Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 953\~736,81 гривня за період з 01.01.2012 року по 01.01.2016 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 червня 2011 року між сторонами у справі було укладено договір відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 1200 000 гривень за проведення процедури зміни цільового призначення земельних ділянок, які знаходяться на території Шляхтинської сільської ради та передачі у власність [PERSON] у строк до 31 грудня 2011 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 квітня 2015 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1\~200\~000 гривень та 114\~114,91 гривню три проценти річних за період з 01.01.2012 року по 30.03.2015 року. Згідно ст.625 ЦК України, у разі прострочення виконання грошового зобов»язання, боржник зобов»язаний сплатити кредитору суму заборгованості із урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, позивач вважає, що за період з 01.01.2012 року по 01.01.2016 року в силу вимог ст.625 ЦК України необхідно стягнути за прострочення виконання грошового зобов»язання із відповідача зазначену суму інфляційних нарахувань. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіланні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив та суду пояснив, що у розписці від 23.06.2011 року, яку позивач надав відповідачу в підтвердження своїх зобов»язань зазначено, що позивач передав відповідачу кошти у сумі 1\~200 000 гривень в якості оплати послуг за проведення процедури зміни цільового призначення земельних ділянок не передбачено зобов»язання повернути кошти, а тому початком строку невиконання грошового зобов»язання відповідачем є дата набрання законної сили судового рішення про їх повернення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із розписки від 23 листопада 2011 року, яку відповідач склав та підписав в підтвердження свого зобов»язання, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1200000 гривень, що еквівалентно 150\~000 доларів США за відведення землі двох паїв загальною площею 6,74 га, яка знаходиться на території Шляхтинецької сільської ради, що належить йому на підставі державних актів на землю з орної сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. В рахунок отриманих грошей, він зобов»язувався в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність [PERSON] 20 відсотків належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. В подальшому, після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені відповідачем при переоформлені землі у приватну власність, залишає за собою частину землі. Із решту земель, що залишиться після відокремлення 20 відсотків частин [PERSON] і його частини землі в рахунок потрачених ним коштів, зобов»язується безоплатно передати у приватну власність [PERSON] 40 відсотків. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним, позов [PERSON] задоволено частково. Вирішено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 1\~200\~000 гривень, 114\~114,91 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.01.2012 року по 03.03.2015 року. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним залишено без задоволення. Як вбачається із зазначеного судового рішення, задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд встановив доведеним факт отримання грошових коштів [PERSON] у розмірі 1\~200\~000 гривень та невиконання останнім своїх зобов»язань. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року зазначене судове рішення залишене без змін. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, в силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню обставини, які були встановлені зазначеним судовим рішенням, а саме факт отримання грошових коштів [PERSON] у розмірі 1\~200\~000 гривень та невиконання останнім своїх боргових зобов»язань. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позивальник зобов»язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов»язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов»язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали даної справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення сум інфляційних нарахувань за невиконання боржником своїх зобов»язань підлягає до часткового задоволення, та вважає, що із відповідача слід стягнути 16\~544,62 гривень інфляційних нарахувань за період із 16 вересня 2015 року по 01.01.2016 року, тобто із моменту набрання судовим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року законної сили, із розрахунку: 1\~200\~000 х 1,014 = 16544,62, де 1,014 сукупний індекс інфляції за період з 16.09.2015 року по 01.01.2016 року. При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги, суд зазначає, що спірна розписка боржника від 23 червня 2011 року про отримання ним грошових коштів на суму 1\~200\~000 гривень не містить зобов»язання про їх повернення, а з неї вбачається, що зазначену суму коштів отримано [PERSON] від [PERSON] за виведення землі з орної сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови та зобов»язання [PERSON] в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність [PERSON] 20 відсотків належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. На підставі наведеного,

Outcome: partial