для усіх кредитних коштів на картах, зокрема, «Універсальна», незалежно від держателів цих карт. Як на правомірність збільшення процентної стави представник позивач посилається на те, що отримання виписок про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахунках є обовязком позичальника, а заяв про дострокове розірвання договору відповідач не подавала, що свідчить про її згоду зі змінами [PERSON]. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Законом України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності 10 січня 2009 року, ЦК України доповнено статтею 1056-1, у якій встановлено заборону банку збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку. Кредитний договір між сторонами укладено 20 січня 2009 року, тобто після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 28 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав розяснення про те, що при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Так, згідно з п.5.3 Умов і правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну [PERSON], а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п.6.3Умов і правил надання банківських послуг до обовязків позичальника відносяться отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам. За п.4.9 Умов і правил надання банківських послуг Банк зобовязаний не менш як раз на місяць у спосіб, визначений у Заяві (оголошення на сайті [PERSON]) надавати Держателю виписки про стан Картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по Картрахунках. При підключенні Держателя до системи INTERNET-banking (Приват 24) надання виписок здійснюється через вказаний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobile-banking Банк здійснює можливість доступу до інформації про стан рахунку, шляхом використання функцій SMS-повідомлень. Згідно з п.2 Умов і правил надання банківських послуг до [PERSON] відноситься розмір винагороди за послуги [PERSON]. Винагорода [PERSON] це сума зобовязань Держателя платіжної картки по сплаті встановлених [PERSON], а саме: проценти за користування кредитом, в тому числі за користування Простроченим кредитом та Овердрафтом, інших комісій та штрафних санкцій (якщо такі будуть мати місце).\~ Відтак певний порядок зміни [PERSON] передбачений Умовами і правилами надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. Зясуванню підлягає те, чи свідчить цей порядок про наявність змінюваної процентної ставки у кредитному договорі. Частинами 1, 3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Водночас, у\~разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч.4 ст.1056-1 ЦК України).\~ Незважаючи на надання кредитору та позичальнику права самостійно визначати спосіб та порядок збільшення кредитором змінюваної процентної ставки у кредитному договорі, певні гарантії, передбачені Законом ЦК України, повинні бути дотримані. По-перше, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка (речення 2 ч.4 ст.1056-1 ЦК України). По-друге, у кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (речення 3-5 ч.4 ст.1056-1 ЦК України). По-третє, індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ч.5 ст.1056-1 ЦК України. По-четверте, у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки (ч.6 ст.1056-1 ЦК України. У кредитному договорі, укладеному між сторонами, який складається, зокрема, зі заяви від 20 січня 2009 року, Умов і правил надання банківських послуг, [PERSON] банку не передбачено порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, який повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору; не визначено максимального розміру збільшення процентної ставки. Доказів протилежного позивачем не представлено. Крім того, позивачем не представлено суду доказів письмового повідомлення позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Крім того, поняттю «базова процентна ставка» не надано визначення в Умовах і правилах надання банківських послуг та таке поняття не може розумітись як початкова процентна ставка, яка може змінюватись банком в односторонньому порядку, зважаючи на законодавче заборону. Таким чином у суду відсутні підстави, ґрунтовані на законі, вважати, що між сторонами укладено кредитний договір із встановленням змінюваної процентної ставки. Оцінюючи порядок збільшення фіксованої процентної ставки, суд зазначає, що у абзаці 3 п.28 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», на який посилається позивач, при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Також суд зауважує, що представник позичальника стверджує, що на момент укладення договору вона розуміла, що процентна ставка за договором без погодження з нею не змінюватиметься; що позичальник жодного разу не здійснювала погашення заборгованості за кредитом після збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Представником позивача доказів одержання позичальником пропозиції банку збільшити фіксовану процентну ставку за кредитним договором від 20 січня 2009 року, її повне і безумовне прийняття (акцепт) суду не представлено. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено здійснення витрат за карткою відповідачем з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року, оскільки накази банку 18 серпня 2014 року та 18 лютого 2015 року свідчать про збільшення процентних ставок саме за витратами з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року. Поняття «витрати» не визначено в Умовах та правилах надання банківських послуг, тому суд виходить із тлумачення поняття «витрати» в Академічному тлумачному словнику української мови, як грошей, коштів, витрачених на що-небудь. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки здійснено кредитором в односторонньому порядку. Разом з тим встановлено, що позивач зобовязання за договором щодо надання кредитного ліміту виконав повністю. У свою чергу відповідач своїх зобовязань за договором належним чином не виконала, не здійснила погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості за договором від 20 січня 2009 року (а.с.4-5), за період до 1 вересня 2014 року, що не оспорюється відповідачем. Станом на 31 серпня 2014 року розмір заборгованості за відсотками складає 554,70 грн. Суд виходить з наступного розрахунку заборгованості за процентами за період з 1 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) до 31 грудня 2016 року (дата, станом на яку предявлено позовні вимоги). Процентна ставка складає 2,5% на місяць, тобто 30% на рік. З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у договорі, щоденний процент становить 0,083%. Тому заборгованість за процентами за період з 1 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) до 31 грудня 2016 року (дата, станом на яку предявлено позовні вимоги) є добутком 5\~096,02 грн. (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої не змінювався), 852 дні (з 1 вересня 2014 року до 31 грудня 2016 року включно) та 0, 083% і становить 3\~603,70 грн. З огляду на викладене, заборгованість за весь період користування кредитом дорівнює 4\~158,40 грн. (сума 554,70 грн. до 1 вересня 2014 року та 3\~603,70 грн. після 1 вересня 2014 року). Водночас, відповідач у письмових запереченнях вказує, що позивачем не враховано позовної давності. Суд вважає за необхідне вирішити питання про можливість застосування строку позовної давності. Картка, видана відповідачеві, діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~\~від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для судів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що останній платіж [PERSON] здійснила 24 червня 2014 року, що підтверджується випискою руху коштів за основною карткою (а.с.76-84). Строк дії кредитної картки до листопада 2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 17 лютого 2017 року (позовну заяву здано у відділення поштового звязку 13 лютого 2017 року) та просить стягнути заборгованість за кредитним договором в повному обсязі станом на 31 січня 2016 року. Відтак суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Щодо нарахування пені та штрафу, передбачених цим договором, суд враховує те, що згідно з ст.2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. [PERSON] та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року N 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України»\~м.Артемівськ Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з довідкою Бахмутської міської ради Донецької області, відповідач зареєстрована за адресою: [INFO], з 2 вересня 1998 року (а.с.43). Встановлено, що у розрахунку заборгованості в графі «сума комісії та пені», «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)» зазначено розмір заборгованості, яка, зважаючи на спосіб нарахування, відображений у розрахунку, є пенею. До 14 квітня 2014 року нарахована сума пені складає 0,00 грн. Відтак пеня в розмірі 1 450 грн. та штраф (як фіксована, так і процентна складова) нараховані позивачем відповідачеві після 14 квітня 2014 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки відповідач належним чином не виконала зобовязання за договором від 20 січня 2009 року, укладеним з позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка включає в себе: 5\~096,02 грн. заборгованості за кредитом, 4\~158,40 грн. заборгованості за процентами за користуванням кредитом, що в сумі складає 9\~254,42 грн., станом на 31 грудня 2016 року. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 26\~261,17 грн., пені та штрафу слід відмовити. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати - сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial