Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом у якому просить ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди у користування жилим приміщенням шляхом вселення його у квартиру за адресою [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що він починаючи з 1987 р. був зареєстрований та постійно проживав за адресою [ADDRESS] . У вказаній квартирі, крім нього проживали його мати [PERSON] , яка була основним квартиронаймачем, брат [PERSON] та брат [PERSON] , який є відповідачем по справі. Тимчасово, на прохання матері, у зв`язку з оформленням житлової субсидії він був виписаний з спірної квартири та приписаний у брата [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак продовжував проживати у квартирі. Після смерті матері відпала необхідність у субсидії, тому він 13.03.2019 знову ж приписався у квартирі [ADDRESS] . Його брат [PERSON] та його дружина [PERSON] після одруження також проживали у спірній квартирі та між ними часто виникали конфлікти. В подальшому він дізнався, що за скаргою [PERSON] керівником ЦНАП ВК Стрийської міської ради Львівської області було прийнято рішення про скасування реєстрації його місця проживання у спірній квартирі. На даний час, вказане рішення оскаржується ним у судовому порядку. Скориставшись тими обставинами, що його реєстрація у квартирі скасована, відповідачі без його відома, 18.09.2019 приватизували спірну квартиру на ім`я їх малолітньої дочки [PERSON] .. Відповідачі без попередження змінили вхідні двері разом з замками у результаті чого він не зміг потрапити до квартири, у зв`язку з чим звертався у правоохоронні органи з відповідною заявою. Зважаючи на те, що він на законних підставах був вселений у житлове приміщення як член сімї наймача та на даний час не користується таким з поважних причин, а саме через те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні квартирою, при цьому вимоги про його виселення не заявлять, тому він вважає, що його право на користування спірним житловим приміщенням порушено, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Олексишин І.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що проживав у спірній квартирі з моменту її отримання його матір`ю у 1982р.. Іншого місця проживання він не має та у квартирі знаходяться всі його речі. Однак у добровільному порядку брат не впускає його до його житла. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які також діють у інтересах малолітньої доньки [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленими судом про час та місце слухання справи, зокрема і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не надіслали. А тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає неявку відповідачів в судове засідання неповажною та за згодою позивача, вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Судом встановлено, що у відповідності до договору найму житлового приміщення у будинках місцевих рад народних депутатів державних підприємств установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР укладеного між управлінням будинками Склозаводу Стрийського району та [PERSON] 01.03.1987, наймачеві на підставі ордеру № 0437 С-В від 20.05.1982 було надано у користування житлове приміщення, а саме 3-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі окрім наймача [PERSON] проживали її сини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області мати позивача та відповідача [PERSON] померла [INFO] . У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 182330964 від 25.09.2019 судом встановлено, що право власності на квартиру у [ADDRESS] зареєстровано починаючи з 18.09.2019 за [PERSON] .. Також, судом встановлено, що у відповідності до паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 25.04.1996 позивач [PERSON] є зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 13.03.2019. Тобто беззаперечно доведено, що позивач [PERSON] у свій час набув у встановленому законом порядку право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , оскільки був вселений у дану квартиру та зареєстрований у ній по місцю реєстрації своєї матері, як член сім`ї наймача даного житлового приміщення. Даний факт стверджується зокрема й показами свідків. Так свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що доводиться рідним братом позивачу та відповідачу по справі. Ствердив, що спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] отримала їх мати [PERSON] у 1982 р. і з того часу вони були там зареєстровані та проживали. Після одруження він перейшов проживати окремо. У 2010 р. перейшов проживати окремо і його брат [PERSON] (відповідач), хоча залишився зареєстрованим у спірній квартирі. У квартирі залишились проживати мама та брат [PERSON] (позивач), позивач по справі. Їх мати померла у 2018 та після її смерті брат [PERSON] з сім`єю перейшов проживати у спірну квартиру. Після цього, невідомо яким чином переоформив право власності на квартиру на себе, замінив двері і не пускає брата [PERSON] у вказану квартиру. Вони неодноразовонамагались добровільно вирішити вказане питання, проте [PERSON] уникає зустрічей та не реагує на їхні прохання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала що проживає по сусідству з позивачем у [ADDRESS] . Ствердила, що у квартирі до смерті матері позивача [PERSON] , проживав тільки син [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] , мала намір оформити квартиру на сина [PERSON] , однак не встигла, оскільки раптово померла. [PERSON] разом з сім`єю прийшов проживати у спірну квартиру після смерті матері, на даний час замінив вхідні двері та не впускає [PERSON] у квартиру. Свідок [PERSON] показав, що проживає у [ADDRESS] . Знає сім`ю [PERSON] з 1982 р. Ствердив, що мати позивача та відповідача працювала на склозаводі де їй у 1982 виділили спірну квартиру для проживання сім`ї. До смерті матері разом з нею у квартирі проживав тільки син [PERSON] . Хто на даний час проживає у квартирі по [ADDRESS] він не знає, однак зі слів позивача йому відомо, що у квартирі проживає його брат з сім`єю, які не впускають його у квартиру. Даним показам свідків суд надає віри оскільки такі є послідовними, логічними та не суперечать фактичним обставинам справи. Також, в ході судового розгляду судом з`ясовано, що позивач та відповідачі хоч і є близькими родичами, однак перебувають тривалий час у конфліктних відносинах. Факт наявності конфлікту та неприязних відносин між сторонами стверджується наявною у матеріалах справи копією талона- повідомлення єдиного обліку № 14777 Стрийський ВП ГУНП у Львівській області про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення [PERSON] від 24.12.2019 про прийняття мір до [PERSON] , який не пускає його додому у квартиру по [ADDRESS] хоч він там і зареєстрований. Згідно висновку по матеріалах ЖЕО №14777 від 03.01.2020 вказане звернення було розглянуто згідно з Законом України «Про звернення громадян», з [PERSON] проведено бесіду через яку роз`яснено про неприпустимість ведення протиправної поведінки та попереджено про відповідальність за вчинення таких дій у подальшому. А також з даного висновку вбачається, що між сторонами у Стрийському міськрайонному судді Львівської області розглядається цивільна справа щодо поділу між ними майна - квартири [ADDRESS] . Виходячи зі змісту позовних вимог, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані з правом особи на користування жилим приміщенням, в якому зареєстровано їхнє місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим та Цивільним кодексами України. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до вимог ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно ч.2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В п. 9 постанови №2 від 12 квітня 1985 р. Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з відповідними змінами) роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач довів обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема надав докази, які підтверджують той факт, що він вселився у спірну квартиру як член сімї наймача, зареєстрований у ньому все своє життя, тимчасово за угодою з наймачем (матір`ю [PERSON] ) змінив реєстрацію місця проживання та в подальшому знову ж таки був зареєстрований у спірній квартирі, задовго до реєстрації права власності на неї за малолітньою дитиною відповідачів, тривалий час у ньому проживав до моменту виникнення конфліктної ситуації з відповідачами та на даний час з поважних причини не проживає та не користування квартирою, оскільки відповідачі свідомо чинять йому перешкоди у користуванні майном, а саме не допускають його у вказане приміщення шляхом заміни вхідних дверей та не надання ключів від них, що підтверджується висновком Стрийського ВП ГУНП України у Львівській області від 01.01.2020. Слід звернути увагу й на той факт, що у відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням як це передбачено ст. 405ЦК України або ж шляхом пред`явлення позову про виселення у випадках передбачених ст. 156,116 ЖК України, однак з вказаними вимогами відповідачі до позивача не звертались. Тому, оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні жилим приміщенням шляхом його вселення у квартиру за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позовних вимог судовий збір в сумі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідачів у користь позивача.

Outcome: approved