Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори та [PERSON] служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON], про визнання недійсним речення другого абзацу третього свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-2153 від 17.12.2012 року виданого [PERSON] на 2/6 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Вербовій 13, а зокрема: «Побудовано житловий будинок літ. «Б» згідно рішення Івано-Франківської міської ради № 364 від 24.07.2008 року, але не здано в експлуатацію вартістю 662 705 грн.»; визнання недійсним речення другого абзацу третього свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-2273 від 27.12.2012 року виданого [PERSON] на 1/6 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Вербовій 13, а зокрема: «Побудовано житловий будинок літ. «Б» згідно рішення Івано-Франківської міської ради № 364 від 24.07.2008 року, але не здано в експлуатацію вартістю 662 705 грн.»; скасування реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться на вулиці Вербовій 13 в м. Івано-Франківську 09.02.2013 року, стягнення судових витрат. Ухвалою суду від 01 жовтня 2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації». 07 листопада 2014 року позивач уточнив позовні вимоги та просив також скасувати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 30387899 виданий ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 22.06.2011 року. Ухвалою суду від 29 січня 2015 року закрито провадження в справі в частині позовних вимог до Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про скасування витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 30387899, який виданий ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 22.06.2011 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач та третя особа [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Позивач успадкував 2/6 частини, а третя особа 1/6 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Вербовій 13, а зокрема: побудовано житловий будинок літ. Б згідно рішення Івано-Франківської міської ради № 364 від 24.07.2008 року, але не здано в експлуатацію вартістю 662 705 грн. При видачі вказаних свідоцтв державний нотаріус першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] порушила норми чинного законодавства, включивши в свідоцтва про право на спадщину за законом «побудовано житловий будинок літ. Б згідно рішення Івано-Франківської міської ради № 364 від 24.07.2008 року, але не здано в експлуатацію вартістю 662 705 грн.». Позивач та третя особа не можуть успадкувати побудований будинок на вулиці Вербовій 13 в м. Івано-Франківську, оскільки будівництво за життя спадкодавця було розпочато як самовільне, а самочинно збудований будинок не був прийнятий в експлуатацію, а сам спадкодавець на день смерті був власником лише матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі будівництва самочинного будинку. Позивач та третя особа в такому разі можуть успадкувати матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі будівництва самочинного будинку. На підставі вказаного свідоцтва нотаріуса реєстраційна служба видала третій особі витяг про реєстрацію права власності на будинок який не здано в експлуатацію. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області в судовому засіданні 29 січня 2015 року позовні вимоги не визнав. Представник відповідача [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори державний нотаріус [PERSON] надав суду письмові заперечення в яких просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскільки вимоги є необґрунтованими. Заслухавши пояснення представників сторін, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 17 грудня 2012 року позивачу державним нотаріусом [PERSON] Івано-Франківської нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 2/6 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Вербовій 13, а саме: житловий будинок, цегла, житловою площею 57.9 кв.м, загальною площею 118,80 кв.м., зазначений в плані літ. А, колодязь трубчатий, зазначений за №, ворота дощаті загальною площею 4,5 кв.м. зазначені за № 1, огорожа штахетник в металевих стовпах на цоколі загальною площею 29,40 кв.м. зазначений за № 2, огорожа металева сітка загальною площею 61 кв.м. зазначена за № 4, огорожа трубчата загальною площею 21.7 кв.м. зазначена за № 5. Побудовано житловий будинок літ. Б згідно рішення Івано-Франківської міської ради №364 від 24.07.2008 року, але не здано в експлуатацію вартістю 662 705 грн. (т. 1 а.с.7). Таке ж свідоцтво, але на 1/6 частину домоволодіння 27 грудня 2012 року видано третій особі [PERSON] (т. 1а.с.9). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом третя особа [PERSON] зареєструвала право спільної часткової власності на 1/6 частки на домоволодіння яке вказано в свідоцтві та отримала витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с.11-12). Оспорювані позивачем свідоцтва були видані нотаріусом на підставі Свідоцтва про право власності [PERSON], яке видано державним нотаріусом [PERSON] та зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ 27.02.2003 року. Право власності [PERSON] було зареєстровано, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 30387899 від 22.06.2011 року (т.1 а.с.50). Вказаний витяг та свідоцтво на час видачі свідоцтв про право на спадщину були чинними та ніким не скасованими. Позивач оспорював в суді витяг № 30387899 від 22.06.2011 року, однак рішенням суду від 11 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.86-88). Рішення набрало законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалось. В рішенні суду встановлено, що формуючи витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстратором ОБТІ в графі «Опис об'єкта» зазначена актуальна інформація щодо технічних характеристик домоволодіння по вул. Вербова, 13 в м. Івано-Франківськ. Реєстратором відредаговано запис в Реєстрі прав про даний об'єкт, а саме зазначено, що на території домоволодіння зведено ще один житловий будинок літ. Б, який не зданий в експлуатацію та власником здійснено самовільну прибудову прим. 1-12 житловою площею 7,6 кв.м.. Позивач у своєму позові зазначає, що відобразивши актуальний стан об'єкта у витязі з Реєстру ОБТІ фактично зареєструвало (узаконило) право власності на новостворені об'єкти. Однак, дана думка позивача є хибною та безпідставною. Станом на момент формування витягу [PERSON] та [PERSON] були власниками домоволодіння згідно переліку майна, що зазначено в правовстановлюючих документах - свідоцтві про право власності на частку в спільному майні подружжя від 17.02.2003р. та свідоцтві про право на спадщину від 17.02.2003р. У 2011 році оформлення права власності на нерухоме майно проводилося відповідно до затвердженого Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» від 07.02.2002р. №7/5 надалі (Тимчасове положення). Разом з тим, відповідно до п. 1.6. Тимчасового положення реєстрації підлягають права власності тільки на обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводи реєстрацію права власності на ці об'єкти. Відповідно до п. 8.1 Тимчасового положення передбачено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна. Після відкриття спадщини державний нотаріус відкрив спадкову справу, зясував обсяг спадкового майна та видав свідоцтва про право на спадщину в які включив майно, яке було зареєстровано за спадкодавцем на час смерті. Також в своїх письмових поясненнях на адресу суду нотаріус чітко зазначив, що в оспорюваних свідоцтвах житловий будинок, який зазначений в плані літ. Б не входить до складу спадшини так як не дається його технічна характеристика. Підстав скасовувати свідоцтва про право на спадщину за законом немає, оскільки державний нотаріус діяв відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема книги 6 ЦК України, Закону України «Про нотаріат». Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач просить визнати недійсним речення друге абзацу третього свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-2153 від 17.12.2012 року виданого [PERSON] та речення друге абзацу третього свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-2273 від 27.12.2012 року виданого [PERSON], такий спосіб захисту не відповідає ст. 16 ЦК України та іншим нормам законодавства України. Судом було залишено без руху позовну заяву, однак позивач позовні вимоги не привів у відповідність до вимог чинного законодавства. З урахуванням наведеного суд прийшов до переконання, що у задоволенні вимоги про визнання недійсним речення другого абзацу третього свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-2153 від 17.12.2012 року виданого [PERSON] на 2/6 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Вербовій 13, а зокрема: «Побудовано житловий будинок літ. «Б» згідно рішення Івано-Франківської міської ради № 364 від 24.07.2008 року, але не здано в експлуатацію вартістю 662 705 грн.»; визнання недійсним речення другого абзацу третього свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-2273 від 27.12.2012 року виданого [PERSON] на 1/6 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Вербовій 13, а зокрема: «Побудовано житловий будинок літ. «Б» згідно рішення Івано-Франківської міської ради № 364 від 24.07.2008 року, але не здано в експлуатацію вартістю 662 705 грн.» слід відмовити. Що стосується вимоги про скасування реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться на вулиці Вербовій 13 в м. Івано-Франківську 09.02.2013 року, то суд виходить з наступного. Третя особа, отримавши свідоцтво право власності на спадщину за законом, відповідно до вимог чинного законодавства звернулась до [PERSON] служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області із заявою про реєстрацію права власності. Підстав для відмови у державній реєстрації права власності державний реєстратор не встановив та зареєстрував право власності [PERSON] Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed