Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 3214,55 грн. В обґрунтування заяви покликається на те, що відповідач перебував у трудових відносинах із позивачем та займав посаду механіка гаража підприємства, був матеріально відповідальною особою за матеріальні цінності підприємства. Попри те, в ході внутрішнього аудиту та в подальшому службової перевірки встановлено факт розкомплектування транспортних засобів підприємства, які перебували, зокрема на збереженні відповідача, внаслідок чого підприємству заподіяно матеріальну шкоду, яку у відповідності до ст.ст.134, 135 КЗпП України просить стягнути із відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Подав суду заяву про слухання справи у його відсутності; просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідачів без поважних причин провести заочний розгляд справи. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений, про місце та час розгляду справи; суду не відомі причини неявки, від нього не надійшла заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому зі згоди представника позивача, що викладена у поданій суду заяві, суд вважає можливим, провести заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.224 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач перебував у трудових відносинах із позивачем та займав посаду механіка гаража підприємства ЛВК №48; був звільнений з підприємства на підставі п.1 ст.40 ЗКпП України, що підтверджено наказом УДД України з питань виконання покарань у Львівській області Львівська виправна колонія №48 від 28.04.2011 № 25-ос. Так, 17.11.2008 між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених [PERSON] підприємством матеріальних цінностей. Попри те, в ході аудиту від 29.11.2013 автотранспортного господарства ЛВК УДПС України у Львівській області (№48) за період з 01.05.2012 по 31.10.2013 встановлено факт розкомплектування двох автомобілів на загальну суму 6429,10 грн. та висновком службового розслідування від 25.11.2013 установлено двох винних осіб, яким є, зокрема, механік гаражу підприємства [PERSON], якому оголошено догану наказом позивача від 14.03.2011 № 112. /а.с. 9-20/. Разом із тим, відповідно розрахунку позивача, відповідачем заподіяно матеріальну шкоду підприємству на суму 3214,55 грн., яка приймається судом до уваги, оскільки відповідачем не подано жодних доказів неправильної її нарахування. Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках якщо між працівником і підприємством відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Так, при визначенні розміру шкоди, необхідно враховувати також обставини, визначені вимогами ст.137 КзпП України, згідно яких суд, при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту, конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що позовні вимоги підставні та обґрунтовані, оскільки судом встановлено факт заподіяння матеріальної шкоди підприємству відповідачем, який перебував у трудових відносинах з позивачем та був матеріально відповідальною особою за збереження ввірених йому матеріальних цінностей підприємства; доведення відсутності вини в завданні шкоди позивачу відповідачем не доведено та не подано жодних доказів, а відтак, суд вважає, що встановлена вина є юридичною підставою для висновку про її наявність у складених між сторонами відносинах, а тому враховуючи розміру заподіяння матеріальної шкоди, відповідача слід визнати особою, яка відповідальна за заподіяну шкоду, а відтак, суд приходить висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача розмір заподіяної шкоди у сумі 3214,55 грн., а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Розподіляючи судові витрати, суд виходить із такого. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з платіжним дорученням від, наявним у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору, що підлягає стягненню із відповідача. Відповідно до ст.134, 137 КЗпП України та

Outcome: approved