Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], треті особи - Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Сигнівка», в якому просить виселити [PERSON] із самовільно зайнятої жилого приміщення [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути із відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що будинок [ADDRESS] є власністю територіальної громади м. Львова. Відповідач по справі зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Однак, 06.06.2018 р. комісією ЛКП «Сигнівка» було складено акт про те, що у житловому приміщенні [ADDRESS] фактично проживає без законних підстав [PERSON] Наглядовою радою з питань розподілу і утримання житла в гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при виконкомі Львівської міської ради 26.12.2017 р. було прийнято рішення, яким [PERSON] відмовлено в складанні інвентаризаційного акту володіння жилим приміщенням [ADDRESS], а [PERSON] погоджено покращити житлові умови шляхом надання жилої кімнати [ADDRESS]. Проте, вказане рішення не виконано, оскільки приміщення [ADDRESS] самовільно зайнято [PERSON] Крім цього, вказує, що згідно відповіді ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», представлена [PERSON] копія витягу з протоколу № 18 від 13.01.2000р. про закріплення кімнати [ADDRESS] за [PERSON], є сфальсифікованою, оскільки такого протоколу на підприємстві немає та на ньому підпис особи, який був прийнятий на посаду заступника директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» з загальних питань лише 27.04.2000 р. Попередження позивача про добровільне виселення із займаного житлового приміщення відповідачем не виконано. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.07.2018 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п'ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач подала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що спірну кімнату в гуртожитку вона займає на законних підставах, оскільки у даному гуртожитку на [ADDRESS] вона зареєстрована з 1987 р. та проживала у кімнаті [ADDRESS]. В подальшому, оскільки, вона, її чоловік та донька працювали на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», їм було надано квартиру [ADDRESS]. Однак, на спірну житлову кімнату [ADDRESS] були присвоєні особові рахунки і з 2002 р. нараховувались комунальні послуги, які вона справно сплачувала, квитанції були видані на прізвище відповідача. Крім цього, пояснила, що витяг з протоколу №18 від 13.01.2000 р. їй видали у липні-серпні 2000 р. лише після її неодноразових звернень, а тому такий підписаний уповноваженою на час видачі особою. Також вказала, що за спірною кімнатою вона отримувала субсидію, а тому ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» було відомо, що вона користується вказаним житловим приміщенням, сплачує комунальні послуги, проте жодних вимог про виселення до неї не було. Крім цього, просить застосувати строк позовної давності, оскільки розпорядженням ЗРА ЛМР №613 від 15.10.2013р. було вирішено прийняти на баланс та на обслуговування ЛКП «Сигнівка» гуртожитків ДЖКП «ЛОРТА» на [ADDRESS]. Відтак, право на звернення до суду із даним позовом у позивача виникло у 2013 р. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що Ухвалою №1804 8-мої сесії 6-го скликання Львівської міської ради від 20.09.2012 року, ухвалено прийняти у власність територіальної громади м. Львова від державного житлово-комунального підприємства державного концерну «ЛОРТА» гуртожитки на [ADDRESS] /а.с.9/. Згідно долученої до матеріалів справи копії розпорядження №613 від 15.10.2013 р., ЛКП «Сигнівка» зобов'язано прийняти на баланс будівлі гуртожитків, розташованих на [ADDRESS]. Відтак, судом встановлено, що будинок № [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Балансоутримувачем вказаного будинку є ЛКП «Сигнівка». Як вбачається із Витягу з протоколу №4 наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при виконкомі від 26.12.2017р., вирішено відмовити [PERSON] щодо складання інвентаризаційного акту володіння жилим приміщенням [ADDRESS] /а.с.13/ та погодити покращити житлові умови сім'ї [PERSON] шляхом надання кімнати [ADDRESS] /а.с.12/. Згідно довідки ЛКП «Сигнівка» від 06.06.2018р. [PERSON], 1959 р.н., зареєстрована в квартирі [ADDRESS], але займає квартиру [ADDRESS] в цьому будинку, в якій ніхто не зареєстрований /а.с.15/. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки, виданої ЛКП «Сигнівка» від 06.06.201р., у квартирі [ADDRESS], загальною площею 69 кв.м., зареєстровані [PERSON] - основний квартиронаймач, [PERSON] та [PERSON]/а.с.7/. Як вбачається із матеріалів справи, ЛКП «Сигнівка» неодноразово попереджало відповідача про добровільно виселення із квартири [ADDRESS], однак дані попередження відповідачем не виконані./а.с.4,5/. Із акту комісії ЛКП «Сигнівка», долученого до матеріалів справи, вбачається, приміщення квартири [ADDRESS] самовільно зайняте /а.с.6/. Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Судом встановлено, що відповідач самовільно зайняла спірну квартиру [ADDRESS] без ордеру, який є єдиною підставою для вселення та на час розгляду спору, в добровільному порядку не звільнила спірне житлове приміщення. Жодних доказів про право відповідача на вселення в спірну квартиру сторонами суду не надано. Суд не приймає до уваги витяг з протоколу від 13.01.2000р., яким кімнату [ADDRESS] виділено для проживання [PERSON] із сім'єю, оскільки, як вбачається із відповіді в.о. директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 05.03.18 р., такого протоколу на підприємстві немає та такий витяг ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» вважає сфальсифікованим, оскільки на ньому є підпис особи, яка не працювала на підприємстві ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» в цей час, що стверджується копією наказу про прийняття на роботу №13/к від 22.04.2000 р. /а.с.10, 14/. Згідно ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення. Такий у відповідача теж відсутній. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що відповідач займає спірне житлове приміщення безпідставно, рішення щодо надання спірної квартири не приймалось, ордер не видавався. Разом з тим, у відповідності до вимог ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач звернулася до суду із заявою, в якій просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради. Як встановлено судом, будинок [ADDRESS] передано у власність територіальної громади м. Львова від державного житлово-комунального підприємства державного концерну «ЛОРТА» в 2012 році. В 2013 році будівлі гуртожитків, розташованих на [ADDRESS] прийнято на баланс ЛКП «Сигнівка». Протягом цього часу відповідач сплачувала комунальні послуги за користування спірною квартирою, що стверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій. Враховуючи наведене, позивачу з 2013 року відомо, що спірним житлом самовільно користується відповідач, а тому, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом про виселення відповідача з пропуском строку позовної давності. Представник позивача не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та не просить такий поновити. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Беручи до уваги, що відповідач не подала доказів та не зробила відповідну заяву про розмір витрат у зв'язку з розглядом, а тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed