Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 3 368,50 грн. за кредитним договором №31721 від 10.03.2015 року, посилаючись на те, що [PERSON], уклавши з ТОВ Мікрокредит кредитний договір та отримавши кредитні кошти у розмірі 1 000,00 грн. систематично порушувала свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості на загальну суму 3 368 грн. 50 коп., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 11.11.2016 року подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.28). Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, про причину неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.25-27, 40-51. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого позивач позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 10.03.2015 року між позивачем ТОВ Мікрокредит та відповідачем [PERSON] було укладно кредитний договір №31721 відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 1 000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №235 від 10.03.2015 року, строком до 10.07.2015 року (п.п. 3., 5.1.) Умовами п.5.2. Кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитору 148,57% (процентів) річних від Суми кредиту, у розрахунку 0,41% (процентів) на добу. Сума платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів згідно Графіку платежів складає 374,15 гривень (п.5.4.) (а.с.4-11). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості боржника [PERSON] (а.с. 12). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Пунктом 12. кредитного договору встановлено, що за порушення строків повернення кредиту і процентів за користування кредитом позичальник зобовязався сплачувати кредитору пеню в розмірі 10 (десяти) гривень за кожен день прострочення по кожному платежу. Позивачем станом на 09.08.2016 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №31721 від 10.03.2015 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитом в розмірі 3 368 грн. 50 коп., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 1 000 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками 2 120 грн. 20 коп., заборгованість по пені 248 грн. 30 коп. (а.с. 12). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527, 530, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved