Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач зазначає, що 29 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов кредитного договору позивач свої зобовязання виконав перед відповідачкою повністю. В свою чергу [PERSON], в порушення умов кредитного договору не виконує свої зобовязання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, що у свою чергу призвело до порушення нею прав та інтересів банку виходячи з наступного. Загальний розмір боргу за кредитним договором станом на 31 грудня 2016 року становить 15987,00 грн., який складається з наступного: 6970,11 грн. заборгованість за кредитом; 7117,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 900 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. штраф (фіксована частина); 749,38 грн. штраф (процентна складова). На підставі вищевикладеного позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON], заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, але ним подано заяву в якій він вказує, що позов підтримує, просить справу розглядати в його відсутності. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що дійсно брала кредит у позивача, проте порушує графік виплати коштів, у зв'язку з скрутним сімейним становищем. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, оскільки їх застосування суперечить вимогам діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У силу ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що згідно заяви позичальника від 29.08.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н, який складається з заяви позичальника та «Умов та Правил надання банківських послуг». Відповідачка отримала кредит у розмірі 1700 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.08.2007 року, станом на 31 грудня 2016 року, [PERSON] має заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 6970,11 грн.; 7117,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками, у звязку з чим, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується розрахунку пені та комісії за несвоєчасність виконання зобовязання за договором на суму 900 грн.; штрафів (фіксована частина) - 250 грн. та штраф (процентна ставка) - 749,38 грн., суд зазначає наступне. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Разом з тим, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією та пенею задоволенню не підлягає, оскільки комісія та пеня мають різну правову природу та не можуть поєднуватись. Крім того, згідно до п.5.5.1 Умов та Правил, за несвоєчасне виконання боргових зобовязань держатель сплачує проценти за завищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються тарифами. З дослідженого розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем не зазначено яким способом нараховувалась пеня та комісія. Крім того, тарифи за якими нараховуються вказані суми в матеріалах справи взагалі відсутні. Враховуючи, що згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості за комісією (пенею) в сумі 900 грн. не знайшла своє підтвердження, у зв'язку з чим, в задоволенні вказаної вимоги необхідно відмовити. Відповідно до п.8.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. За змістом ст.549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Аналізуючи вище вказані вимоги, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафів має бути відмовлено. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно не виконала зобовязання за договором від 29.08.2007 року, а тому вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 6970,11 грн., та заборгованості по процентам 7117,51 грн., підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує розяснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша ст. 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У звязку з викладеним, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1409,76 грн.

Outcome: partial