Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 9519 грн. 30 коп. Позов мотивує тим, що 25.07.2013 року між сторонами було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АС/3744293 та згідно з яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль [NUMBER]. 13.05.2014р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Буського районного суду Львівської області від 21.05.2014р. відповідача визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди. Пошкоджений у ДТП транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] був застрахований по договору КАСКО у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», яке виплатило страхове відшкодування потерпілому власнику автомобіля та набуло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем, ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулося до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування, та таке у розмірі 9519 грн. 30 коп. було виплачене позивачем. Відповідач всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» належним чином позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди не повідомив, тому до останнього як до страховика, який виплатив страхове відшкодування, перейшло право регресної вимоги до відповідача. ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до [PERSON] з регресною вимогою №03/2672 від 13.11.2014 року, в якій просило добровільно виконати свої зобов'язання, однак на час подання позовної заяви така залишилась невиконаною, тому просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовну заяву підтримав у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, причин неявки суду не повідомив. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 25.07.2013 року між сторонами було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АС/3744293 (а.с.4) та згідно з яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль [NUMBER]. 13.05.2014р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Буського районного суду Львівської області від 21.05.2014р. (а.с.7) [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, при цьому встановлено, що 13.05.2014 року об 13 год. 30 хв. на вул.Городоцька-Смаль-Стоцького у м.Львові гр.[PERSON], керуючи автомобілем марки Опель Омега н.з.63661 ТС, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Мітсубісі н.з. ВС 0617 СТ під керуванням гр.[PERSON], який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив ПДР. Як вбачається із заяви №14280 (а.с.5-27) ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулося до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 9519 грн. 30 коп. та таке було виплачене позивачем, що підтверджується копією платіжного доручення №4865 від 08.08.2014р. (а.с.28). Відповідно до вимог ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п.38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди у відповідності до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до позивача не звертався, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, жодних доказів на спростування вищевказаної обставини суду не представив. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що до позивача як страхової організації, що сплатила страхове відшкодування перейшло право вимоги, яку особа, що одержала страхове відшкодування, мала до [PERSON] як особи, відповідальної за завдані збитки, а тому позов підлягає до задоволення. При цьому, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.3) судові витрати, що становлять 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved