Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби в Чернігівській області на користь позивача [PERSON] 11618,20 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, понесеної внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та свавільних дій працівників патрульної поліції, стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області за рахунок Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Позов обґрунтовує тим, що постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2019 року у справі № 751/3652/19 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Також було стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24.09.2019 року постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2019 року скасовано та закрито провадження по справі за відсутністю в діях [PERSON] складу даного правопорушення. В результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , останньому було завдано матеріальну та моральну шкоду. В ході своєї діяльності працівники поліції зупинили [PERSON] без належних на те підстав і стверджували, що [PERSON] перебуває за кермом з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Факту відмови [PERSON] від проходження медичного огляду на стан сп`яніння встановлено не було, разом із тим, [PERSON] був вимушений самостійно звернутися до медичного закладу з метою проходження медичного огляду на стан сп`яніння, під час якого ознак сп`яніння не було виявлено. Враховуючи, що [PERSON] проходив медичний огляд самостійно, з причин безпідставної та свавільної поведінки працівників поліції, [PERSON] оплатив медичний огляд з власної кишені, що коштувало йому 1618,20 грн. Даний факт підтверджується квитанцією від 23.05.2019 року та фіскальним чеком від 24.05.2019 року. Крім того, в ході судових розглядів, позивач [PERSON] поніс витрати на правову допомогу адвоката, що була надана в судах першої та апеляційної інстанції у справі № 751/3652/19, на загальну суму 10000 грн. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та постійного перебування на судових засіданнях, [PERSON] було звільнено з займаної роботи. Враховуючи, що у діях [PERSON] не виявлено складу адміністративного правопорушення, свавільні дії працівників поліції призвели до погіршення фінансового стану та втрати ділової репутації позивача, що ускладнює пошуки нового місця роботи. Крім того, позивач [PERSON] має неповнолітню дитину, яку має виховувати і утримувати, піклуючись про стан здоров`я здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тому відсутність місця роботи завдало моральних страждань позивачу [PERSON] та його сім`ї, оскільки позивач вимушений докладати додаткові зусилля для відновлення порушеного права та забезпечення сім`ї мінімальними для життя потребами. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та свавільних дій працівників поліції, позивачу завдано моральну шкоду, що полягає в душевних та психічних стражданнях, моральних втрат та пошуків нового місця роботи на загальну суму 50000 грн. Ухвалою судді від 03.02.2020 провадження у даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. 21.02.2020 від поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Башеніної Л.Г. надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. 24.02.2020 від ГУДКСУ у Чернігівській області надійшов відзив на позов, в якому просять відмовити [PERSON] , у задоволенні позовних вимог. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Зазначив, що ключовою умовою звільнення позивача з роботи було відвідування судових засідань та притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАп. Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначила, що відсутні докази, що поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП капрал поліції Башеніна Л.Г., складаючи протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 417256 від 23.05.2019 року, вийшла за межі наданих їй повноважень або діяла в непередбачений законом спосіб, відсутні підстави спричинення матеріальної та моральної шкоди, як зазначає позивач саме за фактом складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно нього. Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та постійного перебування в судових засіданнях [PERSON] було звільнено з займаної роботи, також на утриманні в нього знаходиться дитина 2013 року народження, проте дані обставини не є підставою для збагачення за рахунок держави, тим більше, що саме позивач своїми діями призвів до наслідків в яких опинився. З доданої позивачем до матеріалів позовної заяви копії трудової книжки вбачається, що в ній міститься запис датований 24.07.2019 року про звільнення з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, але ж ніяк не з підстав пов`язаної з притягненням до адміністративної відповідальності. Вважають, що доводи позивача про нібито незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, на які він посилається як на підставу позову, є неприйнятними. Протокол про адміністративне правопорушення є документом, який лише фіксує певні обставини і не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тільки підставою для подальшого вирішення притягнення особи, відносно якої він складений, до адміністративної відповідальності при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП. Представник відповідача - Державної казначейської служби Україниу судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] суду показав, що після ситуації 23.05.2019 року, коли відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, керівництво за місцем його роботи дізнавшись про дану обставину, запропонували звільнитися з роботи. Після цього він тривалий час не працював, працевлаштувався тільки у квітні 2020 року, у нього з батьками загострилися відносини, в сім`ї часто виникали сварки, скандали, погіршилося фінансове становище. Під час розгляду справи в суді наймав адвоката, у зв`язку з чим терпів фінансові витрати, сплативши 10000 гривень. Також поніс витрати на оплату огляду у лікарні на стан сп`ніння, оскільки після зупинення працівниками поліції самостійно звернувся до лікарні, де було встановлено, що він перебував у тверезому стані. Допитана в якості свідка [PERSON] дала покази, що вона є цивільною дружиною позивача. 23.05.2019 року [PERSON] зупинили працівники поліції, додому він приїхав знервований, взяв 1700 грн. та поїхав зробити аналізи. Гроші на аналізи, адвоката [PERSON] позичав у батьків. Після даного випадку не спав, нервував, відпрошувався постійно з роботи, в зв`язку з чим його звільнили з роботи. Вони мають маленьку дитину, у зв`зку із звільненням позивача з роботи у них було скрутне матеріальне становще. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2019 року у справі № 751/3652/19 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24.09.2019 року постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2019 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасовано, провадження по справі закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу даного правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач свої вимоги обґрунтовує складанням поліцейським Управління патрульної поліції у Чернігівській області Башеніною Л.Г. відносно [PERSON] незаконного протоколу у справі про адміністративне правопорушення від 23.05.2019 року. Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 3 ст. 82 ЦПК України також передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог у позовній заяві посилається на вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 2 наведеного Закону право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`передбачено, що у наведених уст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), окрім іншого: суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Згідно зі ст. 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» визначено перелік органів, оперативні підрозділи яких можуть здійснювати оперативно-розшукову діяльність. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється. Відповідно до ст. ст. 1,5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Департамент патрульної поліції - Департамент патрульної поліції Національної поліції України та відповідно Управління патрульної поліції у Харківській області, інспектором якого було винесено протокол про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. А отже, в даному випадку суд приходить до висновку, що до правовідносин щодо відшкодування шкоди за позовними вимогами [PERSON] по даній справі Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» застосуванню не підлягає. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. У правовому висновку Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167,1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Вказаний висновок також викладений в Постанові Верховного суду від 27.06.2018 року у справі № 640/17380/16-ц. В постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі № 454/1213/16-ц зазначено наступне. Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з іншими людьми, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Сам факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Тому позов [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. При цьому заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди полягають виключно в наданні позивачу правової допомоги при розгляді даної справи та витрат на медичний огляд. Встановивши, що при складанні протоколу у відношенні позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статей 255,265-1 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання їх дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями матеріальної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки у даному випадку відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності. Посилання позивача на те, що протиправність та неправомірність дій працівників поліції щодо складання у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення є необґрунтованими, оскільки вказаною постановою неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено. Рішення про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівників поліції відсутнє. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed