Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на ті обставини, що 22 червня 2012 року він разом з [PERSON] у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] підписав договір позики, згідно п. 1.1 якого відповідач мав передати у власність позивачу грошові кошти у сумі 1\~598\~600 (один мільйон пятсот девяносто вісім тисяч шістсот) гривень 00 копійок, що за курсом НБУ (1 долар США = 7,9993 грн.) на день укладання цього договору еквівалентно 200\~000 (двісті тисяч доларів США), які позивач зобовязався повернути відповідачу в строк і за графіком, визначеним у пункті 3 договору. Кінцевий строк погашення позики 22 червня 2013 року. Відповідно до п. 2.1 договору передача зазначеної в пункті 1 цього договору суми позики здійснюється під час підписання цього договору. З цього моменту договір вважається укладеним. Позивач у своїй позовній заяві посилався на те, що ні у день підписання договору позики, ні в наступні дні, відповідач грошові кошти у сумі визначеній п. 1.1 договору позивачу не передавав, з 2012 року і до цього часу відповідач з вимогою повернення позикових коштів до позивача також не звертався. Посилаючись на ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 230, ст. 1046, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1051 ЦК України, просив договір позики, укладений 22.06.2012 року між позивачем та відповідачем, визнати недійсним. У судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача за довіреністю, [PERSON], проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що грошові кошти відповідач позивачу передавав у приміщенні приватного нотаріуса [PERSON] під час нотаріального посвідчення договору позики 22.06.2012 р., просив долучити до матеріалів справи копію заяви-вимоги [PERSON] від 29.10.2013 р., адресованої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] підписали договір позики, який останнім був посвідчений. Згідно з п.1.1. договору, [PERSON] повинен був передати у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 1\~598\~600,00 грн., що за курсом НБУ (1 долар США=7,993 грн.) на день укладення цього договору еквівалентно 200\~000, 00 доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів в строк і за графіком відповідно до пункту 3 цього договору. Кінцевий строк погашення позики 22.06.2013 р. Згідно з п.2.1. договору, передача зазначеної в п.1 цього договору сума позики здійснюється під час підписання цього договору. З цього моменту договір позики вважається укладеним. Згідно з п.3.1. договору, встановлено графік повернення грошових коштів, а саме: по одній тисячі гривень кожного дня до 22.06.2013 р., 1\~233\~600,00 грн. сплатити 22.06.2013 р. З відповіді на адвокатський запит адвоката [PERSON] наданої Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві № 38063/0/11-15 від 22.12.2015 р., вбачається, що відповідно до наказу Головного управління юстиції у м. Києві № 58/6 від 30 січня 2015 року діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] припинена з 02 лютого 2015 року. Підпунктом 3.1. пунктом 3 зазначеного наказу приватного нотаріуса [PERSON] зобовязано передати документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса до Київського державного нотаріального архіву в місячний термін з дня припинення нотаріальної діяльності. На запит головного територіального управління юстиції у м. Києві, Київським державним нотаріальним архівом надано відповідь, згідно з якою документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] станом на 21 грудня 2015 року на державне зберігання не передавались. Враховуючи те, що у матеріалах справи наявна копія протоколу допиту свідка - приватного нотаріуса [PERSON] від 09.10.2013 р., складеного о/у ВКР Подільського РУГУ МВС України в м. Києві в рамках кримінального провадження за підозрою [PERSON] та [PERSON], суд вважає за можливе, враховуючи відсутність документально підтверджених відомостей про місце проживання (перебування) [PERSON], врахувати відомості, що місться у вказаному протоколі допиту свідка від 09 жовтня 2013 року. 16.07.2013 р. [PERSON] подав до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві заяву про кримінальне правопорушення, датовану 11 липня 2013 року, у абзаці 5 якої зазначено, що «21 червня 2013 року на Конрактовій площі в м. Києві я передав [PERSON] грошові кошти в сумі двісті тисяч доларів США, що ми засвідчили у нотаріуса». З копій протоколів допитів свідків та потерпілого, складених під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON], які були долучені судом до матеріалів справи вбачається наступне. Допитаний у якості потерпілого 16 липня 2013 року начальником відділення СВ Подільського РУГУ МВС України в м. Києві [PERSON], [PERSON] пояснив, що «у домовлений час 22.06.2013 року приблизно о 14:00 ми вдвох з [PERSON] прибули до памятника Сковороди на Контрактовій площі, де я зустрівся із [PERSON] та [PERSON]. Під час зустрічі я передав грошові кошти в борг [PERSON], але фактично отримав їх в руки [PERSON]. В звязку з тим, що сума була велика я прийняв рішення про необхідність посвідчення даного факту у нотаріуса. На мою пропозицію всі погодилися і ми прибули до нотаріуса, офіс якого знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старокиївська, 10-г. у вказаного нотаріуса ми уклали договір позики….в середині червня 2013 року [PERSON] повідомив мені, що фактично гроші отримав [PERSON], а договір позики на нього оформили за те, що [PERSON] погасить його борг в сумі 20 тисяч доларів США, який виник коли він грав в ігрових автоматах… при цьому коли домовлялись я дійсно згадав, що [PERSON] мовчав, а за нього все розповідав [PERSON]» Будучи допитаним у якості потерпілого 28 квітня 2014 року старшим слідчим СВ Подільського РУГУ МВС України в м. Києві [PERSON], [PERSON] пояснив, що «приблизно 17.02.2014 року мені з мобільного телефону зателефонував [PERSON] та повідомив, що хоче повернути мені частину боргу. Я погодився зустрітись з [PERSON] сподіваючись на те, що він поверне мені грошові кошти, які отримував згідно договору позики разом з [PERSON] А.І….також останні чотири дні мені телефонував [PERSON] в розмові [PERSON] заявив, що брав тільки 20 тисяч доларів США і тому може їх повернути». 19 липня 2013 року допитаний старшим слідчим СВ Поділського РУГУ МВС України в м. Києві [PERSON] в якості свідка [PERSON] повідомив, що «22 червня 2012 року зі мною звязався мій товариш [PERSON] та повідомив, що йому необхідно передати грошові кошти Атаманюку… я погодився і прибув до нього додому на моєму автомобілі марки «Тойота» звідки ми вирушили на Котрактову площу … в автомобілі [PERSON] в моїй присутності перерахував грошові кошти, які знаходились в банківських упаковках по 10 тисяч доларів США, всього було приблизно 200 тисяч доларів США купюрами по 100 доларів, і знаходились в чорній матерчатій сумці … суть розмови я не чув, лише бачив, що [PERSON] передав сумку з грошима [PERSON] після чого через кілька хвилин повернувся до автомобіля та сказав, що необхідно їхати до нотаріуса в район Центрального РАГСу. Він показав дорогу та ми прибули до нотаріуса, офіс якого знаходиться навпроти Центрального РАГСу неподалік від футбольного стадіону. [PERSON] пішов з ними до нотаріуса, у якого вони пробули приблизно 30-60 хвилин.» Будучи допитаним у якості свідка 25 листопада 2013 року старшим слідчим СВ Подільського РУГУ МВС України в м. Києві [PERSON], [PERSON] пояснив наступне: «…Плахотнюк [PERSON] забрав мене на автомобілі та ми поїхали на Контрактову площу в місті Києві… при собі тримав гроші в сумці темного кольору… скільки саме грошей мені невідомо… я не бачив чи порахував [PERSON] упаковки грошей…на Контрактовій площі в той час був присутній [PERSON] та [PERSON] … при зустрічі [PERSON] передавав сумку [PERSON], а поряд з ним знаходився [PERSON] Андрій…з автомобіля я не виходив…» на питання слідчого на якому автомобілі він приїхав з [PERSON] на зустріч? Свідок відповів, що точно марку автомобіля пригадати не може, тому як [PERSON] в той час керував автомобілем марки «БМВ Х5» або [PERSON]». 09 жовтня 2013 року о/у ВКР Подільського РУГУ МВС України в м. Києві допитав у якості свідка приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], який пояснив, що 22 червня 2012 року за адресою: м. Київ, вул. Старокиївська, 10-Г, копус «В», кабінет 173 ним було посвідчено договір позики між [PERSON] та [PERSON] «… під час укладання даної угоди було присутньо троє осіб, а саме [PERSON], [PERSON] та ще один, раніше невідомий чоловік. На скільки я памятаю грошові кошти передавалися під час підписання договору в кабінеті. Відповідно договору позики за вказані послуги повинен був сплатити [PERSON], однак хто реально сплачував грошові кошти за послуги мені невідомо. Цільове використання грошових коштів в моїй присутності не обговорювалось, зокрема мені про це не повідомлялось». Крім того, з копії обвинувального акта у кримінальному проваженні № 12013110070005426 за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ч. 4 ст. 190 КК України та додатків до нього, наданої відповідачем у справі, вбачається наступне. Так, в обвинувальному акті, затвердженому 30.04.2014 р. старшим прокурором прокуратури Подільського району м. Києва [PERSON], вказано, що під час проведеного розслідування встановлено фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме: «21.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] повідомили [PERSON] завідомо неправдиву інформацію про те, що [PERSON] є власником ресторану, в розвиток якого можна вкласти грошові кошти в сумі 200\~000 доларів США та отримати прибуток. При цьому, для досягнення своєї мети [PERSON] та [PERSON] вирішили укласти з [PERSON] фіктивний договір позики, нібито [PERSON], якому [PERSON] більше довіряв, отримав грошові кошти в борг, з кінцевим строком повернення 22.06.2013 р., при цьому не маючи наміру виконувати взяті на себе зобовязання…» З реєстру матеріалів досудового розслідування № 12013110070005426 вбачається, що пунктом 3 зазначено допит потерпілого [PERSON] від 16.07.2013 р., під час якого [PERSON] зазначив, що надав гроші [PERSON] у пристуності [PERSON], уклавши відповідний договір позики на імя [PERSON], та те, що останній не збирається виконувати умови договору у звязку з чим заволодів грошовими коштами.» З реєстру матеріалів досудового розслідування № 12013110070005426 вбачається, що пунктом 5 зазначено допит свідка [PERSON], який під час допиту показав, що був свідком при передачі грошових коштів [PERSON] [PERSON], що мало місце 22.06.2012 року, у присутності [PERSON] З реєстру матеріалів досудового розслідування № 12013110070005426 вбачається, що пунктом 7 зазначено допит свідка [PERSON], який показав, що не отримував від [PERSON] жодних грошових коштів для себе особисто а також для передачі їх [PERSON] Допитаний в судовому засіданніу свідок [PERSON] пояснив, що грошові кошти в сумі 200 тисяч доларів [PERSON] не передавав ні йому, ні [PERSON] Необхідність посвідчення у нотаріуса договору позики на суму 200 тисяч доларів США [PERSON] пояснив тим, що це «на перспективу», тому що до цього два рази [PERSON] брав у [PERSON] кошти в борг на суму приблизно 15-20 тисяч доларів США, але повернути не зміг, тому [PERSON], щоб гарантувати повернення виданих раніше грошей і належну поведінку [PERSON], переконав [PERSON] в тому, щоб той підписав договір позики, не отримавши вказаних у ньому грошей. Метою нотаріального посвідчення договору позики було гарантувати повернення грошових коштів [PERSON] [PERSON] в сумі 20 тисяч доларів США, які він отримав різними частинами до цього за 3 місяці. Свідок [PERSON] пояснив, що йому, а так само і [PERSON] гроші в нотаріуса не передавалися, будь-яких розмов про це між ним, [PERSON] та [PERSON] не велося. У нотаріуса [PERSON] та [PERSON] були недовго, тільки розписалися і все. У них не було при собі ні сумок, ні пакетів, в яких могли б знаходитися гроші, грошей у нотаріуса не передавали та не рахували. Нотаріус був знайомий чи друг [PERSON], до якого нотаріуса їхати вирішив [PERSON], і з ним сам домовлявся про те, що буде вказано у договорі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що наприкінці серпня 2012 року відпочиав з дружиною за кордоном, вони прилетіли до аеропорту Бориспіль у Києві, їх повинен був зустріти син [PERSON], але замість [PERSON] приїхали [PERSON] та [PERSON], які відвезли його додому. [PERSON] запитав дозволу поговорити та у присутності [PERSON] сказав, що [PERSON] взяв у нього в борг гроші в сумі 20 тисяч доларів США, але не може віддати. Також свідок пояснив, що пообіцяв [PERSON] поговорити з сином і попросив номер телефона [PERSON], зазначивши, що у разі підтвердження його сином вказаної інформації, він особисто буде віддавати [PERSON] гроші по частинам. Після цього він поговорив з сином, який сказав, що дійсно взяв у [PERSON] гроші в сумі 20 тисяч доларів США. Тому він вирішив віддати ці гроші за сина. За 4 місяці після цього гроші в сумі 20 тисяч доларів США він повернув [PERSON]. Грошові кошти віддавав частинами, то доларами то гривнями. До грудня 2012 року він повністю повернув [PERSON] 20 тисяч доларів США, які в нього взяв у борг його син [PERSON]. Після цього приблизно через 6 місяців його викликали на допит до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві. Там працівники правоохоронних органів пояснили, що його син [PERSON] підписав договір позики на 200 тисяч доларів США. Він запитував у [PERSON] навіщо останній це зробив, син сказав, що грошей не брав, що [PERSON] попросив його підписати цей договір як гарантію поверенння 20 тисяч доларів США, які він брав раніше у [PERSON] частинами. Як вбачається з досліджених судом обставин справи, факту передачі грошових коштів в сумі 200 тисяч доларів США від [PERSON] [PERSON] не встановлено. Пояснення [PERSON] в цій частині суперечать поясненням його представника [PERSON] щодо місця передачі грошей та особи, якій гроші передавалися. Також допитані в ході досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження, свідки, а саме [PERSON] та [PERSON] дали покази, відповідно до змісту яких факт передачі грошових коштів в сумі 200 тисяч доларів США відповідачем позивачу не встановлено. Суд також звертає увагу на те, що навіть події, що відбувалися 22 червня 2012 року, в день посвідчення договору нотаріусом [PERSON], свідки та потерпілий в кримінальному провадженні [PERSON] описують суперечливо, покази, що надавалися [PERSON] суперечать поясненням його представника [PERSON], не підтверджуються поясненнями нотаріуса [PERSON], спростовуються показами свідка [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача не зміг пояснити, з яких причин договір складено між позивачем та відповідачем, а гроші відповідач згідно його заяви до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві, передав 22.06.2013 року [PERSON] Окремо суд звертає увагу на те, що пояснення представника [PERSON]П не узгоджуються з поясненнями самого [PERSON], які містяться у його заяві про вчинення злочину, поданої 16.07.2013 р. до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві та не узгоджуються з показами, які [PERSON] давав на досудовому слідстві, будучи допитаним у якості потерпілого, та не підтверджуються будь-якими доказами. Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.1 договору передача зазначеної в пункті 1 цього договору суми позики здійснюється під час підписання цього договору. З цього моменту договір вважається укладеним. Відтак, оскільки факту передачі грошових коштів у сумі, вказаній у пункті 1.1. договору [PERSON] [PERSON] під час судового розгляду справи не встановлено, договір позики є неукладеним, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вказує на те, що такий договір не може бути визнаний судом недійсним і суд, встановивши під час розгляду спору про визнання договіру недійсним, що спірний договір не був укладеним, відмовляє в задоволенні такого позову. Враховуючи те, що пояснення [PERSON] та його представника [PERSON] є суперечливими, непослідовними та взаємовиключними між собою та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що вказані пояснення не можуть прийматися до уваги при вирішенні справи по суті. Однак, суд звертає увагу на те, що безпосередньо в договорі в п.2.1. визначено, що він є укладеним з моменту передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] в розмірі, якій вказаний у п.1.1. договору. Те, що грошові кошти в сумі 200 тисяч доларів США були передані у приміщенні приватного нотаріуса [PERSON] 22.06.2012 р. під час нотаріального посвідчення договору позики, в судовому засіданні стверджував лише представник відповідача [PERSON] З протоколу допиту нотаріуса [PERSON], складеного о/у Подільського РУ в м.