Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні житлом, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, в порядку усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому майном, виселити з належної на праві власності квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] без надання іншого житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності від 05.12.2012 року, виданого на підставі акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в КП «Новоград-Волинське МБТІ». Однак, під час оформлення права власності на вказану квартиру, стало відомо, що там перебувають на реєстраційному обліку колишні власники: [PERSON] її син - [PERSON] і вказана квартира є їх основним місцем проживання. Водночас, в якості тимчасового жильця фактично проживає і донька [PERSON] - [PERSON] За таких обставин позивач, як власник квартири позбавлений можливості безперешкодно користуватися належним йому житлом для власного проживання та розпоряджатись ним на свій розсуд, оскільки відповідачі, попри письмові вимоги позивача про звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку, продовжують там проживати, чим протиправно чинять перешкоди в користуванні його приватною власністю, а тому, виникли підстави для вимоги про їх виселення та зняття з реєстрації. Заочним рішенням суду від 01.04.2013 року у цивільній справі №285/618/13-ц позов задоволено повністю та вирішено: в порядку усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження належною йому на праві приватної власності квартирою [ADDRESS], виселити із вказаної квартири [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], без надання іншого житлового приміщення із зняттям з реєстраційного обліку у Новоград-Волинському районному секторі Державної міграційної служби України в Житомирської області. Стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача судовий збір в сумі 114 грн.70 коп. 13.05.2013 року до суду надійшла заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 01.04.2013 року по справі № 285/618/13-ц. Ухвалою суду від 27.05.2014 року заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення суду від 01.04.2013 року у цивільній справі №285/618/13-ц, справу призначено до розгляду в загальному порядку. 31 травня 2013 року надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 31.05.2013 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду у справі №285/1776/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «ТД Еліт Сервіс», відділу ДВС Новоград-Волинського МРУЮ, [PERSON] про визнання недійсними прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна. 05 грудня 2013 року відновлено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. Представник позивача та позивач у судове засідання не прибули, представник подав письмову заяву, в якій просить позов задовольнити повністю, справу розглянути у його відсутність. З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, вирішення її в точній відповідності з законом та з метою дотримання права сторін та осіб, які беруть участь у справі на участь у процесі прийняття рішення, суддею неодноразово було відкладено розгляд справи. Однак, відповідачі своїм право не скористався, в дане судове засідання не прибули, явку представника (адвоката) не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи вказані особи були повідомлені вчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, однак про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за їх відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Новоград-Волинський районний сектор Державної міграційної служби України в Житомирської області участь представника у судовому засіданні не забезпечили, подали письмову заяву, в якій просять справу слухати без участі представника та зазначили, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. З врахуванням вказаних обставин, з метою недопущення порушення строків розгляду справи та зловживання відповідачами своїми процесуальними правами - суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та осіб, які беруть участь у справі, їх представників та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 05 грудня 2012 року, виданого відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого начальником відділу ДВС Новоград-Волинського МРУЮ 03.12.2012 року, протокол № 06-0150/12 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 23.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] - позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить трьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 72,7 кв.м. (а.с.4). Згідно з витягом про державну реєстрацію прав 10 грудня 2012 року право приватної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в КП «Новоград-Волинське МБТІ» (а.с.5). Відповідно до довідки № 327 від 06.03.2013 року виданої ОСББ «Чайка» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані колишні власники квартири - [PERSON] та її син - [PERSON] (а.с.54). Водночас, у вказаній квартирі проживає і донька [PERSON] - [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). 26.12.2012 року позивачем на адресу відповідачів рекомендованим листом з повідомленням було направлено письмову заяву із пропозицією в добровільному порядку звільнити належну йому на праві приватної власності квартиру та знятися з реєстраційного обліку за цією адресою (а.с.6,7). Однак відповідачі вимоги позивача добровільно виконувати не бажають і на момент розгляду справи судом продовжують проживати у вказаній квартирі. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до заяви від 06.01.2014 року, [PERSON], яка є власником квартири за адресою реєстрації місця проживання позивача на підставі договору купівлі-продажу даної квартири від 06.06.2006 року, - просить останнього звільнити вказану квартиру шляхом виселення з неї та зняття з реєстраційного обліку (а.с.148,149). Дані обставини підтверджуються наданими до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні доказами: копією свідоцтва про право власності від 05 грудня 2012 року (а.с.4), копією про державну реєстрацію прав від 10.12.2012 року (а.с.5), копією заяви від 26.12.2012 року (а.с.6), копією поштового повідомлення (а.с.7), довідкою Новоград-Волинського РС ДМС України (а.с.11), довідкою ОСББ «Чайка» № 327 від 06.03.2013 року (а.с.54), копією заяви про виселення від 06.01.2014 року (а.с.148), копією договору купівлі-продажу квартири від 06.06.2006 року а.с.149). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається зі змісту статтей 150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Квартири, що є в приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користування квартирою. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У випадку порушення його права, не пов'язаного з позбавленням права власності, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні. В разі коли такі перешкоди полягають у неправомірному користуванні житлом власника, для цілей проживання, останній вправі, відповідно до положень житлового законодавства, вимагати виселення із належного йому приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу власника зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Як встановлено ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, відповідачі проживають у квартирі позивача без його згоди, будь-яких угод щодо користування спірним житлом не укладали, вони не є членами його родини, а тому, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи правові підстави для продовження проживання відповідачів в спірному житлі - відсутні. Жодних доказів на підтвердження наявності правових підстав для проживання у квартирі, яка належить позивачеві на праві приватної власності чи на спростування вищевказаних обставин - відповідачі суду не надали. На підставі викладеного та враховуючи, що в добровільному порядку відповідачі звільнити квартиру позивача не бажають, а вказане житлове приміщення необхідне останньому для власного користування та проживання, суд вважає за необхідне з метою забезпечення захисту гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і громадянина - усунути перешкоди в користуванні власністю позивача шляхом виселення відповідачів із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Окрім того, слід звернути увагу, що за змістом ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11 грудня 2003 року, реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11 грудня 2003 року встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про виселення, яке набрало законної сили. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно - є підставою для зняття з реєстрації і реєстраційний орган не вправі відмовити у знятті з реєстрації такої особи, оскільки згідно зі ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відмова у знятті з реєстрації особи, яка виселена із житлового приміщення на підставі рішення суду, яке набрало законної сили може бути оскаржена до суду відповідно до чинного законодавства. Разом з цим, ухвалюючи рішення у даній справі, суд не позбавлений права на визначення порядку його виконання, наданого ст. 217 ЦПК України. Використання цього процесуального права, дозволить створити умови для попередження випадків несвоєчасного виконання рішення суду та сприятиме виконанню вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року, відповідно до якої права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому, задовольняє їх в повному обсязі. На виконання вимог статті 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати (а.с.1).

Outcome: approved