Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом в якому просить стягнути з відповідача 1000,00 грн. страхового відшкодування (франшизи), 3000,00 грн. моральної шкоди завдану внаслідок ДТП, 1950 грн. витрат на правову допомогу та 551,21 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що 25 травня 2016р. о 09.15 год. по вул.Хуторівка, 4Б у м.Львові, відповідач [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом, не забезпечив безпеки маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який був припаркований, після чого продовжив рух автомобілем, хоча був причетний до дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження. Своїми діями відповідач порушив п.п.10.9, 2.10 (а) Правил дорожнього руху України. В подальшому, постановою Радехівського районного суду Львівської області від 24.06.2016р. відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.ст.124, 122-4 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована полісом № АЕ-5485098 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується копією відповіді директора Львівської ОД ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 06.06.2016р. вих.№ 06/06/03. Відповідно до даного полісу франшиза, на яку зменшується страхове відшкодування, становить 1000 грн. Враховуючи наведене, оскільки відповідач в добровільному порядку, на пропозицію сплатити страхове відшкодування (франшизу) не реагує, просить прийняти рішення про стягнення з останнього суму франшизи. Крім того, вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача він зазнав і моральної шкоди, що виразилась у душевних хвилюваннях, пов'язаних із пошкодженням його автомобіля, а тому просить стягнути моральну шкоду, яку оцінює в 3000 грн. Представник позивач подав до суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просить такий задоволити, а справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав заяву від 20.12.2016р. за змістом якої позов визнав частково, лише в частині стягнення з нього франшизи в розмірі 1000 грн., а решту заявлених позовних вимог вважає безпідставними. Також просить здійснювати розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] також не з'явився в судове засідання. Суд вважає за можливе розглядати справу відсутності відповідача та його представника на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих ними заяв фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 травня 2016р. о 09.15 год. по вул.Хуторівка, 4Б у м.Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода, за встановлених обставин якої, відповідач [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом, не забезпечив безпеки маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який був припаркований, після чого продовжив рух автомобілем, хоча був причетний до дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження. Своїми діями відповідач [PERSON] порушив п.п.10.9, 2.10 (а) Правил дорожнього руху України. Зазначене підтверджується постановою Радехівського районного суду Львівської області від 24.06.2016р., якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.124, 122-4 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем [PERSON] дій, а тому вина останнього у вчиненні ДТП не підлягає доказуванню. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована полісом № АЕ-5485098 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується копією відповіді директора Львівської ОД ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 06.06.2016р. вих.№ 06/06/03. Відповідно до даного полісу франшиза, на яку зменшується страхове відшкодування, становить 1000 грн. Згідно із п.22.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] в користь позивача шкоду в розмірі франшизи в сумі 1000 грн., передбаченої полісом цивільно-правової відповідальності № АЕ-5485098, як з особи-водія, з вини якого і відбулось раніше згадана дорожньо-транспортна пригода, а отже дана позовна вимога підлягає задоволенню. Водночас позивач, відповідно до ст.23 ЦК України, просить стягнути із відповідача [PERSON] моральну шкоду, яку він зазнав через душевні страждання, внаслідок порушення його прав, пошкодження його майна, пережиття стресу, тощо. Положеннями п.5 Постанови ПВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Позивачем належними та фактичними доказами не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, у тому числі саме діями відповідача [PERSON] За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено наявності передбачених ст.ст.23, 1167 ЦК України підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди, відтак дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., що підтверджені відповідним платіжним дорученням, а також в силу положень тієї ж ст.88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають також стягненню 1950 грн. коштів витрачених на правову допомогу згідно представленого Акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 18.09.2016р., а загалом 2501,20 грн. понесених судових витрат. На підставі ст.ст.16, 23, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування» та

Outcome: partial