Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати право спільної сумісної власності його та [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, бульвар Героїв, 38-64, визнати за ним право власності на 1/2 частку зазначеної квартири, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку цієї квартири. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просить: визнати квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, бульвар Героїв, 38-64, її особистою приватною власністю, поділити між нею та [PERSON] спільне майно подружжя, яке складається з житлового будинку, розташованого за адресою: Чернігівська область, Менський район, с. Слобідка, вул. Деснянська, 16, земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, гаражу № 23, розташованого у гаражно-будівельному кооперативі № 4 по вул. Індустріальній в м. Дніпродзержинську; побутової техніки: домашнього кінотеатру, програвачу DVD, ресивера, вартістю 24000 грн., тумби із скла під апаратуру та телевізор, вартістю 1500 грн., телевізора «Філіпс», вартістю 10000 грн., телевізора «Філіпс», вартістю 800 грн., духової шафи «Горєніє», вартістю 2300 грн., газової панелі «Горєніє», вартістю 1500 грн., посудомийної машини «Бош», вартістю 2200 грн., мікрохвильової печі, вартістю 1500 грн., витяжки «КАТА», вартістю 1000 грн., нержавіючої мийки, вартістю 600 грн., всього на загальну суму 45200 грн.; визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: Чернігівська область, Менський район, с. Слобідка, вул. Деснянська, 16, право власності на 1/2 частку земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, право власності на 1/2 частку гаражу № 23, розташованого у гаражно-будівельному кооперативі № 4 по вул. Індустріальній в м. Дніпродзержинську, стягнути з відповідача на її користь у відшкодування грошової компенсації 22650 гривень за недоотриману частку в спільному майні у вигляді 1/2 частини побутової техніки та предметів побуту, які відповідач залишив в своєму користуванні; стягнути з відповідача на її користь всі сплачені нею судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в своїй позовній заяві зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21 листопада 1992 року, від якого вони мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 листопада 2012 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. За час шлюбу ними за спільні кошти було придбане спільне майно: квартира, розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ, бульвар Героїв, 38-64, право власності на яку було зареєстроване за [PERSON], та за спільні кошти здійснений капітальний ремонт зазначеної квартири. Вважає, що ця квартира є обєктом спільної сумісної власності їх подружжя і він має право на визнання за собою права власності на 1/2 частку квартири, а відповідачу відповідно належить інша 1/2 частка квартири. Просить суд визначити ідеальні частки подружжя в спірній квартирі без її реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] в своїй позовній заяві зазначила, що вона не згодна з позовними вимогами [PERSON] Зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21 листопада 1992 року до 01 листопада 2012 року, від якого вони мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. До реєстрації шлюбу з відповідачем вона була зареєстрована та проживала разом із своєю матірью в квартирі [ADDRESS], де залишилися проживати та бути зареєстрованою і після укладення шлюбу. 11 березня 1999 року квартира по бульвару Героїв, 38-65 в м. Дніпродзержинську, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», була передана у спільну сумісну власність їй, її матері [PERSON] та на той час неповнолітньому сину [PERSON] В 2004 році її сусіди, що проживали в [INFO], вирішили продати належну їм трикімнатну квартиру, вартість якої, внаслідок її поганого житлового стану, була нижчою, ніж вартість квартири [ADDRESS]. 12 березня 2004 року вона, її матір та син продали квартиру по бульвару Героїв, 38-65, і 18 березня 2004 року за отримані від продажу квартири № 65 кошти на її імя була придбана квартира [ADDRESS]. За рахунок коштів, що залишилися від продажу квартири № 65 був виконаний ремонт квартири № 64 та її реконструкція. А тому квартира по бульвару Героїв, 38-64 в м. Дніпродзержинську є лише її особистою приватною власністю, та не входить до переліку спільного майна подружжя, не підлягає розподілу між нею та [PERSON], і відповідач не має ніякого відношення до цього нерухомого майна. В травні 2012 року відповідач викрав документи на спірну квартиру по бульвару Героїв, 38-64 в м. Дніпродзержинську, вивіз із квартири їх спільне майно подружжя. Також в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем ними за спільні кошти подружжя був придбаний гараж № 23 в ЖБК «Лівобережний 4» в м. Дніпродзержинську, житловий будинок, розташований за адресою: Чернігівська область, Менський район, с. Слобідка, вул. Деснянська, 16, та земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок. І це майно дійсно є спільним майном подружжя і підлягає поділу між нею та відповідачем. В звязку з тим, що відповідач 11 липня 2013 року продав гараж за 19200 грн., використав отримані від продажу кошти тільки в своїх інтересах, чим порушив її права співвласника 1/2 частки гаражу, вона має право на стягнення з відповідача на її користь половини вартості гаражу в розмірі 9600 грн. та половини вартості побутової техніки та предметів побуту в розмірі 22650 грн, які відповідач самостійно вивіз із квартири та залишив в своєму користуванні. Також вона має право на визнання за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок за адресою: Чернігівська область, Менський район, с. Слобідка, вул. Деснянська, 16, що були придбані в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем. Представник реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не зявивсяписьмово просив суд розглянути справу без його участі відповідно до чинного законодавства. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнав та пояснив суду, що квартиру за адресою по бульвару Героїв, 38-64 в м. Дніпродзержинську вони придбали із [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, які вони накопичили. Він працював на ДМК, також ремонтував автомобілі та продавав їх. До придбання спірної квартири свого житла у них з дружиною не було, вони проживали в [INFO]. Вони всі були зареєстровані у цій квартирі, а на момент приватизації його поросили виписатися із квартири. В 2004 року він став приватним підприємцем і став заробляти більше грошових коштів. При придбанні спірної квартири [ADDRESS] він розраховувався із продавцями, квартиру оформили на дружину, а він надав на це свою згоду. Вони зробили у квартирі № 64 капітальний ремонт, реконструкцію, витратили на ремонт приблизно 90000 грн., 30000 грн. дали його батьки. В 2012 році вони із [PERSON] розлучилися, і до вирішення питання щодо поділу квартири він проживав у своїх батьків, спочатку в нього були ключі від спірної квартири, потім дружина змінила замки на вхідних дверях і відмовилася ділити квартиру. При продажу квартири № 65 дружина та син ніяких грошових коштів не отримали, хоча були співвласниками. Гроші на придбання спірної квартири він заробляв сам, також 1000 доларів в 2001 році дали його батьки. Спочатку мати дружини продала квартиру № 65, а потім вони купили квартиру № 64. Реконструкція спірної квартири виконувалася під час зареєстрованого шлюбу і квартира після реконструкції вводилася в експлуатацію. Зустрічний позов [PERSON] він не визнає, так як вони з дружиною мали намір купити свою квартиру, оскільки проживали у квартирі матері дружини, і він нічого не бажав робити у квартирі тещі. Він довідався, що сусіди продають квартиру № 64, і мати дружини домовилася із сусідкою [PERSON] про продаж саме їм спірної квартири, так як [PERSON] мала намір продати квартиру іншим покупцям. Вся побутова техніка залишалася в спірній квартирі, він її не забирав. В Менському районі Чернігівської області є житловий будинок, який належить на праві власності його батькові, в нього ж нерухомості там немає. Дружина давала дозвіл на придбання цього будинку, але правочин так і не уклали. З приводу вивозу речей із спірної квартири, його в міліцію не викликали. Просить задовольнити його позов та відмовити [PERSON] в задоволенні її зустрічного позову. Представник [PERSON] [PERSON] первісний позов [PERSON] підтримала у повному обсязі, просить його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити в повному обсязі, так як спірна квартира [ADDRESS] придбана сторонами за спільні кошти подружжя в період зареєстрованого шлюбу, і ремонт спірної квартири виконувався за спільні кошти подружжя. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов не визнала, свій зустрічний позов підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що на момент покупки квартири [ADDRESS] О.М. не працював, вони проживали в двокімнатній квартирі [ADDRESS], яка належала її матері [PERSON], їй та її неповнолітньому сину [PERSON], яку вони приватизували 11 березня 1999 року. Їх сусідка [PERSON] бажала продати свою трикімнатну квартиру [ADDRESS]. У них чоловіком не було грошей для придбання спірної квартири, і тому її мати 12 березня 2004 року продала квартиру № 65, і 18 березня 2004 року була придбана спірна квартира № 64, і право власності на цю квартиру було зареєстроване на її імя. Інших грошей, крім як отриманих від продажу квартири № 65, вони не добавляли, так як квартира № 64 була з боргами. А з тих грошей, які залишилися від продажу квартири № 65, вони зробили ремонт у квартирі № 64. Двокімнатна квартира № 65 була продана за 17057 грн., а трикімнатна квартира № 64 була придбана за 5000 грн. Гроші, отримані від продажу квартири № 65 пішли на придбання квартири № 64, сплату боргів та ремонт. Це було бажання всіх власників квартири № 65. За бажанням матері право власності на квартиру № 65 було зареєстроване саме за нею, і ця квартира була придбана особисто нею для себе та для сина. Вона брала дозвіл у [PERSON] при придбанні квартири № 64, так як перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, і після цього вона зареєструвала чоловіка у квартирі № 64, як члена своєї сімї. Скільки коштів витратили на реконструкцію квартири № 64, вона не рахувала. Вона не укладала з чоловіком договорів про належність спірної квартири № 64 тільки їй, бо про це не замислювалася. Її мати до суду з приводу визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним не зверталася. Вважає, що спірна квартира [ADDRESS] є її особистою власністю та власністю її дітей, так як вона придбана за грошові кошти, отримані від продажу належної їй, її матері та сину квартири № 65. [PERSON] гроші ні на придбання спірної квартири, ні на її ремонт не давав. На момент придбання квартири № 64 [PERSON] не працював, а вона весь час працювала. Вона давала свою згоду на придбання житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані в Чернігівській області. Гараж № 23 в ЖБК «Лівобережний - 4» вони з [PERSON] придбали в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя. Вважає, що житловий будинок, земельна ділянка та гараж підлягають поділу між нею та чоловіком в рівних частках. [PERSON] вивіз всю побутову техніку із спірної квартири, яка була придбана за спільні кошти подружжя, коли вона була на роботі, ще до розірвання шлюбу, і з цього приводу вона зверталася до міліції. Будинок в Чернігівській області вони вирішили придбати, так як там проживають родичі чоловіка, за скільки були придбані будинок та земельна ділянка, їй невідомо, вони туди їздили, і [PERSON] займався оформленням документів. Гараж придбавали вже готовий в листопаді 2006 року за спільні кошти подружжя, і право власності оформили за [PERSON] Вона також давала згоду на продаж гаражу в 2013 році, коли вони вже разом не проживали. Грошей від продажу гаражу [PERSON] її не давав. Житловий будинок та земельну ділянку в Менському районі придбали за спільні кошти подружжя у 2009 році для літнього відпочинку. Всі документи на побутову техніку забрав чоловік разом із технікою та предметами побуту. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні його позову в повному обсязі та повністю задовольнити її зустрічний позов. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісний позов [PERSON] не визнала, просить відмовити в його задоволенні, зустрічний позов [PERSON] підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її колишній зять, [PERSON].А. її донька. З 1984 року вона, її донька та колишній чоловік проживали у [INFO]. Потім з ними став проживати чоловік доньки [PERSON] В подальшому квартира № 65 була приватизована нею, донькою та сином доньки - [PERSON], на час приватизації [PERSON] був тимчасово виписаний з квартири № 65. В 2004 році вона продала свою квартиру № 65 і за отримані кошти була придбана квартира [ADDRESS]. Ні донька, ні зять гроші для покупки квартири № 64 не добавляли, в них їх не було. Право власності на придбану квартиру № 64 оформили на доньку. По квартирі № 64 були великі борги, ремонт у спірній квартирі сторони робили за свій рахунок, а борги за комунальні послуги по квартирі № 64 вона та її чоловік погашали за рахунок своїх коштів. Квартира № 65 була продана за 3200 доларів США, і гроші вона віддала доньці [PERSON] Про покупку квартири № 64 вона особисто домовлялася із сусідкою, просила її почекати, поки вони продадуть квартиру № 65. Сусідка погодилася, і одразу після продажу квартири № 65, була придбана квартира № 64 за 2900 доларів США, різниця у 300 доларів США залишилася у сторін. В квартирі № 64 сторони поміняли все. Спірна квартира придбавалася нею для своєї доньки та онуків. Договір купівлі-продажу укладали сторони, а вона передала гроші, отримані з продажу квартири № 65, для покупки квартири № 64. Вважає, що квартира № 64 належить доньці, їй та онуку, чому її та онука нема у договорі купівлі-продажу, їй невідомо, вона не оспорювала укладений договір купівлі-продажу квартири № 64. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою [PERSON] та [PERSON] З матірю [PERSON] [PERSON] знайома з 1984 року, вона проживала у [INFO]. У 2004 році вона вирішила продати свою трикімнатну квартиру № 64, і мати [PERSON] - [PERSON] попросила продати квартиру їм, і почекати, поки вони продадуть квартиру № 65, і в них будуть гроші для покупки квартири № 64. Вони продали свою квартиру [ADDRESS], і придбали її квартиру № 64 за 2900 доларів США. [PERSON] особисто вела з нею, свідком, перемови щодо покупки квартири. По квартирі № 64 дійсно були борги до 1000 доларів США, і квартира потребувала ремонту. При укладенні договору купівлі-продажу квартири № 64 в нотаріальній конторі були присутні сторони у справі, [PERSON] дістав із кишені гроші і передав їх [PERSON], а вона вже передала гроші їй. Покупцем квартири була [PERSON], так як мати вирішила оформити право власності на квартиру на імя своєї доньки, але самої матері не було. Мати [PERSON] казала їй, що гроші, які вона отримала від продажу квартири № 65, вона віддала доньці для покупки квартири № 64. Заяв від [PERSON], що квартира № 64, є її особиста власність, не було. [PERSON] казав, що квартира № 64 буде оформлена на дружину. Ніхто із сторін з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартиру № 64 недійсним, до неї не звертався. Свідок [PERSON], яка була допитана за клопотанням [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що із сторонами у справі вони дружили сімями, [PERSON] є її кумою, і вона знайома з нею з 2002 року. Сторони у справі жили у квартирі батьків [PERSON]. Їй відомо, що у 2004 році мати [PERSON], [PERSON] та її син [PERSON] продали двокімнатну квартиру [ADDRESS] і купили у сусідки за отримані від продажу гроші трикімнатну квартиру № 64, а за залишок коштів зробили ремонт у спірній квартирі: вставили вікна, двері вхідні та міжкімнатні, зробили ремонт у залі. Пізніше, коли [PERSON] народила доньку, вони зробили опалення у спірній квартирі. Також сторони разом купили гараж, земельну ділянку та хату в Чернігівській області. [PERSON] бігала давала нотаріальну згоду, передавала її чоловікову потягом. Вона бачилася із [PERSON] раз на місяць, два рази на тиждень звязувалися по телефону. Після припинення шлюбних відносин [PERSON] вивіз із спірної квартири побутову техніку: домашній кінотеатр, плазмовий телевізор, тумбу, мікрохвильову піч, газову панель, мийку, телевізор. До того моменту, як у 2004 році [PERSON] пішов працювати на ринок, в нього була погана заробітна плата, у всьому їм допомагали батьки [PERSON] Вона, [PERSON] та її мати працювали в одному спорткомплексі. Продукти харчування, одяг, взуття, все придбавали батьки [PERSON]. Коли [PERSON] пішов працювати на ринок, сторонам стало легше. В 2012 2013 році сторони припинили спільне проживання, на той момент у залі спірної квартири знаходилися телевізор, меблі, був телевізор на кухні, духова шафа, мікрохвильова піч, холодильник, стара шафа та ліжко. В дитячій кімнаті знаходилися шафа, телевізор, комод. В залі був виконаний капітальний ремонт, в дитячій кімнати також був зроблений ремонт. Їй невідома різниця у вартості квартир № 65 та № 64. Вартість ремонту їй невідома[ADDRESS] була оформлена на [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] його друг. В 2008 році він із напарником робив ремонт у його квартирі у два заходи. Ремонт був капітальний, вони замінили електрику, сантехніку, столярку, поклали кахель у туалетній та ванній кімнаті, в кухні, зробили підвісні стелі. Потім утеплили дві лоджії, провели світло, обшили пластиком, поклали лінолеум. Все це вони робили на початку і в кінці весни 2008 року. [PERSON] з ними розрахувався, заплативши 17000 грн. Ремонтом займався [PERSON], і для розрахунку з ними він брав гроші у своєї матері. Перед початком ремонтних робіт квартира була без ремонту. Вони робили капітальний ремонт у квартирі, окрім зали, квартира, розташована на 8-му поверсі. До початку ремонту вони разом із [PERSON] заходили до його матері і він брав у неї грошові кошти в розмірі приблизно 20000 грн, він казав, що це на ремонт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її брат, сторони у справі проживали приблизно з 1991-1992 року, вони жили дружно, спочатку винаймали квартиру, а потім, приблизно з 1999 року стали проживати в [INFO] з батьком [PERSON] Вони допомагали йому, доглядали його, потім батькові [PERSON] дали квартиру і він переїхав, а сторони залишилися проживати в квартирі № 65. На момент приватизації цієї квартири [PERSON] попросили виписатися із квартири № 65, і квартира була приватизована на [PERSON] та її мати. [PERSON] завдався метою придбати свою власну квартиру. Їх батьки в 2001 році обміняли чотирикімнатну квартиру на двокімнатну квартиру з доплатою і дали [PERSON] 1000 доларів США, а сторони продовжили збирати кошти, і в 2004 році вони купили квартиру [ADDRESS]. В 2013 році сторони розлучилися. [PERSON] мати [PERSON] діла гроші від продажу квартири № 65, їй невідомо, а квартира № 64 придбана за гроші їх батьків та за гроші, які зібрали сторони у справі в період шлюбу. Ремонт у квартирі № 64 робили одразу ж після покупки квартири, він капітальний і довго продовжувався. Меблі в квартирі були нові, була апаратура та побутова техніка. Трикімнатну квартиру № 64 купили за 2000 доларів США. Їй невідомо, які речі [PERSON] забрав із квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сторони у справі є його батьками. Десь до 2000 року він з батьками проживав у квартирі на 4-му мікрорайоні, потім вони переїхали проживати у квартиру [INFO]. Батьки прийняли рішення купити квартиру у сусідів. Грошей у них не було і було прийнято рішення продати квартиру № 65 у купити за ці гроші квартиру № 64. У квартирі № 64 треба було робити ремонт, та вона була з боргами по комунальним платежам, і які погашали батьки матері. Потім народилася сестра [PERSON], і за народження мати отримала 8000 грн., за які зробили автономне опалення в квартирі № 64. Між вартістю квартир № 65 та № 64 була різниця, і за цю різницю поставили у квартирі № 64 пластикові вікна, зробили в залі косметичний ремонт. Перед тим, як батьки розлучилися, були куплені будівельні матеріали для ремонту. Під час сумісного проживання батькам подарували мікрохвильову піч, посудомийну машину. Також батьки разом купили гараж. Батьки матері постійно надавали матеріальну допомогу, покупали їм продукти, за їх рахунок він отримав освіту. Батько купив ДВД, плазмовий телевізор, колонки, підсилювач, все це він виніс із квартири, коли нікого не було вдома. Колонки, телевізор, ДВД, мікрохвильову піч батько також виніс, і він бачив їх у нього. Батьки [PERSON] ніколи нічим не допомагали, так як вони самі ледь-ледь зводили кінці з кінцями. Іноді дід допомагав продуктами. Двокімнатна квартира № 65 належала батькам матері, рішення про продаж квартири приймали його батьки та бабуся з боку матері. Всім процесом купівлі-продажу обох квартир керувала бабуся [PERSON]. Квартиру № 64 купили за гроші, отримані від продажу квартири № 65. Йому також відомо, що батько купив землю в Чернігівській області, він там був, будинок на земельній ділянці не жилий. Побутову техніку із спірної квартири батько виніс без згоди матері, залишив пральну машину та телевізор у дитячій спальні. Про купівлю-продаж квартир йому все відомо, так як всі питання обговорювалися на сімейній раді, і він все чув, йому було 11 років. Він памятає, що квартиру № 65 продали за три з чимось тисячі доларів США, а за квартиру № 64 заплатили приблизно 2000 доларів США. Він не знав, що був власником частки квартири № 65. На момент покупки квартири № 64 батько займався ремонтом машин. Опалення у квартирі № 64 робив брат батька - [PERSON] за гроші, що були отримані за народження [PERSON]. Ремонт у квартирі № 64 робили за гроші батьків, також допомагали батьки матері. Скільки коштів витрачено на ремонт, йому невідомо. В залі ремонт робив друг батька. А [PERSON] допомагав батькові закінчувати ремонт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] його рідний брат. Сторони у справі були гарною сімєю, він все життя бачив, як працює його брат. Після придбання квартири [ADDRESS] він допомагав робити в цій квартирі ремонт. [PERSON] наймав людей, придбавав матеріали для ремонту. Всі додаткові заробітки сторони складали. На скільки йому відомо, у трикімнатній квартирі № 64 більша частка брата, щось давали батьки [PERSON]. Спірна квартира була придбана за спільні кошти сторін. Про те, що гроші на покупку квартири № 64 надали батьки [PERSON], він почув вже після розірвання шлюбу між сторонами. Ремонт у квартирі був виконаний за рахунок коштів [PERSON] Він допомагав роботи опалення у спірній квартирі, воду, зламував перестінок. Він чув від брата, що ремонт обійшовся у 12000 доларів США. У їх з братом батьків була чотирикімнатна квартири, вони її обміняли на двокімнатну і дали [PERSON] гроші, скільки йому невідомо. В квартирі № 64 проживають [PERSON] та двоє їх з братом дітей. До покупки квартири № 64 сторони проживали в квартирі № 65, яка належала матері [PERSON] Купівля продаж обох квартир відбулася в один період. За скільки були продані та куплені квартири, йому невідомо. Їх з [PERSON] батьки допомагали родині брата продуктами та фінансово. Ще у сторін є гараж. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] його друг, і його дружина - подруга матері [PERSON] Сімю [PERSON] і [PERSON] знає з 1993 року. Його дружина, хрещена мати старшого сина сторін [PERSON]. Сімя сторін була дружньою, в двокімнатній квартирі [ADDRESS] проживали батьки [PERSON], потім ця квартира була продана, і трикімнатна квартири № 64 була придбана за спільні кошти сторін у справі, частку грошей дали батьки [PERSON], які вони отримали внаслідок обміну своєї чотирикімнатної квартири на двокімнатну квартиру. Мати [PERSON] розповідала його дружині, що [PERSON] нормально заробляє. Він не чув від матері [PERSON] про передачу сторонам грошей від продажу квартиру № 65. Мати [PERSON] була розлучена з батьком [PERSON] і проживала з іншим чоловіком. Він не чув, щоб мати [PERSON] дала гроші сторонам для придбання квартири № 64. Ремонт у квартирі № 64 робив [PERSON], він допомагав заносити меблі, будівельні матеріали, допомагав клеїти шпалери. Капітальний ремонт у квартирі робився за рахунок коштів [PERSON] Меблі були замінені на нові, куплені компютерний стіл, трюмо, шафа-купе, меблева стінка, був перетягнутий диван. У [PERSON] із сином [PERSON] нормальні відносини. Двокімнатна квартира № 65 належала батькам [PERSON] [PERSON], вони її продали у 2000 році, а в 2004 році була придбана трикімнатна квартира, але точно він не памятає. Коли батьки [PERSON] давали гроші, він не памятає, вони давали на новосілля. [PERSON] була домогосподаркою, а [PERSON] працював. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сімю [PERSON], тобто батьків [PERSON] та саму [PERSON], вона знає з 1984 року. Вони заселилися у двокімнатну квартиру № 65, яку отримав батько [PERSON] - [PERSON]. Сусідка із квартири № 64 [PERSON] продавала свою квартиру, і мати [PERSON] попросила продати квартиру їй і почекати, поки вони продадуть свою квартиру № 65. Сусідка погодилася та чекала, поки [PERSON] продасть свою квартиру № 65, і після продажу квартири № 65 сусідка одразу продала їм свою квартиру № 64. Питання продажу квартири № 65 вирішувала мати [PERSON] [PERSON]. Вони при ній розмовляли про покупку квартири № 64. [PERSON] казала, що оформить квартиру № 64 на свою доньку [PERSON]. Саме [PERSON] купувала квартиру № 64 і розповідала, що ще залишилися кошти від продажу квартири № 65, і за ці кошти діти зможуть зробити ремонт. Борги за комунальні послуги по квартирі № 64 були погашені батьками [PERSON] із ощадних книжок. Опалення у квартирі № 64 робили за рахунок декретних, отриманих при народженні доньки сторін [PERSON]. Скільки грошей було витрачено на ремонт, їй невідомо. Останній раз в квартирі № 64 вона була більше року назад, який ремонт зроблений у квартирі, вона не памятає, памятає, що сторони убрали кладову, поміняли сантехніку, в кімнаті шпалери, в кухні кахель. За яку суму куплялася покупалася квартира № 64, їй невідомо. Власниками квартири № 65 були [PERSON] та її мати [PERSON]. Також [PERSON] казала, що в них з чоловіком є гараж, і що чоловік купив землю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що батьки [PERSON] отримали двокімнатну квартиру [ADDRESS] в 1984 році, і вона знає всіх членів сімї [PERSON] Двокімнатна квартира № 65 була приватизована на [PERSON], її сина [PERSON] та її мати. Потім мати [PERSON] вирішила продати квартиру № 65 та купити для доньки квартиру № 64, яку купили за гроші, отримані від продажу квартири № 65, зробили у придбаній квартирі косметичний ремонт за гроші, що залишилися від продажу квартири № 65. Їй невідомо, коли приватизували квартиру № 65. Ремонт у квартирі № 64 робили не тільки за кошти, що були отримані від продажу квартири № 65. Вона як сусідка, знала всі відомості про продаж та покупку квартири, а також знає подробиці зі слів [PERSON] та її матері. Останній раз вона була у квартирі тиждень тому назад. У квартирі № 64 поміняні вікна, наклеєні шпалери, на полу покладений лінолеум, на кухні, у ванній кімнаті - кахель, поміняна сантехніка, в квартирі встановлено автономне опалення, утеплена зовнішня стена. Сусідка казала, що продає квартиру саме матері [PERSON] [PERSON]. Вислухав сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає первісний позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1992 року до 12 листопада 2012 року, від якого мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис № 978, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.11.2012 року про розірвання шлюбу, свідоцтвами про народження дітей, актові записи 562, 308. 04 березня 1999 року [PERSON], відповідачкою за первісним позовом та неповнолітнім сином сторін у справі [PERSON] була приватизована квартира, розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ, бульвар Героїв, 38-65, яка складалася із двох житлових кімнат, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., і право спільної власності на зазначену квартиру 11 березня 1999 року було зареєстровано за вказаними особами в ОКП «Дніпродзержинське БТІ», що підтверджується листом ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 03 липня 2013 року, вих. № 412. В квартирі по бульвару Героїв, 38-65 в м. Дніпродзержинську до березня 2004 року проживали сторони у справі та їх неповнолітній син [PERSON] 12 березня 2004 року, за домовленістю співвласників квартири № 65, [PERSON], відповідачкою за первісним позовом, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON], як продавцями, та [PERSON], як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири по бульвару Героїв, 38-65 в м. Дніпродзержинську, згідно якого [PERSON] купила зазначену квартиру за 17057 тисяч гривень. Одразу ж після продажу квартири [ADDRESS], а саме 18 березня 2004 року, між відповідачкою за первісним позовом, як покупцем, та [PERSON], [PERSON], як продавцями, був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, бульвар Героїв, 38-64, згідно якого [PERSON] продала, а відповідачка за первісним позовом купила зазначену квартиру, загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., за 5000 гривень. 22 березня 2004 року право власності на придбану квартиру було зареєстровано за відповідачкою за первісним позовом, в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Дані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 488, договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 419, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОКП «Дніпродзержинське БТІ» № 3128347. Проаналізувавши зазначені вище докази та пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт придбання відповідачкою за первісним позовом квартири [ADDRESS] за грошові кошти, що були отримані від продажу квартири [ADDRESS], суд дійшов до висновку, що квартира [ADDRESS], дійсно була куплена не за рахунок спільних коштів сторін у справі, а лише за рахунок особистих коштів самої відповідачки за первісним позовом та її матері [PERSON], яка надала їх останній, для купівлі квартири для неї (відповідачки за первісним позовом) і для сина сторін. Суд не має підстав не довіряти поясненням цих свідків, оскільки вони є послідовними та обєктивними. Так, [PERSON] пояснила, що вона просила [PERSON] почекати деякий час, поки вони не продадуть квартиру № 65, так як грошей для придбання квартири № 64, ні в неї, ні в подружжя [PERSON] не було; і одразу після продажу квартири № 65 за 3200 доларів США, вона передала отримані гроші своїй доньці [PERSON] для покупки квартири № 64, яка була придбана за 2900 доларів США. Ці пояснення підтверджуються поясненнями свідка [PERSON], яка є незацікавленою особою у справі, та яка пояснила, що [PERSON] виявила намір придбати для доньки її квартиру № 64 і просила почекати деякий час, поки не буде продана квартира № 65. Не викликають сумніву і пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які з 1984 року були сусідами, спочатку сімї [PERSON], а потім і сімї [PERSON], памятають подробиці продажу квартири № 65 та покупки квартири № 64, і що саме [PERSON] прийняла рішення про продаж двокімнатної квартири № 65, що належала їх родині, та про придбання за отримані від продажу квартири на імя доньки трикімнатної квартири № 64. Пояснення вище зазначених свідків підтверджуються і поясненнями самого позивача за первісним позовом, який в судовому засіданні пояснив, що він довідався, що сусіди продають квартиру № 64, і мати дружини домовилася із сусідкою [PERSON] про продаж саме їм спірної квартири, так як [PERSON] мала намір продати квартиру іншим покупцям. Суд критично оцінює пояснення позивача за первісним позовом в тій частині, що квартира [ADDRESS] була придбана за рахунок коштів в сумі 1000 доларів США, що дали йому його батьки у 2001 році, та за рахунок особисто зароблених ним грошових коштів, оскільки зазначені обставини не підтверджуються ніякими достатніми доказами, а допитані за клопотанням позивача за первісним позовом свідки лише підтвердили факт проживання сторін у справі спочатку в квартирі батьків відповідача за первісним позовом, а потім у спірній квартирі № 64, яка була придбана одразу після продажу квартири № 65, а також підтвердили факт виконання позивачем за первісним позовом капітального ремонту в квартирі № 64 за рахунок зароблених ним під час перебування у шлюбі із відповідачем грошових коштів. Таким чином, суд встановив, що квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти відповідача за первісним позовом, які були передані їй матірю [PERSON] після продажу квартири [ADDRESS], яка належала на праві спільної власності відповідачу за первісним позовом, її матері [PERSON], та на той час неповнолітньому сину [PERSON] Виходячи з цього, придбана квартира [ADDRESS] вважається такою, що придбана за особисті кошти одного із подружжя і є особистою приватною власністю відповідача за первісним позовом, а тому не може бути включена до переліку спільного майна сторін у справі, та не підлягає розподілу між ними. З цих підстав суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволені первісного позову та задовольнити зустрічний позов в частині визнання спірної квартири особистою власністю позивача за зустрічним позовом. Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя у вигляді гаражу № 23 в Гаражно-будівельному кооперативі «Лівобережний - 4» в м. Дніпродзержинську, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у вказаних вимогах, оскільки на момент розгляду справи спірне майно у вигляді гаражу № 23 в Гаражно-будівельному кооперативі «Лівобережний - 4» в м. Дніпродзержинську не належить на праві власності жодній із сторін по справі, що підтверджується договорами купівлі-продажу 1/2 і 1/2 частин спірного гаражу у праві спільної часткової власності на гараж від 11.07.2013 року укладеними відповідачем за зустрічним позовом та [PERSON] посвідченими приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованими у реєстрі за № 585, 583, та заявою позивача за зустрічним позовом про надання згоди на продаж спільного гаражу. Вимоги позивача за зустрічним позовом в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом грошової компенсації в сумі 22650 грн. за недоотриману частку в спільному майні у вигляді 1/2 частки побутової техніки та предметів побуту не підлягають задоволенню, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено той факт придбання зазначених речей сторонами у справі в період зареєстрованого шлюбу, їх вартість, факт того що відповідач за зустрічним позовом самовільно забрав ці речі з квартири [ADDRESS]. Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом в частині розподілу спільного майна подружжя у вигляді будинку за адресою: Чернігівська область, Менський район, с. Слобідка, вул. Деснянська, 16, суд приходить до висновку, що даний житловий будинок підлягає розподілу між сторонами у справі, оскільки був придбаний сторонами у справі в період зареєстрованого шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07 серпня 2009 року із реєстрацією права власності на зазначений будинок на імя відповідача за зустрічним позовом, що підтверджується Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, що була надана Реєстраційною службою Менського районного управління юстиції Чернігівської області. Але під час судового розгляду справи відповідач за зустрічним позовом позивач за первісним позовом намагався приховати від суду інформацію щодо реєстрації за ним права власності на житловий будинок, що був придбаний в період зареєстрованого шлюбу між сторонами у справі, взагалі заперечував факт придбання цього будинку, що дає суду підстави сумніватися в правдивості обставин, зазначених позивачем за первісним позовом в своїй позовній заяві, та його пояснень по суті зустрічного позову. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом в частині розподілу спільного майна подружжя у вигляді земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок за адресою: Чернігівська область, Менський район, с. Слобідка, вул. Деснянська, будинок 16, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не надані відомості щодо перебування цієї земельної ділянки у приватній власності відповідача за зустрічним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму судового збору пропорційну задоволеним вимогам за зустрічним позовом, та стягнути з позивача за зустрічним позовом суму судового збору, недоплачену при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial