Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач (далі - ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ») звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 01.07.2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0861397302/Т/972112, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в сумі 17000,00 грн. 23.03.2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до якого позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 24918 грн., з яких: 11317,00 грн. - сума основного боргу; 1,00 грн. - проценти; 11050,00 грн. - заборгованість за комісією; 2550,00 грн. - штрафи, пені. На виконання п 3.4 Договору про відступлення прав вимоги, відповідачу було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги. Враховуючи, що відповідач не виконав умови кредитного договору, позивач просить стягнути з нього суму боргу, а також судові витрати. Ухвалою судді Апалькової О.М. від 15.11.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення учасників справи, призначено судове засідання. 02.12.2019 року до суду надійшов зустрічний позов, у якому [PERSON] просить суд визнати недійсними пункти 2.12, 2.1.3 пункту 2.1 статті 2, пунктів 3.5, 3.6, 3.8, 3.9, 3.10, 3.11 статті 3, підпунктів 4.3.5, 4.3.9 пункту 4.3 статті 4 кредитного договору № 0861397302/Т/972112 від 01.07.2013 року в частині обов`язку [PERSON] щомісячно сплачувати на користь Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» комісію за супроводження кредиту; визнати недійсним пункт 2.1.2.1 пункту 2.1 статті 2 Кредитного договору № 0861397302/Т/972112 від 01.07.2013 року щодо сплати [PERSON] на користь ПАТ «АКТАБАНК» комісії за надання кредитних коштів у розмірі 2,25 % від суми кредиту; застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом зарахування суми комісії, сплаченої [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 0861397302/Т/972112 від 01.07.2013 року. Зустрічний позов обґрунтований тим, що пунктом 2.1.2 кредитного договору встановлено обов`язок [PERSON] сплачувати щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 3,25 % від суми кредиту, що складає 552,50 грн., яка включена в суму щомісячного платежу. Крім того, пунктом 2.1.2.1 Кредитного договору визначено, що в день підписання кредитного договору, Клієнт сплачує банку комісію за надання кредитних коштів у розмірі 2,25 % від суми кредиту, що складає 382,50 грн. Пункти 3.5, 3.6, 3.8, 3.9, 3.10, 3.11, 4.3.5, 4.3.9 кредитного договору регулюють порядок сплати комісії і відповідальність за несвоєчасну оплату. [PERSON] посилається на невідповідність встановленню у кредитному договорі комісії за надання і супроводження кредиту вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», і зазначає, що такі умови є несправедливими, оскільки жодних послуг банком за супроводження кредиту на користь позичальника надано не було, а комісію встановлено виключно для задоволення власних потреб банку. Також, [PERSON] просить провести перерахунок суми основного боргу з урахуванням коштів, сплачених на погашення комісій. Ухвалою суду від 09.12.2019 року зустрічний позов прийнято до розгляду, справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. 10.12.2019 року до суду надійшов відзив на первісний позов від [PERSON] в особі представника [PERSON] , в якому відповідач послався на незаконність умов договору про нарахування комісій, неналежності доказів про правонаступництво та незаконність нарахування неустойки, а також безпідставності нарахування заборгованості після кінцевої дати погашення кредиту. 16.12.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив від ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ», у якій позивач посилається на правомірність нарахування суми комісії, оскільки відповідач свідомо погодився і прийняв такі умови кредитного договору. Також, позивач вказав на безпідставність посилання відповідача на неможливість нарахування заборгованості поза межами строку кредитування. 13.01.2020 року представником відповідача за первісним позовом подано клопотання про витребування доказів. 16.01.2020 року від ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» надійшов відзив на зустрічний позов, у яких відповідач за зустрічним позов просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, з посилання зокрема на те, що під час укладення договору [PERSON] не висловлював заперечень щодо його умов, і погодився з ними. Відповідач стверджує, що термін «плата за управління кредитом» і «проценти» є тотожними. Ухвалою суду від 20.01.2020 року закрите підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті, витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» копії документів та розрахунок заборгованості. 17.02.2020 року до суду від ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» надійшли копії документів на підтвердження набуття права вимоги за кредитним договором, а також заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «АКТАБАНК» та витребування у банку розрахунку заборгованості по кредитному договору. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався. 28.07.2020 року до суду надійшли заперечення представника відповідача за первісним позовом проти заяви ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ», яка надійшла до суду 17.02.2020 року. Ухвалою суду від 28.07.