Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він, на підставі договору дарування є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною, заочним рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.09.2017 р. розірвано шлюб між сторонами. [PERSON] не проживає в будинку понад 4 роки, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні будинку, а також в будинку не має і особистих речей відповідача. Перешкод в користуванні житлом позивач відповідачу не чинить. Факт реєстрації [PERSON] порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату та час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядкута належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, відзив на позовну заяву не подала, інших заяв та клопотань не надходило. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 10 січня 2003 року [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказана обставина також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 217106506 (а.с.3-5). Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і вказана обставина підтверджується довідкою № 03-32/58 від 06.10.2020 Коростишівської міської ради, копією домової книги для прописки (реєстрації) громадян за вказаною адресою. Заочним рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.09.2017, яке набрало законної сили 18.10.2017 розірвано шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 9). Як вбачається з актів депутата Коростишівської міської ради № 1719 від 03.11.2016, № 419 від 16.03.2017 р., № 250 від 25.02.2020 та № 838 від 05.10.2020 відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає (а.с.10-12,14). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Статтею ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у будинку, що належить на праві власності позивачу, а також не містять матеріали справи і доказів наявності перешкод у проживанні відповідача за вказаною адресою, угоди про порядок користування цим житлом сторонами суду не надано. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд дійшов до переконання, що оскільки відповідач не проживає у будинку позивача понад встановлені законом строки, не користується ним, добровільно це житло залишила, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. На підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України тобто з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved