Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05 квітня 2019 року, посилаючись на те, що відповідач отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 46,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із цим у останнього станом на 30 березня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 19 988 грн. 66 коп., яку складає заборгованість за кредитом. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до матеріалів справи долучив довідки тимчасово виконуючого обов`язків командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України про його безпосередню участь в антитерористичній операції в періоди з 06 червня 2014 року по 30 червня 2014 року, з 31 липня 2014 року по 13 вересня 2014 року, з 23 жовтня 2014 року по 07 грудня 2014 року, з 06 листопада 2019 року по 26 лютого 2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 05 квітня 2019 року між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, отримавши платіжну картку. У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився із договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. До позовної заяви банк додав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» із Тарифами. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором, станом на 30 березня 2021 року, становить 19 988 грн. 66 коп., яку складає заборгованість за кредитом. Також у позовній заяві зазначено, що заборгованість по відсоткам та штрафу становить 0 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року за результатом розгляду цивільної справи № 342/180/17 . У заяві позичальника від 05 квітня 2019 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення виконання зобов`язання. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 квітня 2019 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та Тарифи банку. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та неустойки, саме у зазначеному в цих документах порядку та розмірі. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Однак враховуючи, що сторони договору погодили в заяві-анкеті факт надання позивачем грошових коштів відповідачу, заборгованість по тілу кредиту може бути стягнуто з позичальника у примусовому порядку, у випадку наявності такої. У якості заборгованості за кредитом позивач просить стягнути з відповідача 19 988 грн. 66 коп. Однак згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, 19 988 грн. 66 коп. є сумою загального залишку заборгованості, яку складають окрім тіла кредиту, заборгованість по відсотках та штрафах. Із наданої позивачем виписки по картковому рахунку вбачається, що АТ «Акцент-Банк» в період користування відповідачем платіжною карткою, в односторонньому порядку здійснювало операції по списанню відсотків за користування кредитом, шляхом збільшення розміру загального боргу на суму нарахованих відсотків. У виписці по рахунку дані операції деталізовані як: «Списание процентов за использование кредитного лимита». Окрім того в загальну суму заборгованості входить нарахований 01 листопада 2019 року штраф, операція по нарахуванню якого зазначена як «Штраф за прострочку кредита». Всього (згідно виписки по рахунку та підрахунку суду) за спірний період користування карткою (до 30 березня 2021 року) відповідачу зараховано в тіло кредиту 9\~891 грн. 09 коп. відсотків за користування кредитним лімітом та 50 грн. штрафу. Враховуючи що процентна ставка у анкеті-заяві сторонами кредитного договору не погоджена, як і не визначена відповідальність за невиконання грошового зобов`язання у вигляді неустойки, 9 891 грн. 09 коп. відсотків та 50 грн. штрафу стягненню не підлягають. У зв`язку із наведеним позов підлягає частковому задоволенню, а заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 квітня 2019 року підлягає стягненню з відповідача, станом на 30 березня 2021 року, в розмірі 10 047 грн. 57 коп. (19 988 грн. 66 коп. 9 891 грн. 09 коп. 50 грн.), що становить розмір реальної заборгованості по основному боргу за кредитом. Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 521/12726/16-ц (№ 61-16144св18) роз`яснив, що банки не мають права нараховувати штрафні санкції, пеню, а також відсотки за користування кредитом військовослужбовцям. Ця заборона діє впродовж особливого періоду, який почався 18 березня 2014 року і триває дотепер. Однак відомості із долучених відповідачем до матеріалів страви довідок про його участь в антитерористичній операції у даному випадку не створюють правових наслідків, так як відсотки та неустойка не підлягають стягненню з відповідача з підстав відсутності доказів погодження ним їх розміру в договорі про надання банківських послуг. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із того, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення судом грошової суми, яка складає 50,26% від ціни позову, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1 140 грн. 90 коп., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч. 1, 530, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial