Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернувся в Могилів-Подільський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, мотивуючи його тим, що з відповідачем проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Подружні відносини між сторонами не склалися і сторони припинили спільне проживання. І хоча позивач добровільно надавав кошти на утримання сина,, відповідач звернулася до суду із заявою про видачу наказу. 23 жовтня 2018 року Могилів-Подільським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 04.09.2018 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі судового наказу державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В грудні місяці 2018 року позивач оговорив з відповідачем питання подальшого утримання сина [PERSON] і виплатив відповідачці грошові кошти достатні для повного матеріального забезпечення сина до його повноліття в сумі 150000 гривень. Про їх отримання відповідач 11 грудня 2018 року власноруч написала розписку і запевнила, що подасть до ДВС заяву про повернення виконавчого документа, але свої зобов`язання не виконала. А тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, просить звільнити його від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання сина. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити, оскільки коштів, які зазначені позивачем вона не отримувала.. Суд заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6), який на даний час проживає разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно судового наказу виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом 23 жовтня 2018 року, з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.09.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). На підставі судового наказу державним виконавцем 07.11.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.8). Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального становища або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ч. 2 ст.273 СК України, суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 СК України за наявності інших обставин, що мають істотне значення. На обґрунтування своїх доводів щодо звільнення від сплати аліментів позивач посилався на те, що він обговорив з відповідачем питання подальшого утримання сина до його повноліття і виплатив відповідачу грошові кошти на утримання сина в сумі 150000 гривень, про що вона надала письмову розписку (а.с.17). Відповідно до ст. 189 СК України про розмір та строки виплати аліментів батьки мають право укласти договір в письмовій формі, який нотаріально посвідчується. Якщо в цьому випадку є рішення суду про стягнення аліментів, в якому визначений розмір аліментів та строк виплати (щомісячно), то після стягнення аліментів за рішенням суду може йтися лише про один зі способів виконання аліментних зобов`язань. За змістом статей 109, 189 СК України та ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України письмовий договір між батьками щодо утримання дитини підлягає нотаріальному посвідченню, а в разі недодержання цієї вимоги закону, він є нікчемним і визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається. Крім того, з огляду на порядок виконання такого договору на утримання дитини він може бути укладений батьками лише за відсутності судового рішення про стягнення аліментів. Тобто саме рішення суду не може замінити собою договір про припинення права на аліменти. Таким чином, після стягнення аліментів за рішенням суду може йтися тільки про один зі способів виконання аліментних зобов`язань, у тому числі укладання аліментного договору про виконання аліментних зобов`язань наперед, виходячи зі свободи договору, а не тільки з випадків, передбачених у законі. Тобто, сама розписка, яка наявна в матеріалах справи, про отримання відповідачем всієї суми аліментів на утримання дитини наперед не відповідає нормам законодавства, не оформлена належним чином, та порушує права дитини. А тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed