Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 157195 від 11.04.2016 року є переможцем торгів з продажу Першим ВДВС ГТУЮ у Волинській області двокімнатної квартири по [ADDRESS], яка належала відповідачам [PERSON], [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності виданого 02.06.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] він є новим власником вищезазначеної квартири. Однак, попередні власники, відповідачі по справі чинять перешкоди для реалізації його права і добровільно не бажають виселятися зі спірної квартири. Крім того, реєстрація відповідачів у спірному житлі перешкоджає належним чином користуватися спірним житлом. З врахуванням наведеного, позивач просить суд, виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] загальною площею 56,7 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м без надання іншого житлового приміщення, визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку в Луцькому міському відділі ДМС України у Волинській області та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. До початку судового розгляду позивач та його представник подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечували щодо постановлення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За погодженням позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.09.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 157195 від 11.04.2016 року [PERSON] є переможцем торгів з продажу Першим ВДВС ГТУЮ у Волинській області двокімнатної квартири по [ADDRESS], яка належала відповідачам [PERSON], [PERSON] (а.с. 8-9). 02.06.2016 року на підставі свідоцтва на право власності виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], що в свою чергу видане на підставі акту про проведені електронні торги від 02.06.2016 року, затвердженого начальником Першого ВДВС ГТУЮ у Волинській області Харченком С.В., позивач являється власником квартири [ADDRESS] що раніше належала [PERSON], [PERSON] на підставі: Свідоцтва про право власності, виданого відділом з приватизації житлового фонду виконкому Луцької міської ради від 30.01.2004 року № 608-р (а.с.10). Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що відповідно до вимог чинного законодавства [PERSON] здійснив державну реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на двокімнатну квартиру по [ADDRESS] (а.с. 11-14). Судом встановлено, що позивач письмово звернувся до відповідачів з вимогою добровільного виселення їх з спірної квартири та зняття реєстрації місця проживання в ній (а.с. 15-17). Однак, належного реагування на законні вимоги [PERSON] зі сторони [PERSON], [PERSON] не відбулося. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Як встановлено судом, добровільно відповідачі відмовляються звільнити квартиру [ADDRESS], чим порушують законні права та інтереси позивача, а отже підлягають виселенню зі спірної квартири. Крім того, згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україна» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації на новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачами судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved