Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернувсь в суд з позовом до [PERSON] про втрату права на користування жилим приміщенням. Позов мотивував тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS]. Відповідачка є колишньою дружиною позивача. Оскільки протягом тривалого часу остання не проживає за вище вказаною адресою, тому позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог. Відповідачка в судові засідання не з`являлась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні 06 травня 2016 року в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду вказав, що проживає з позивачем у сусідніх будинках. З позивачем знайомий, раз в тиждень буває у нього в квартирі. З 2010 року жінки позивачки [PERSON] уже не бачив. Свідок [PERSON] вказав суду що часто навідувався до позивача на квартиру в 2011 році, носив йому їжу, однак з того часу [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з позивачем не проживала. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши думку осіб які з`явились у судове засідання, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON], такою що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ордеру на житлове приміщення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів Серії АВ від 25 березня 1998 року [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Як вбачається із довідки № 02-02/2360 про склад сім`ї від 29 квітня 2015 року у даній квартирі, окрім позивача та інших членів його сім`ї, також зареєстрована [PERSON]. Факт проживання відповідачки у даній квартирі підтверджується також довідкою Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, яка була витребувана на запит суду в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України. Позивач вказує, що реєстрація у будинку відповідачки перешкоджає здійсненню ним прав на вільне користування і розпоряджання нерухомим майном. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Крім того згідно із ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідачка не проживає в квартирі [ADDRESS], не несе витрати по утриманню житла, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому судові витрати підлягають відшкодуванню в дохід державного бюджету України за рахунок відповідачки, оскільки позивача було звільнено від його сплати. На підставі викладеного, відповідно до ч. 2 ст. 167 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: approved