Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивачем 19.05.2016 року подано до суду відповідну позовну заяву. В обґрунтування позову зазначено наступне. Між ним та відповідачем був укладений Договір про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню нерухомого майна №000258 від 10.01.2015 року. Відповідно до умов зазначеного договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобовязання надати інформаційно-консультативні платні послуги по придбанню нерухомого майна, а саме 3-кімнатної квартири в Орджонікідзевському районі м.Харкова за ціною 550000 гривень. Тобто, між сторонами виникли правовідносини щодо надання послуг по придбанню нерухомого майна, нормативно врегульовані статтями 901-903 ЦК України та іншими нормативними актами. На виконання Договору позивачем була надана інформація про наявність 3-кімнатної квартири в Орджонікідзевському районі м.Харкова за ціною еквівалентною 35000 доларів США, за адресою [ADDRESS], якав подальшому вибрана відповідачем та придбана. Відповідно до вимог п.3.2. Договору оплата послуг позивача здійснюється відповідачем наступними частинами: 50% вартості послуг «Виконавця» сплачується в момент підписання між «Замовником» (Відповідачем) і продавцем нерухомого майна попереднього договору, договору про намір та інших не заборонений законодавством договорів, які передбачають між іншим передачу Замовником продавцю завдатку, авансу або іншого забезпечення виконання зобовязання. 50% вартості послуг «Виконавця» сплачується «Замовником» на угоді в момент підписання договору купівлі-продажу (або іншого договору, який передбачає отримання у власність обєкту нерухомості, чи іншим шляхом не забороненим законодавством України). Розрахункова сума оплати послуг позивача була обумовлена сторонами в розмірі 20000 гривень (1000 доларів США), відповідно до чого була видана «Замовником» розписка №000103 від 12.01.2015 року. Кінцевий розрахунок сторін повинен був бути здійснений в момент підписання договору купівлі-продажу (або іншого договору, який передбачає отримання у власність обєкту нерухомості, чи іншим шляхом не забороненим законодавством України). В подальшому відповідачем була отримана у власність квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 18.02.2015 року та зареєстровано за номером 2970. Тобто, позивачем вимоги за договором були виконані, відповідач ці послуги прийняв та розпорядився отриманою інформацією на власний розсуд, на підтвердження чого була видана розписка №000103 від 12.01.2015 року. З урахуванням наведених обставин відповідач повинен сплатити позивачу оговорену суму 18.02.2015 року, але не сплатив, чим допустив прострочення зобовязання, в порушення вимог ст.526 ЦК України. У звїязку із невиконанням зобовязання позивачем відповідачу було направлено вимогу, яка була проігнорована. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання відповідач повинен сплатити позивачу неустойку, розмір якої визначений п.4.1. Договору та складає 20 мінімальних заробітних плат, яка складає (1378х20) 27560 гривень. Окрім того, у звязку із придбанням обєкту нерухомості, інформація щодо якого була надана позивачем, без відома позивача, з замовника підлягає стягненню штраф в розмірі 100% від вартості послуг «Виконавця», що складає 5% від ринкової вартості обраного обєкту нерухомості. Із змісту договору дарування квартири вбачається, що її вартість складає 562000 грн. Розмір штрафу складає 28100 гривень (562000/100%х5%). З урахуванням наведених обставин просив суд стягнути з відповідача на його користь основний борг в розмірі 20000 гривень, неустойку в розмірі 27560 гривень, неустойку в розмірі 28100 гривень, а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним в позові, зазначав, що відповідач підписала даних договір, їй надавались послуги, але після укладання договору дарування відповідач розрахунок за цим договором не провела. В ході розгляду справи відповідачем подано зустрічну позовну заяву, яку ухвалою суду від 22.07.2016 року прийнято до спільного розгляду. Позивач по зустрічному позову [PERSON] просила суд визнати недійсним договір №000258 від 10.01.2015 року про надання послуг між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування зустрічного позову посилалась на те, що [PERSON] наполегливо пропонувала свої послуги ріелтора, оскільки є сусідкою по будинку, та дізналась про те, що [PERSON] має намір придбати житло, вона надала чисті бланки паперу, попросила підписати та надати копію паспорту та коду. [PERSON] довірилась [PERSON] та надала копії своїх документів. Жодних послуг по придбанню квартири [PERSON] не надавалось, ніякого житла вона не купувала, не зважаючи на це [PERSON] вимагала гроші та погрожувала. Вважала, що цей правочин вчинений із використанням нечесної підприємницької практики та в силу ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним. В даному конкретному випадку договір містить умови лише на користь виконавця послуг, договір не має розшифрування в чому полягають послуги, права замовника викладені декларативно, ретельно прописаний розмір винагороди та штрафні санкції, розгляд спорів в третейському суді, але жодної відповідальності для виконавця, таки умови договору свідчать про нечесну та агресивну підприємницьку практику, порушення принципу рівності сторін та порушення прав споживача. Також, в переліку наданих обєктів нерухомості інформація про надання квартири для огляду є неправдивою, оскільки квартира належала чоловіку [PERSON] та про її існування вона знала з 2012 року ще до знайомства із ріелтером. Тобто, на думку позивача це є свідомим обманом споживача. З урахуванням вимог ст.203, 215 ЦК України, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», просила договір визнати недійсним. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити, а первісний позов залишити без задоволення, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, просив зустрічний позов залишити без задоволення, підстав для визнання договору недійсним немає. Суд, вислухавши доводи представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до положень ч.3\~ст.6 ЦК України\~сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони у договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Нормами\~ст.628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Позивач у справі за первісним позовом [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, про що свідчить відповідна копія свідоцтва, дата проведення державної реєстрації 05.12.2000 року (а.с.4). Відповідач у справі за первісним позовом [PERSON], зареєстрована за адресою [INFO], перебуває в шлюбі з [PERSON], [INFO], з 07.06.2014 року (а.с.8-10). [PERSON] відповідно до договору доручення від 02.12.2014 року №000130 та додатку до нього, здійснювала відповідні дії від імені ФОП [PERSON], в тому числі щодо надання інформаційно-консультативних послуг, укладання договорів (а.с.62-63). Із змісту договору №000258 про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню нерухомого майна вбачається, що датою його укладання є 10 січня 2015 року. Укладений договір між ПП [PERSON] в особі [PERSON], що діє на підставі договору доручення №130 від 02.12.2014 року, з одного боку та [PERSON], [INFO], з іншого (а.с.12-13). Предметом договору є доручення «Замовником» «Виконавцю» зобовязання надати інформаційно-консультативних платних послуг по придбанню обєкта нерухомості 3 кімнатної квартири в Орджонікідзевському районі вартістю 550000 гривень. Пунктом 2 договору визначено права та обовязки сторін. В томі числі зазначено, що «Виконавець» зобовязується надати «Замовнику» інформацію про наявність, орієнтовну вартість, технічні характеристики обєкту нерухомості, що його зацікавили, здійснити пошук відповідного обєкту, протягом часу дії договору, за бажанням організувати огляд варіантів, організувати перемовини для укладання будь-якого виду договору з продавцем, консультувати та надавати допомогу в частині підготовки необхідного пакету документів для нотаріального оформлення по відчуженню обєкта, переоформлення телефону, розміру та порядку оплати комунальних платежів, у разі підписання попередніх договорів, прийняти від «Замовника» суми грошових коштів та безкоштовно їх зберігати, у разі виникнення обставин, що перешкоджають виконанню наданих послуг, в триденний строк повідомити «Замовника». «Виконавець» може надати лише частку виконаних робіт, якщо інші не потрібні «Замовнику», що не впливає на розмір вартості послуг, та несе відповідальність за якість проведених робіт відповідно до діючого законодавства. П.2.2.5 договору визначено, що «Замовник» зобовязується виплатити «Виконавцю» винагороду в розміри та строки в порядку вставленому п.3 Договору. Оплата послуг проводиться в день придбання нерухомості. П.3 визначено розмір винагороди «Виконавцю» за даним договором в розмірі 5% від ринкової вартості обраного обєкту нерухомості, але не менше ніж 12000 гривень. Оплата послуг проводиться в два етапи, 50% від вартості послуг сплачується в момент підписання між продавцем та «Замовником» попередній договорів, та 50% в момент підписання договору. П.4 визначено відповідальність сторін, в тому числі неустойка в розмірі 20 мінімальних заробітних плат. В договорі зазначено перелік наданих виконавцем об'єктів нерухомості для огляду, а саме об'єкт нерухомості за адресою [ADDRESS], з ринковою вартістю 35000 доларів США, розрахункова сума оплати послуг виконавця 20000 гривень. В графі підтвердження про огляд обєкту нерухомості вперше міститься запис [PERSON] ( тоді як стороною договору є [PERSON]І.) та підпис. Із змісту розписки №000103 від 12.01.2015 року вбачається, що [PERSON] зобов'язується сплатити ФОП [PERSON] суму в розмірі 20000 гривень, еквівалентну 1000 доларів США, у разі придбання нею, її родичами або третіми особами, що отримали інформацію від неї про даний об'єкт нерухомості, розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.14). При цьому зазначена розписка не містить в собі будь-яких посилань на укладений договір між ФОП [PERSON] та [PERSON], не міститься посилань на обовязковість складання розписки при укладання договору чи невідємність даної розписки відповідному договору. Тому, в даному випадку суд вважає, що між сторонами було узгоджено розрахункову суму оплати за договором 20000 гривень, про що свідчить запис в договорі. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. В тому числі, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не погоджується із доводами сторони позивача за зустрічним позовом, що укладений договір суперечить вимогам стю.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки при укладання договору сторони вільні та можуть врегулювати свої відносини на власний розсуд, з урахуванням вимог ст.6 ЦК України. Досліджений договір , розписка мають підписи від імені Замовника - [PERSON]. В судовому засіданні відповідач не заперечувала, що на договорі, розписці її підписи, але наполягала на тому, що вона підписувала пусті бланки, текст договору та розписки заповнювала сама [PERSON], яка запевнила її в тому, що це документи пов'язані із продажем квартири її чоловіка, окрім того, всі бланки вона підписувала в один день, 10.01.2015 року. Суд вважає, що доводи сторін з приводу місця укладання договору, а саме підписання його на вулиці, чи підписання в квартирі безпосередньо не впливають на підстави недійсності договору. Доводи позивача за зустрічним позовом з приводу того, що в той день вона погано себе почувала не були доведені в ході розгляду справи належними доказами. Відповідно до вимог\~ст. 901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі\~ст. 903 ЦК України\~якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. 18.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири 117, що розташована за адресою м.Харків проспект Московський, будинок 296 (а.с.15-16). Сторонами було оцінено дарунок 562000 гривень. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. 25.06.2015 року на адресу відповідача позивачем направлено вимогу про виконання умов укладеного договору, а саме оплати вартості наданих послуг в розмірі 20000 гривень, а також неустойки та штрафу (а.с.17-18). 07.07.2015 року відповідна вимога була отримана відповідачем 07.07.2015 року, про що свідчить зворотнє повідомлення (а.с.19). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона відповідно до договору доручення №000130 від 02.12.2014 року від імені позивача у справі вчиняла дії щодо надання консультаційних послуг. Зазначала, що між нею та відповідачем було підписано відповідний договір, на підставі цього договору вона зясувала питання щодо наявності зареєстрованих осіб в квартирі, наявності комунальної заборгованості, чи існує заборона на відчуження квартири, знайшла оцінювача, нотаріуса та підготувала все до укладання угоди. Яка саме угода буде укладатись вона не знала, після її укладання відповідач оплату послуг не провела. Зазначала, що відповідач добровільно підписала договір. Посилалась на те, що будь-яких актів виконаних робіт не складалось, оскільки це не передбачено договором. Свідок [PERSON], що був допитаний судом, пояснив, що він за рекомендацією свого сина звернувся до [PERSON] щодо продажу квартири, що розташована за адресою м.Харків проспект Московський, 296/6, яка належала йому на праві власності. Між ними 08.08.2015 року було укладено договір на надання інформаційно-консультативних послуг, було оглянуто квартиру. При укладанні договору [PERSON] було відомо, що він та відповідач у справі подружжя, оскільки вони надавали їй копію свідоцтва про одруження та свої паспорти, окрім того, спілкувались всі разом, а також узгодили питання участі його або його дружини відповідача у справі, під час огляду квартири, якщо будуть покупці. Наприкінці 2015 року він випадково зустрів [PERSON] в супермаркеті, повідомив її, що має намір відмовитись від їх послуг, оскільки протягом тривалого часу квартира не продається, але вона запевнила, що є покупець та на початку 2016 року це питання буде вирішено. На початку 2016 року [PERSON] подзвонила та повідомила, що покупець відмовився, тому він вирішив приймати заходи самостійно. В лютому 2016 року вони вирішили із дружиною переоформити право власності на квартиру за нею, а квартиру, що належить їй на праві власності та в якій вони проживали, продати, за рахунок цих коштів придбати житло сину та погасити борги по комунальним послугам. Зазначав, що наміру купувати квартиру у його дружини не було, [PERSON] будь-яких послуг з цього приводу не надавала, питання наявності чи відсутності боргів по комунальним послугам, реєстрації осіб в квартирі, вирішували вони самостійно. Оцінка квартир була проведена спеціалістом, якого порадила сама [PERSON], але оплата його послуг була проведена ними самостійно. 10.01.2015 року дружина перебувала вдома та дуже погано себе почувала, він їздив по ліки, а коли повернувся, то вона йому повідомила, що приходила [PERSON] дуже сильно поспішала та за її проханням вона підписала документи, як на той момент вважала, на огляд його квартири, надала документи на право власності на квартиру, з метою зробити фотокопії, нібито для складання звіту в агентстві. Саме [PERSON] порекомендувала укладати договір дарування у свого знайомого нотаріуса, призначила дату. В судовому засіданні було допитано у якості свідка відповідача у справі за її згодою. Відповідач пояснила, що між її чоловіком [PERSON] та [PERSON] укладався договір про надання послуг щодо продажу квартири, що належала чоловіку. [PERSON] була у них вдома, в квартирі, що належить ї й, запевнила її в тому, що є необхідним підписати документи на огляд квартири її чоловіка. В той день вона дуже погано себе почувала, її чоловік поїхав до аптеки за ліками, та в цей час прийшла [PERSON]. Зазначала, що вона її запевнила щодо необхідності підписання документів, дійсно підписала надані [PERSON] документи, але при цьому заповнила їх сама [PERSON], вона поставила лише підписи, не читала, бланки були пустими. Посилалась на те, що вона не мала бажання купувати чи продавати квартири, про це було відомо [PERSON], яка надавала послуги її чоловіку саме щодо продажу його квартири. За цим договором [PERSON] жодних послуг не надавала, питання зняття з реєстрації, наявності комунальної заборгованості вирішували вони з чоловіком самостійно, послуги оцінювача також оплатили самі, а [PERSON] лише порекомендувала нотаріуса та оцінювача. Вважала, що [PERSON] ввела її в оману. Про наявність укладеного нібито договору дізналась із вимоги позивача, а потім з рішення третейського суду, яке було скасовано. Всупереч\~статті 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем за первісним позовом не\~\~надано жодного доказу належного виконання ним своїх обов'язків за договором. Фактично предметом\~\~укладеного\~\~договору є надання\~\~комплексу інформаційно-технічних та довідкових послуг з пошуку та придбання об'єкту\~\~нерухомості. Укладений договір стосувався придбання відповідачем квартири її чоловіка, показ цього обєкту не відбувався, будь-яких дій щодо пошуку квартири, надання для огляду варіантів нерухомості, позивачем відповідачу не надавалось. Суд вважає, що позивач за первісним позовом \~\~ повинен довести суду, що\~\~факт\~\~ надання\~\~послуг\~\~відповідачу послуг взагалі існував, \~\~який обсяг послуг був наданий.\~\~Зазначених\~\~обставин\~\~в ході розгляду справи позивач не\~\~довів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] лише пояснювала, що між позивачем, в її особі, та відповідачем дійсно був укладений договір, не запреечувала проти того, що квартиру для огляду вона не надавала, пошуком нерухомості не займалась за цим договором. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом та за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, оскільки сторонами не доведено обставин викладених в позовах.

Outcome: dismissed