Києві під час розслідування кримінального провадження № 12013110070005426 в частині що стосується пояснень з приводу передачі грошових коштів під час посвідчення спірного договору вбачається невпевненість свідка щодо факту передачі грошових коштів. З пояснень [PERSON] наданих під час досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження та з його заяви до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві від 16.07.2013 р. вбачається, що [PERSON] стверджує, що 200 тисяч доларів США [PERSON] передав [PERSON] на Контрактовій площі. Отже, вказані покази та пояснення у їх сукупності спростовують твердження представника відповідача про те, що грошові кошти в сумі 200 тисяч доларів США були передані [PERSON] [PERSON] 22 червня 2012 року у приміщенні кабінету приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] по вул.Старокиївській, 10-Г у м. Києві, під час нотаріального посвідчення договору позики. Відповідно до ч. 2 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тобто, чинне законодавство відносить договір позики до реальних договорів, обов'язковою умовою укладення якого окрім досягнення згоди сторін ще є передача речі, коштів, вчинення фактичних дій. Судом достовірно встановлено, що за договором позики від 22.06.2012 року кошти не передавалися, а тому в силу\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики вважається не укладеним. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.7 визначає, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Суд, відмовляючи [PERSON] в задоволенні позову про визнання договору позики від 22.06.2012 року, недійсним, виходить з вимог ст. 215 ЦК України та п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», які визначають, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судом було встановлено, що моментом вчинення спірного правочину договору позики між [PERSON] та [PERSON] слід вважати момент передачі грошових коштів у розмірі, вказаном у у п.1.1. договору у порядку, передбаченому п. 2.1. договору. Згідно з положеннями п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Таким чином, зі змісту договору позики від 22.06.2012 року не вбачається, що факт передачі грошових коштів у порядку, визначеному п.3.1. договору, відбувся. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1\~ЦПК України, відповідно до норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга\~статті 1047 ЦК України). Однак відповідачем не надано суду розписки про отримання позивачем у борг грошових коштів, що, з урахуванням інших досліджених у справі доказів, надає суду підстави для висновку про те, що кошти за договором позики позичальникові не передавалися. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Недійсним може бути визнано лише укладений договір. Доводи представника відповідача [PERSON] про те, що на виконання умов договору позики від 22.06.2012 р. відповідачем були передані кошти в сумі 200 тисяч доларів США [PERSON], які суперечать змісту заяви про вчинення злочину [PERSON], поданої ним до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві 16.07.2013 р. та його показам як потерпілого, даних на досудовому слідстві, не можуть бути враховані, оскільки нічим не підтверджені. Враховуючи викладене, виходячи із наявних у матеріалах справи доказів та відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, суд дійшов висновку, що при розгляді даної справи належних доказів на підтвердження факту отримання грошових коштів у сумі 200 тисяч доларів США позичальником [PERSON] у [PERSON] не надано, отже, договір позики від 22.06.2012 року не є укладеним. За таких обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами склались правовідносини за договором позики, тому підстави для задоволення позову про визнання договору позики недійсним відсутні. Враховуючи, що судом відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог, підстав для стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору суд не вбачає.

Outcome: dismissed