Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яка у подальшому була уточнена, до [PERSON], третя особа Житлово будівельний кооператив «Автомобіліст 2», про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, в якій просив визнати за ним право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м. за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що в кінці 2001 року у нього відбулась усна домовленість з [PERSON] (на той час [PERSON]) про обмін належного йому автомобілю Фольксваген Пасат, 1989 року випуску, на квартиру належну [PERSON] за адресою [ADDRESS]. [PERSON] була членом ЖБК «Автомобіліст-2», в якому розташована квартира, внески за яку відповідачкою були в повному обсязі внесені ще в серпні 1993 року. В рамках вказаної домовленості в кінці 2001 року він разом із сімєю почав мешкати у даній квартирі, та 03 жовтня 2001 року надав чоловіку відповідачки [PERSON] довіреність на право розпорядження та керування автомобілем Фольксваген Пасат, 1989 року випуску, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4120. Вони також узгодили те, що документально згодом вирішать перехід права власності на квартиру та автомобіль, так як відповідачка на час обміну, ще не отримала усі необхідні документи для нотаріального посвідчення правочину. Згодом на підставі довідки-рахунку 29.11.2001 року право власності на автомобіль Фольксваген Пасат, 1989 року випуску, було зареєстровано за відповідачкою.09.12.2002 року його було зареєстровано у [INFO] на підставі заяви тоді ще члена кооперативу [PERSON] У подальшому він постійно наполягав на тому, щоб відповідачка зайнялась оформленням документів на квартиру, але остання усіляко намагалась відстрочити отримання документів та ухилялась від належного оформлення права власності на квартиру на його імя. У звязку з цим він був змушений звернутись до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовною заявою до [PERSON] про визнання усного договору обміну дійсним. 18.01.2008 року заочним рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу позов було задоволено та визнано усний договір обміну легкого автомобілю Фольксваген Пасат, 1989 року випуску, який належав [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] дійсним. Надалі, в звязку з тим, що йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на вказану квартиру на підставі вищезазначеного договору на його імя, він звернувся до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу з позовом про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення суду від 18.01.2008 року по справі № 2-140/2008 про визнання договору обміну дійсним. Заочним рішенням від 02.10.2014 року по справі № 211/4141/14-ц Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу позовні вимоги були задоволені та за ним було визнано право власності на вищезазначену квартиру. Згодом ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.09.2014 року заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18.01.2008 року по справі № 2-140/2008 про визнання договору обміну дійсним було скасоване та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25.11.2014 року цивільна справа № 2-140/2008 за позовом про визнання усного договору обміну дійсним була залишена без розгляду у звязку із неявкою позивача. Також ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16.12.2014 року було скасоване заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 211/4141/14-ц від 02.10.2014 року, справу призначено до розгляду в загальному порядку.13.08.2015 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по цивільній справі № 211/4141/14-ц у задоволені позовних вимог було відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.12.2015 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по цивільній справі № 211/4141/14-ц залишено без змін. Позивач вважає себе добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру, оскільки з кінця 2001 року та на теперішній час він відкрито і безперервно на протязі чотирнадцяти років володіє нею, сплачує комунальні платежі, здійснив повний ремонт квартири, утримує квартиру в належному стані, а отже у порядку ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно за набувальною давністю. Просить його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] надала суду письмові заперечення проти позову [PERSON], в яких зазначила, що [PERSON] вже звертався до суду з позовом до неї про визнання права власності на нерухоме майно та про визнання дійсним усного договору обміну майна, а саме: про визнання права власності на майно на підставі усного договору обміну квартири [ADDRESS] на легковий автомобіль «Фольксваген Пасат». Однак, судом в задоволенні його позовних вимог було відмовлено в повному обсязі. При цьому, [PERSON] не обґрунтовує жодними належними та допустимими доказами добросовісність вселення ним у квартиру. Наявні в матеріалів справи судові рішення є підтвердженням наявності спору між сторонами, починаючи з 2008 року, а отже незаконного та недобросовісного користування [PERSON] спірною квартирою. Також, [PERSON] не надає жодних доказів його відкритого володіння даною квартирою, як наприклад, підтвердження вжиття необхідних заходів для утримання майна в належному стані, сплати житлово-комунальних послуг тощо. Навпаки, на сьогоднішній момент наявний борг в сумі 36308, 85 гривень за сплату житлово-комунальних платежів. Також, враховуючи той факт, що договір міни, одним з предметів якого є квартира [ADDRESS], між позивачем та відповідачем у письмовій формі не укладався, нотаріально не посвідчувався, а також з огляду на відсутність рішення суду про визнання договору міни, не посвідченого нотаріально, дійсним, та не доведеність факту добросовісного заволодіння нерухомим майном, вважає вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру за набувальною давністю є безпідставними та необґрунтованими, просить в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Також відповідач за первісним позовом [PERSON], звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, яка у подальшому була змінена, до [PERSON], [PERSON], треті особи,що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору -[PERSON], [PERSON], виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом позбавлення права користування квартирою, виселення, зняття з реєстрації та вселення. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, 4/35. На момент придбання вказаної квартири в ній постійно проживали вона ,її чоловік - відповідач [PERSON], та 3-тя особа - їхня донька [PERSON], [INFO], яка після укладання шлюбу змінила своє дівоче прізвище [PERSON] на Хохлачова.У 1998 році за рішенням суду шлюб між позивачкою за зустрічним позовом та [PERSON] було розірвано,вони припинили сумісне проживання. Чоловік залишився проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS], де проживав до часу вселення відповідача [PERSON], тобто до 2001 року, а вона з донькою переїхали до іншої оселі.За взаємною згодою між нею та відповідачем [PERSON] було вирішено вищевказану квартиру передати по досягненню повноліття їхній донці - [PERSON] Олександрівні.Відповідач [PERSON], товаришуючи з відповідачем [PERSON], на прохання останнього пустив його тимчасово проживати у вищевказану квартиру, оскільки у нього ніби - то були фінансові труднощі. Пізніше, коли у 2001 році відповідач [PERSON] виїхав з квартири № 35 вбуд № 4 по вул. Незалежності України, відповідач [PERSON] надалі залишився проживати в даній квартирі. Оскільки у позивачки з відповідачем [PERSON] існувала домовленість, що вказана квартира залишиться їхній донці, то вона сплачувала комунальні платежі за цю квартиру. Тобто вона вимушена була сплачувати комунальні платежі за 2 квартири, а саме за квартиру, в якій вона фактично проживала з неповнолітньою на той час донькою, та квартиру [ADDRESS]. Оскільки для її бюджету такі витрати були занадто великими, вона погодилася на пропозицію відповідача [PERSON], згідно якої відповідач [PERSON] буде проживати в [INFO] і буде сплачувати комунальні платежі в якості компенсації за своє проживання. Після того як відповідач [PERSON] 29.11.2001 року продав їй легковий автомобіль Фольксваген Пасат, між ними почалися постійні суперечки, вінпочав чинити їй перешкоди в користуванні вищевказаною квартирою: не зважаючи на її законне право проживати у цій квартирі, перестав впускати її до житлового приміщення, не надає їй ключі від вхідних дверей, на її дзвінки не реагує та взагалі ігнорує її. Проте,в той час виселити відповідача з належної їй квартири в судовому порядкувона не мала змоги, оскільки на вказану квартиру вона ще не оформила право власності. З 2007 року відповідач [PERSON] намагався в судовому порядку визнати за ним право власності на вказану квартиру, мотивуючи її тим, що дана квартира належить йому на підставі начебто укладеного між нами усного договору обміну квартири [ADDRESS] на легковий автомобіль «Фольксваген Пасат», однак у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено в повному обсязі. В звязку з обєктивною неможливістю проживати в одній квартирі разом з донькою [PERSON], яка на даний час вже створила сімю з [PERSON], народила дитину - [PERSON], у неї виникла гостра потреба вселитись у належне їй на праві приватної власності житлове приіщення квартиру [ADDRESS] Розі.Проте, відповідач [PERSON]чинить їй перешкоди в користуванні вказаною квартирою, позбавив її доступу до житлового приміщення, ніяким чином не реагує та взагалі ігнорує її законні вимоги. До того ж, відповідач [PERSON], займаючи вказану квартиру, недобросовісно нею користується, не сплачує комунальні платежі, в звязку з чим за час його проживання в даній квартирі виник борг в сумі 36\~308,85 грн., що підтверджується довідкою виданою ЖБК «Автомобіліст 2». Оскільки відповідач [PERSON] своїми незаконними діями фактично позбавив її права користування та розпорядження належною їй на праві власності квартирою, вонапросить суд усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом зняття його з реєстрації за вказаною адресою, його виселення зі спірної квартири та її вселення в дану квартиру. Крім того, відповідач [PERSON], виїхавши в 2001 році з квартири [ADDRESS] та припинивши проживання в ній, повинен був у порядку ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» знятися з реєстрації за вказаною адресою, проте з невідомих причин цього не зробив. Вонанеодноразово зверталася до відповідача [PERSON] з метою добровільного зняття з реєстраційного обліку у спірній квартирі, але зусилля виявилися марними. Знаходження відповідача [PERSON] на реєстраційному обліку у вказаній квартирі порушує та обмежує її майнові права. Також його перебування на реєстраційному обліку за вказаною адресою, в майбутньому буде перешкоджати їй у здійсненні права розпорядження своєю власністю, якщо колись виникне необхідність у відчуженні цього майна. Крім того у звязку із тим, що відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, на нього здійснюється нарахування житлово-комунальних послуг. Грошей на оплату комунальних послуг \~він не надає, а вона не має можливості сплачувати в повному обсязі житлово-комунальні послуги.Тому, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з 2011 року\~без поважної причини,він втратив право на користування цим житлом, а тому у суду є всі підстави для визнання у порядку ст. 72 ЖК України його особою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, 4/35. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в його уточненій позовній заяві, та просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що він вважає себе власником спірної квартири, оскільки добросовісно та відкрито володіє нею з 2001 року, здійснює сплату комунальних платежів, утримує квартиру в належному стані,провів ремонтні роботи. Вважає, що відповідачка [PERSON] не має жодних прав на вказану квартиру, він замінив замки на вхідних дверях та не впускає її до належної йому квартири. Позовні вимоги [PERSON] до нього не визнав, з вищезазначених підстав та просив у їх задоволенні відмовити. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] адвокат [PERSON]В . в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в первісній уточненій позовній заяві та просила позов задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], викладені в зміненій зустрічній позовній заяві не визнала, просила в їх задоволенні відмовити з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилася, її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісною позовною заявою не визнав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях проти позову, позовні вимоги за зміненою зустрічною позовною заявою підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в цій заяві, та просив позов задовольнити повністю. Відповідач за зміненою зустрічною заявою [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги щодо нього визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Письмово пояснив, що [PERSON] пустили в квартиру проживати та сплачувати комунальні платежі ( а.с. 129 ). Треті особи - [PERSON], [PERSON], представники третіх осіб Житлово будівельного кооперативув «Автомобіліст 2», , виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради у судове засідання не зявилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працює бухгалтером ЖБК «Автомбіліст-2». [PERSON] з 2002 року зареєстрований за адресою: [INFO], фактично проживає у даній квартирі з 2001 року по даний час.Робив ремонт у квартирі, вікна замінив, бойлер поставив. За вказаною квартирою облікується значний борг за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Безпосереднім свідком будь-яких домовленостей між сторонами справи вона не була. Надалі представники сторін [PERSON] та [PERSON] надали заяву про розгляд справи у їх відсутність , 27 04 2018 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ст. 247 ч 2 ЦПК України. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Судом встановлені наступні факти та правовідносини. На підставі пояснень сторін встановлено, що [PERSON], яка була членом ЖБК «Автомобіліст-2», проживала разом з сімєю у складі: чоловіка [PERSON] та доньки - [PERSON] в квартирі, розташованій за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг,вул. Незалежності України, 4/35. Як вбачається з довідки ЖБК «Автомобіліст-2» від 24.04.2014 №09 в серпні 1993 року пайові внески за вказану квартиру виплачено повністю, вона є власником спірної квартири ( а.с. 101- 102- довідка, свідоцтво про право на власність). Пізніше [PERSON] зареєструвалася за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Рязанова, 19/40, про що свідчить відмітка у її паспорті, та разом з донькою переїхала до іншого місця проживання, а у спірній квартирі залишився проживати [PERSON], який в ній мешкав до 2001 року. Згодом, цього ж року, у даній квартирі за домовленістю сторін став проживати [PERSON], де він і мешкає до теперішнього часу. Вказані обставини сторонами не заперечуються. Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу та відповідної відмітки на аркуші 10 у паспорті громадянина України, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 90- 91). 28.12.2004 р. [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Довгинцівської районної ради «Про видачу права власності на обєкти нерухомого майна» від 15.12.2004 №591 було видано свідоцтво про право власності серії САА №250133 на трикімнатну квартиру, загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг,вул. Незалежності України, 4/35. Право власності зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ» ДОР, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14037594 від 27.03.2007. 18 січня 2008 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу постановив заочне рішення за цивільною справою яким задовольнив позов [PERSON] та визнав усний договір обміну легкового автомобіля «Фольксваген Пасат», державний знак [NUMBER], 1989 року випуску, який належав [PERSON], на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], дійсним 44-45 - копія рішення) . Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2014 року вказане заочне рішення суду від 18 січня 2008 року скасовано ( а.с. 49 ). Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 листопада 2014 року позов [PERSON] до [PERSON], про визнання усного договору обміну дійсним залишено без розгляду ( а.с. 50 ). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.08.2015 у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено у повному обсязі.Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.12.2015 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.08.2015 було залишено без змін ( а.с. 52- 55 ). Згідно повідомлення ЖБК «Автомобіліст-2» №27 від 14.12.2015 станом на 01.12.2015 заборгованість за енергоносії та комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] складає всього 36\~308,85 грн. ( а.с. 150). Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно дост. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність- це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Також згідно з п.п. 9,11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з положеннями ст.ст.335,\~344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння. Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, договір), а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. При цьому, в позовній заяві та в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вважає себе власником спірного будинку, оскільки начебто придбав його за домовленістю з [PERSON], тобто проживає у вказаному будинку на відповідній правовій підставі, але не зареєстрував своє право власності на вказане майно. Як вказано вище, наявність у володільця певної правової підставидля володіння майном виключає можливість набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати- помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Нормами ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. У порушення вищезазначених правових норм [PERSON] фактично чинить перешкоди у праві користування та розпорядження [PERSON] належною їй на праві власності квартирою, що він сам не заперечує, а тому суд вважає за можливим з метою захисту порушених особистих та житлових прав [PERSON] усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом зняття [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою, його виселення зі спірної квартири та вселення [PERSON] в належну їй квартиру. Крім того, перебування [PERSON] на реєстраційному обліку у вказаній квартирі також порушує та обмежує права та охоронювані законом інтереси власника спірної квартири [PERSON] У звязку із тим, що [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, на нього здійснюються нарахування житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Тому, враховуючи той факт, що [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з 2011 року, без поважної причини,та з огляду на визнання ним позовних вимог, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] особою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, 4/35, шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved