Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 864.70232 від 02.12.2009 року, посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит для придбання транспортного засобу в розмірі 159 618 грн. 58 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19% річних, з кінцевим терміном повернення 02.11.2014 року та зобов'язалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 29.07.2013 року за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 440 457 грн. 48 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив зменшити розмір пені, оскільки відповідачка перебуває у скрутному матеріальному становищі, крім того, вона недавно народила дитину. Стосовно вимог про стягнення віндикаційних витрат, то суду зазначив що ні договором ні законом таких відшкодувань не передбачено. Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором з позичальника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 02 грудня 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Плюс Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 864.70232 (а.с.5-8), за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредитні кошти на придбання транспортного засобу в розмірі 159 618 гривень 58 коп. та зобов'язалась повернути кредит до 02 листопада 2014 року включно. Відповідно до пункту 5.2. кредитного договору плата за користування кредитними коштами становить 19% річних від залишкової суми кредиту. Пунктом 3.4 встановлено, що відповідач зобов'язаний повертати кредит та проценти ануїтетними платежами відповідно до Графіку погашення кредиту щомісячно до 2 числа кожного місяця. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала умови, передбачені цим договором. На підтвердження цього надано довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором № 864.70232 від 02 грудня 2009 року (а.с.4). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Станом на 22 липня 2013 року, згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 864.70232 від 02 грудня 2009 року, заборгованість відповідачки за кредитними зобов'язаннями становить 440 457 грн. 48 коп., з яких основний борг - 66 627 грн. 61 коп., прострочений борг - 92 990 грн. 97 коп., прострочені проценти - 112 750 грн. 23 коп., строкові проценти - 2176 грн. 94 коп., пеня - 165 891 грн. 73 коп., віндикаційні витрати - 20 грн. Позивач надав суду розрахунок віндикаційних витрат, однак жодного належного доказу їх понесення суду не представив. А тому, враховуючи, що наявність таких витрат заперечується відповідачкою, суд приходить до переконання що 20 грн. віндикаційних витрат не підлягають відшкодуванню. Вирішуючи клопотання відповідачки про зменшення розміру неустойки, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз'яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Представник відповідачки в своїх поясненнях посилається на важкий матеріальний стан, та наявність новонародженої дитини, суд вважає такі обставини істотними. Крім того, основна заборгованість відповідачки становить 294 119 грн. 75 коп., пеню нараховано в розмірі 165 891 грн. 73 коп., що є несправедливо, враховуючи те, що відповідачка на даний час не працює та утримує малолітню дитину, немає доходів, вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.44, 45). Згідно положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист порушеного права шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну вимогу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки в користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 227 918 гривень 14 коп., яку складає: основний борг - 66 627 грн. 61 коп., прострочений борг - 92 990 грн. 97 коп., прострочені проценти - 112 750 грн. 23 коп., строкові проценти - 2176 грн. 94 коп., пеня - 20 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому сплачені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню зі сторони відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 16, 20, 526, 527, 551, 610, 611, 612, 1054, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 74, 88, ЦПК України,

Outcome: partial