Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розподіл доходів від спільного сумісного майна подружжя. Просить визнати за [PERSON] право на отримання ? частини доходів, отриманих від незаконного одноосібного володіння спільним сумісним майном подружжя - комплексом будівель за адресою: [ADDRESS], за період з 01.11.2006 р. по 07.09.2011 р. [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину доходів, отриманих від незаконного одноосібного володіння та розпорядження з метою отримання неправомірної вигоди спільним сумісним майном подружжя - комплексом будівель за адресою: [ADDRESS], за період з 01.11.2006 р. по 07.09.2011 р. у сумі 693 485,50 грн. та судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 19.01.2001 р. по 06.11.2006 р. За час перебування в шлюбі на гроші подружжя було побудовано комплекс будівель, розташованих по [ADDRESS]. Комплекс будівель складався з: автостоянки на 120 місць, огорожі, будинку охорони, естакади, трьох металевих воріт, твердого покриття території, зелених насаджень., одноповерхового кафе загальною площею 66 кв. м. та трьох приміщень під овочевий магазин, м'ясний павільйон, магазин побутової хімії, залу ігрових автоматів та перукарні. Право власності на цілий комплекс будівель було зареєстровано на [PERSON]. Згідно рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 13.02.2003 р. № 170 їй було видано свідоцтво на право власності від 16.04.2003 р. № 131. Оскільки дане майно було набуто під час шлюбу, то у відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України, воно належало дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Але після розлучення відповідач не визнала його права на спільне сумісне майно подружжя. Мотивуючи свої дії тим, що право власності на майновий комплекс оформлено на неї, вона усунула його від можливості користуватися та розпоряджатися належною йому частиною спільного сумісного майна подружжя, що змусило його в судовому порядку визнати це право та здійснити поділ майнового комплексу між ним та відповідачем. На підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2008 p., яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2011 р. в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя майновий комплекс було поділено на два окремих об'єкти нерухомості. За ним було визнано право власності на електроустановку та комплекс будівель - автостоянку, розташовану по [ADDRESS] у м. Кіровограді, яка складається з КПП, будинку охорони, огородження території, стоянки, замощення, твердого покриття та трьох металевих воріт. При реєстрації права власності йому було присвоєно нову адресу - [ADDRESS] на підставі рішення міської ради про перейменування. За відповідачем було визнано право власності на торгівельний павільйон кафе «Нат-Толь», будівельні матеріали, які використовувалися для будівельних робіт приміщень, які прилягають до кафе «Нат-Толь», приміщення під перукарню, приміщення під овочевий магазин, приміщення під зал ігрових автоматів. Таким чином, зазначеним вище рішенням суду було встановлено, що комплекс будівель, право власності на який було зареєстровано на [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 13.02.2003 р. № 170 та свідоцтва на право власності від 16.04.2003 р. № 131, перебував у спільній сумісній власності подружжя до рішення суду про розподіл цього майна, яким комплекс було поділено на два окремих об'єкта нерухомості. Право на спільну сумісну власність виникло у сторін після здійснення державної реєстрації комплексу будівель та отримання свідоцтва про право на власність. За період з 01.11.2006 р. по 07.09.2011 р. відповідач отримувала доходи від експлуатації майнового комплексу. Як його співвласник, він мав повне право на отримання доходів від майна, що перебувало у спільній сумісній власності. Але діями відповідача він був позбавлений цього права. При подачі позову про розподіл майна подружжя у 2006 році він не міг передбачати, що до 2011 року буду усунений відповідачем від права користування, володіння та розпорядження спільним сумісним майном подружжя та не міг передбачити, що відповідач отримуватиме доходи від використання цього майна та привласнюватиме їх одноосібно, тому позовна вимога щодо розподілу цих коштів не висувалася. Після набрання чинності у 2011 році рішення суду про розподіл спільного сумісного майна подружжя до нього перейшло право власності на автостоянку. Під час дослідження документів первинного обліку, а також інших документів, до яких він отримав доступ після отримання у власність автостоянки, і які зберігалися на її території, йому стало відомо, що весь час від розлучення до набрання сили рішення суду відповідач без належної правової підстави отримувала та привласнювала від експлуатації майнового комплексу всі доходи, в тому числі ту частку, яка по праву мала належати йому. Саме ця дата - 07.09.2011 р. стала датою, коли він дізнався про порушення своїх прав, і саме від неї починається перебіг позовної давності для звернення до суду з позовом про захист порушених прав. Згідно висновків експерта торгівельно-промислової палати Кіровоградської області № В-66 від 20.02.2012 р. та № В-283 від 29.03.2012 р., чистий прибуток від експлуатації комплексу будівель за період з 01.11.2006 р. по 07.09.2011 р. без урахування інфляції складає 1 386 971 грн. Виходячи з того, що співвласники спільного сумісного майна мали рівні права на отримання доходів від нього, оцінює свою долю як ? частину загальної суми чистого прибутку (1386971 грн.) від експлуатації комплексу будівель за період з 01.11.2006 р. по 07.09.2011 р. без урахування інфляції, яка дорівнює 693 485,50 грн. Під час розгляду справи представник позивача зменшив позовні вимоги. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину доходів, отриманих від незаконного одноосібного володіння та розпорядження з метою отримання неправомірної вигоди спільним сумісним майном подружжя - комплексом будівель за адресою [ADDRESS], за період з 01.11.2006 р. по 07.09.2011 р. у сумі 300 814,25 грн. (а.с. 191). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнали. Надали письмові заперечення (а.с. 49-50). Зазначили, що не має жодних доказів, які б підтверджували на момент звернення до суду наявність будь-якого майна у незаконному володінні відповідача та факт вибуття зазначено майна з володіння позивача після набуття ним права власності, отриманих відповідачем будь-яких доходів, адже відсутній сам факт незаконного володіння відповідачем зазначеним майном, а тому відсутні підстави для стягнення доходів, отриманих від незаконного одноосібного володіння та розпорядження спільним сумісним майном - комплексом будівель. Відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 156). Суд в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19.01.2001 р. по 06.11.2006 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2008 р., що набрало законної сили 20.07.2011 р., в порядку поділу майна подружжя виділено та визнано право власності за [PERSON] на електроустановку, вартістю - 2000 грн., автостоянку, розташовану по [ADDRESS] у м. Кіровограді, яка складається з КПП, будинку охорони, огородження території, стоянки, замощення, твердого покриття, трьох металевих воріт, вартістю - 97217 грн., та виділено автомобіль ЗАЗ - DAEWOO Т 13110, д/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], вартістю - 32320 грн., а всього на суму - 131 537 грн. В порядку поділу майна подружжя виділено і визнано право власності за [PERSON] на торгівельний павільйон кафе «Нат-Толь», вартістю - 76847 грн., будівельні матеріали, які використовувались для будівельних робіт приміщень, які прилягають до кафе «Нат-Толь», приміщення під перукарню, приміщення під овочевий магазин, приміщення під зал ігрових автоматів, вартістю - 54326 грн., а всього на суму - 131137 грн. (а.с. 4-7). Суд вважає встановленим та не заперечується сторонами, що до розірвання шлюбу, 06.11.2006 р., комплекс будівель за адресою м. Кіровоград, [ADDRESS] відносився до спільного майна подружжя. Проте, після розірвання шлюбу та до поділу майна подружжя за судовим рішенням доходами, отриманими від даного виду майна, розпоряджалася лише відповідач. Згідно до позиції ВССУ № 6-10098св13 від 22.05.2013 р. при розгляді справи для суду важлива підстава позову, тобто обґрунтування позовних вимог, яку зазначає позивач, а не норма права на яку він посилається, якщо вона не відповідає обставинам справи. Відтак, суд повинен вирішити спір по суті відповідно до позовних вимог та норм права, якими ці вимоги регулюються. Зазначене не є виходом за межі позовних вимог. Із обґрунтування позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду про поділ отриманих відповідачем доходів від використання спільного майна, що належить їм на праві спільної власності - упущеної вигоди. Відповідно до ст. 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами ст. 22 ЦК України упущена вигода підлягає обовязковому відшкодуванню, якщо особа, цивільне право, якої порушено, доведе, що за звичайних обставин вона мала би реальну можливість отримати той дохід, який вона просить відшкодувати у судовому порядку. Таким чином, доводи позивача що він має право на ? частину доходів отриманих відповідачем від експлуатації комплексу знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та ґрунтуються на нормах права, а відтак підлягають задоволенню. Для вирішення питання про розмір доходів отриманих [PERSON] від володіння та розпорядження спільним сумісним майном подружжя - комплексом будівель за адресою м. Кіровоград, [ADDRESS] судом була призначена судово-економічна експертиза (а.с. 143-144). Згідно висновку № 11 судово-економічної експертизи «Науково-дослідної лабораторії судових експертиз» встановлено, що суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] у період з 01.01.2007 р. по 30.06.2011 р. обсяг виручки від реалізації послуг автостоянки, здавання в оренду приміщення, функціонування інфраструктури автомобільного та міського транспорту, здавання в оренду власного нерухомого майна за винятком фактично сплачено єдиного податку складає 601 628,50 грн. (а.с. 173-183). Проте, відповідно до експертизи експертом визначено обсяг виручки у період з 01.01.2007 р. по 30.06.2011 р. Таким чином, вимоги позивача за період з 01.11.2006 р. по 31.12.2006 р. та з 01.07.2011 р. по 07.09.2011 р. не підлягають задоволенню. Щодо застосування строку позовної давності на якому наполягала відповідач, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. За змістом ст.ст. 253, 260, 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про порушення свого права чи особу, яка порушила це право. Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи те, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2008 р., яким здійснено поділ майна подружжі, набрало законної сили 20.07.2011 р., суд вважає, що строк звернення до суду [PERSON] не пропущений. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 3654 грн. На підставі викладено,

Outcome: partial