Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивачем 08.07.2015 року подано до суду відповідний позов. В обґрунтування позивачем зазначено, що він з 29 вересня 2012 року працював на посаді інженера електроника сектору чергувань дільниці промислової електроніки на ПАТ «ХАРП» та був звільнений із займаної посади за власним бажанням 18 червня 2015 року. За час роботи відповідач нерегулярно виплачував мені заробітну плату, при звільнені остаточний розрахунок зі мною не був проведений. Я неодноразово звертався до відповідача з приводу проведення зі мною повного розрахунку, але кошти не були сплачені з мотивів відсутності коштів на підприємстві. На момент подачі позову заборгованість складає 8457,43 гривні. Вважав, що з відповідача підлягає стягненню на його користь сума заборгованості, а також середній заробіток за час затримки розрахунку, що складає 2800 гривень. Також вважав, що з відповідача підлягає стягненню понесені ним витрати за надання юридичної допомоги в сумі 700 гривень, оскільки він був змушений звертатись до адвоката для складання позовної заяви та моральна шкода в сумі 5000 гривень. В обґрунтування моральної шкоди зазначав, що його право на отримання повного розрахунку було порушено, а тому йому спричинена моральна шкода. Просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 8457,43 грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 2800 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. В судовому засіданні позивач свої вимоги уточнив та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 8457,43 грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 2800 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, а також понесені витрати на надання правової допомоги в сумі 700 гривень. Подану заяву підтримав, просив її задовольнити. Додатково пояснив, що він декілька разів звертався до відповідача з приводу проведення розрахунку, але йому відмовили, виплата була проведена вже після подачі позову. Також зазначав, що внаслідок дій відповідача він був змушений звертатись до родичів, знайомих, займати гроші, оскільки не було коштів навіть на проїзд. Представник відповідача просила провадження в частині заборгованості по виплаті заробітної плати закрити, оскільки сума заборгованості повність погашена, вважала, що є безпідставними вимоги позивача в частині стягнення правової допомоги та моральної шкоди. Позивачем в судовому засіданні не доведено факт завдання моральної шкоди, його твердження є необґрунтованими. Посилалась на те, що дійсно на підприємстві у звязку із ситуацією, яка склалась в державі виникли проблеми із реалізацією та поставкою продукції. Дійсно виникали затримки в проведенні виплати заробітної плати, але позивач з будь-якими заявами з цього приводу до адміністрації підприємства, із позовами до суду не звертався. Виплата заробітної плати проводилась негайно після отримання підприємством коштів, після звільнення позивача підприємством було вжито заходів для найскорішої виплати заборгованості. Також просила відмовити в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку, оскільки в даному випадку підприємство буде змушено обмежувати у виплаті інших працівників. Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем в період з 29 вересня 2012 року по 18 червня 2015 року, що підтверджується копією його трудового книжки /а.с.4-6/. В період роботи на ПАТ «ХАРП» позивач займав посаду інженера-електроніка сектору чергувань дільниці промислової електроніки, та був звільнений за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Згідно вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається із наданої відповідачем довідки станом на 18.06.2015 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем складала 10.342 гривні 14 копійок, в тому числі за лютий 2015 року 1141,62 грн, за березень 2015 року 2524,64 грн, за квітень 2015 року 2303,76 грн, за травень 2015 року 1798,30 грн, за червень 2015 року 2573,82 грн /а.с.25/. Відповідно до наданої копії платіжного доручення від 21.07.2015 року, реєстру перерахування в банк коштів по заробітній платі позивачу було перераховано на картку заробітну плату за червень 2015 року 2573,82 гривень, за травень 2015 року 1798,30 гривень, за квітень 2015 року 2303,76 гривень, за березень 2015 року 2524,64 гривень /а.с.13-24/. Тобто, позивачу було перераховано суму в розмірі 9200,52 гривні. Суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі в цій частині, оскільки позивач від заявлених вимог не відмовлявся, а підстави для закриття провадження у справі чітко регламентовані процесуальним законом. З урахування наведеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не підлягають задоволенню, оскільки заборгованість була погашена. За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням того, що відповідачем було допущено порушення строків розрахунку, суд не погоджується із доводами представника відповідача та вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. Розмір суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню, визначається за правилами встановленими Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Згідно до наданої відповідачем довідки розмір середньоденного заробітку для розрахунку компенсації складає 175 гривень 85 копійок. Позивач був звільнений з роботи 18.06.2015 року, виплата заробітної плати була проведена остаточно 21.07.2015 року, як вбачається із наданих платіжних доручень, тобто строк затримки розрахунку складає 23 робочих дня. З урахуванням наведеного сума компенсації повинна складати 4044,55 гривень. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Позивачем при подачі позову було визначено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 2800 гривень. Після отримання довідки про розмір середньоденної заробітної плати в ході розгляду справи з боку позивача будь-яких заяв про збільшення позовних вимог не надходило. У звязку із чим, суд задовольняє вимоги позивача в межах заявлених позовних вимог на суму 2800 гривень. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення судових витрат за надання правової допомоги не підлягають задоволенню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.Позивачем надано суду квитанцію про б/н від 08.07.2015 року про прийняття від нього ЮК Орджонікідзевського району м.Харкова за позовну заяву про стягнення заробітної плати та середнього заробітку 700 гривень, на зворотньому боці міститься штапм ЮК /а.с.8/, але склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Відповідних фінансових документів позивачем не надано. Відповідно до роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03. 1995 року № 4, з гідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема враховується характер та тривалість страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин завдання моральної шкоди. А тому вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд вважає не обґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно від задоволених вимог, оскільки позивач при подачі позову звільнений від його сплати. А саме, з урахуванням задоволення позовних вимог на 21,12% (заявлено до стягнення 13257,43 грн, судовий збір 243,6 грн, стягнуто 2800 грн, тобто на 21,12%) з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 51,45 гривень.

Outcome: partial