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «АКТАБАНК», витребувано у ПАТ «АКТАБАНК» розрахунок заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Діденка Є.В. від 01.09.2020 року справа прийнята до провадження на підставі повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з відставкою судді Апалькової О.М., призначено судовий розгляд на 07.10.2020 року. Ухвалою суду від 07.10.2020 року розгляд справи відкладено на підставі заяви представника відповідача за первісним позовом, зобов`язано ПАТ «АКТАБАНК» і ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» надати суду розрахунок заборгованості заявленої суми боргу. Ухвалою суду від 07.10.2020 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 30.10.2020 року до суду надійшла заява ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» щодо виконання ухвали суду про надання документів, у якій представник вказує, що заборгованість по кредиту нараховувалась ПАТ «АКТАБАНК», 21.10.2020 року було зроблено запит до ПАТ «АКТАБАНК» щодо надання вказаної інформації, але відповідь не надійшла. Крім того, відповідач не надав свого альтернативного розрахунку заборгованості. Просив розглянути справу за наявними у справі доказами. В судове засідання позивач уповноваженого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без участі позивача. В судове засідання відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. Від його представника [PERSON] 30.10.2020 року електронною поштою надійшла заява про відкладення розгляду через хворобу. Проте, жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки у засідання представником надано не було. Третя особа ПАТ «АКТАБАНК» в судове засідання представника не направив, судові повістки направлялись за юридичною адресою банку, а також за адресою ліквідатора, і були повернені підприємством поштового зв`язку через відсутність адресатів за такими адресами. З метою дотримання розумних строків розгляду справи, та враховуючи повторну неявку в судове засідання представника відповідача за первісним позовом, а також беручи до уваги відсутність доказів на підтвердження поважності причин неявки в дане засідання, суд на підставі частин 2, 3 ст. 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та аргументи сторін, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає виходячи з такого. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Правовідносини сторін регулюються такими нормами права. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтями 1011, 1013 ЦК України встановлено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Частиною 1 ст. 512, ст. 513 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно з ч. 4 ст. 11 вказаного Закону, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Судом встановлено, що 01 липня 2013 року в смт. Приазовське між ПАТ «АКТАБАНК» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861397302/Т/972112, відповідно до у мов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 17000,00 грн., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплату процентів, комісій в обумовлені договором строки. Розмір процентів за користування кредитом 0,01 % (п. 2.1 кредитного договору). Пунктом 2.1.2 кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 552,50 грн., що розраховується як 3,25 % від суми кредиту. Згідно з п. 2.1.2.1 кредитного договору, в день підписання кредитного договору клієнт сплачує банку комісію за надання кредитних коштів у розмірі 2,25 % від суми кредиту, що складає 382,50 грн. Відповідно до п. 2.1.3 кредитного договору, розмір щомісячного платежі становить 1024,80 грн., кінцева дата погашення кредиту до 30.06.2016 року. Пункти 3.5, 3.6, 3.8, 3.9, 3.10, 3.11, 4.3.5, 4.3.9 кредитного договору регулюють порядок сплати кредиту, в тому числі суми комісії і відповідальність за несвоєчасну оплату. Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено сплату штрафу в розмірі 150,00 грн. за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину. В Додатку № 1 до кредитного договору сторонами погоджено графік платежів. Позичальнику була надана необхідна інформація по умовам кредиту (а.с. 6-11). Отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 17000,00 грн. підтверджено заявою на видачу готівки № 25945 від 01.07.2013 року (а.с. 12). Згідно з договором № 2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року та протоколу електронного аукціону від 15.03.2018 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» придбало у ПАТ «АКТАБАНК» право вимоги за кредитними договорами до боржників згідно Реєстру у Додатку № 1 (а.с. 17-20). Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору № 2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року, до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором 0861397302/Т/972112 від 01.07.2013 року в сумах: 11317 грн. - основний борг; 11050 грн. - комісія; 1,00 грн. - проценти, 2550,00 грн. - неустойка. 27.03.2018 року позивач направив до відповідача повідомлення про відступлення прав вимоги. На підтвердження розміру заявлених вимог, позивач надає розрахунок заборгованості (а.с. 15). Проте, даний розрахунок не містить жодних відомостей про періоди і суми нарахувань заборгованості, а також сплати кредиту, і лише фіксує суму боргу у розмірах, отриманих позивачем в порядку відступлення прав вимоги станом на 23.03.2018 року. Надаючи оцінку позовним вимогам в частині стягнення основної суми боргу, суд враховує, що у матеріалах справи містяться докази про отримання [PERSON] суми кредиту в розмірі 17000,00 грн., а тому обов`язок доведення повернення такої суми в порядку і строки, обумовлені договором, покладається на відповідача за первісним позовом. Відповідачем не надано доказів належного виконання зобов`язань по сплаті основної суми кредиту і не спростовано заявлено позивачем суму основного боргу, і тому заявлена сума заборгованості в розмірі 11317,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Оцінюючи доводи стосовно недійсності умов кредитного договору в частині нарахування комісій, суд виходить з такого. Пунктами 2.1.2, 2.1.2.1 кредитного договору встановлено обов`язок позичальника сплачувати на користь банку комісії: при підписанні договору за надання кредитних коштів у розмірі 2,25 % від суми кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3,25 % від суми кредиту. Суд акцентує увагу на тому, що умовами кредитного договору не передбачено, за які саме послуги на користь споживача банком стягується сума щомісячної комісії із супроводження кредиту. В розумінні статей 1011-1013 Цивільного кодексу України комісійна плата сплачується за вчинення певних дій на користь особи. Положення статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» також встановлюють, що послуга передбачає діяльність виконавця з надання споживачеві певного матеріального чи нематеріального блага, для задоволення потреб споживача. На переконання суду, відповідачем за зустрічним позовом не було доведено, що «супроводження кредиту» є послугою в розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів», і в чому саме полягає значення такої комісії. Суд відхиляє доводи відповідача за зустрічним позовом, що «супроводження кредиту» і «проценти» є тотожним поняттям, оскільки у кредитному договорі плата за користування кредитом у виді процентів і сума комісії за супроводження кредиту визначені окремо і мають різний розмір. Тому, з урахуванням положень ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які на момент укладення кредитного договору прямо забороняли встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, суд вважає умови даного кредитного договору в частині встановлення для позичальника обов`язку сплати щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3,25 % від суми кредиту - нікчемними. При цьому, доводи відповідача за зустрічним позовом про те, що позичальник погодився з умовами такого договору, не можуть виправдовувати включення банком до умов договору положень, які суперечать закону, і не позбавляє позичальника права посилатись на їх незаконність. Водночас, пункт 2.1.1 кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту в розмірі 2,25 % від суми кредиту суд вважає таким, що відповідає вимогам закону, оскільки плата за надання кредиту може бути послугою в розумінні закону, що пов`язано з необхідністю оформлення кредитних правовідносин. Враховуючи, що суд дійшов висновку про нікчемність положень кредитного договору в частині встановлення комісії за супроводження кредиту, то на підставі ст. 215 ЦК України, визнання таких положень недійсними не вимагається, і тому в задоволенні зустрічного позову в цій частині слід відмовити. З цих підставі суд відмовляє у задоволенні первісного позову в частині стягнення суми комісії в розмірі 11050,00 грн. Позовні вимоги зустрічного позову в частині застосування реституції шляхом зарахування фактично сплаченої комісії до суми основного боргу не можуть бути задоволені, оскільки [PERSON] не було надано жодних доказів того, яку суму комісії за супроводження кредиту він сплатив на користь банку. Окремо суд також звертає увагу, що позивачем не надано розрахунку суми комісії. Ухвалами від 20.01.2020 року, 28.07.2020 року, 07.10.2020 року суд зобов`язував позивача, а також за клопотанням позивача ПАТ «АКТАБАНК» надати розрахунок вказаної суми, але ухвали суду позивачем виконані не були. Так само, позивачем не виконані зазначені ухвали суду в частині надання розрахунку заборгованості по штрафним санкціям і процентам. Суд зазначає, що з урахуванням положень статті 517 ЦК України, позивач як новий кредитор у зобов`язанні не має права посилатись на ненадання йому попереднім кредитором розрахунку заборгованості та іншої необхідної інформації, як на підставу звільнення від доказування заявлених позовних вимог. Наданий позивачем розрахунок заборгованості фактично не містить жодних відомостей про нарахування комісій, неустойки або процентів, з урахуванням часткової сплати відповідачем кредиту, а лише констатує наявність заборгованості станом на момент придбання права вимоги - 23.03.2020 року. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення неустойки і процентів - недоведеними, і тому в їх задоволенні слід відмовити. Отже, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в загальному розмірі 11317,00 грн., яка складається з суми основного боргу. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 864 грн. 45 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial