Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач Головне управління Держсанепідслужби у Закарпатській області звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення збитків від злочину в сумі 48\~599,33 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 11.09.2014 року на автодорозі Київ-Чоп між с. Пісочна, Миколаївського району Львівської області та с. П'ятничани Стрийського району Львівської області сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 2217 404» реєстраційний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем типу легковий седан-В, марки «CHEVROLET» моделі «AVEO» реєстраційний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 19.01.2015 року по справі № 447/3732/14-к, який набув законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Власником транспортного засобу автомобіля «ГАЗ 2217 404» реєстраційний № [NUMBER] є позивач. Згідно висновку експерта від № 282 експертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 15.10.2014 року, вартість збитку складає 97\~187,33 грн., яка була частково відшкодована ПрАТ СК «Галицька» в сумі 49\~490,00 грн., крім того позивачем до збитків віднесено 902,00 грн., які були ним сплачені за евакуацію автомобіля з місця пригоди, тому позивач просить стягнути з відповідача різницю між зазначеними сумами , яка становить 48\~599,33 грн. Позивач не прибув у судове засідання, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Проте надав до суду заяву від 02.07.2015 про розгляд справи за його відсутності. Відповідач жодного разу в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Проте до суду ним було подано дві заяви аналогічного змісту, з яких вбачається, що він позов визнає повністю та просить розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачаться із вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 19.01.2015 року по справі № 447/3732/14-к, який набув законної сили, 11.09.2014 року близько 09:00 год.\~[PERSON] керуючи технічно справним належним ому автомобілем типу легковий седан- В, марки «CHEVROLET» моделі «AVEO» реєстраційний № [NUMBER] рухаючись по автодорозі Київ-Чоп в районі 595 км 500 м, в напрямку м. Львова, із швидкістю близько 70 км/год. будучи неуважним до дорожньої обстановки, при наявності на зустрічній смузі руху транспортного засобу, а саме автомобіля марки «ГАЗ 2217 404» реєстраційний № [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався йому на зустріч, розпочав маневр обгону з виїздом на смугу руху вказаного транспортного засобу, чим грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п.14.2 в) згідно якого перед початком обгону водій повинен переконатись в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; п.14.2 г) згідно якого, перед початком обгону водій повинен переконатись в тому, що після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутись на займану смугу. Зазначеним вироком було затверджено угоду про примирення від 16.01.2015 року, м. Миколаїв, укладену між\~\~ [PERSON], [INFO], зареєстрованою та проживаючою за адресою: [INFO], яка є\~\~потерпілою у кримінальному провадженні № 12014140250001058 з однієї сторони та\~\~[PERSON], [INFO], зареєстрованого та проживаючого за адресою: [INFO], який є обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні, за умови що потерпіла [PERSON] жодних претензій матеріального характеру до обвинуваченого [PERSON] не має. З приводу заподіяної шкоди здоровю потерпілій, обвинувачений [PERSON] зобовязався попросити вибачення у потерпілої [PERSON], після винесення вироку у вказаному кримінальному провадженні судом. Після того, як обвинувачений [PERSON] попросить вибачення у потерпілої [PERSON]М, остання жодних інших претензій до обвинуваченого [PERSON] не матиме. [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень. За ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 19.01.2015 року по справі № 447/3732/14-к цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування в розмірі 4247,56 грн. моральної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., а також цивільний позов від головного управління Держсаненідемслужби у Закарпатській області до [PERSON], ПрАТ СК «Галицька» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 98089 (девяносто вісім тисяч вісімдесят девять) грн.. 33 копійки було залишено без розгляду. Як зазначено у ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. За таких обставин, факти встановлені при розгляді кримінальної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Як вбачається із Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 371079 автомобіля марки «ГАЗ 2217 404», реєстраційний № [NUMBER], зазначений автомобіль був зареєстрований 17.12.2013 року за ГУ Держсанепідемслужба. Відповідно до висновку № 282 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 15.10.2014 року, складеного судовим експертом [PERSON], вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля ГАЗ 2217 404 «Соболь», реєстраційний № [NUMBER], внаслідок аварійного пошкодження в ДТП, у звязку з тим, що вартість відновлювального ремонту казаного автомобіля перевищує його вартість до цього пошкодження і, відповідно, проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно, визначається у розмір його ринкової вартості на момент до цього пошкодження, яка, з врахуванням характеристики показників його стану на той час, що можливо було встановити при експертному огляді 02.10.2014 року вже аварійно пошкодженого автомобіля, ціна на момент ДТП 11.09.2014 року становила 97\~187,33 грн. Що також підтверджується відповідною калькуляцією вартості відновлювального ремонту, яка складає 112\~078,34 грн. На підтвердження витрат позивача на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП наданий рахунок фактура № 1 від 11.09.2014 на суму 902,00 грн. та квитанція від 02.10.2014 № 0.0.302890699.1 на його оплату та акт виконаних робіт від 11.09.2014. Згідно виписки з рахунку позивача від 03.04.2015 страхове відшкодування, яке отримав останній становить 49\~490,00 грн. Відповідно до положень частини 1\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовують у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначено у ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 14 постанови ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Згідно п. 15 цієї ж постанови якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30\~Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8\~ЦК\~(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про доведеність вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу, який був визнаний потерпілим від злочину у встановленому законом порядку, та доведеність розміру матеріальної шкоди в сумі 48\~599,33 грн., відповідно до розміру, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди за вирахуванням страхового відшкодування, тому позовні вимоги слід задовольнити. Кім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачем заявлені до стягнення збитки, проте у даному випадку, необхідно стягувати саме шкоду, оскільки збитки повязані з реальними витратами, які позивачем не проводилися. Відповідач не звертався до суду із заявою про передачу пошкодженого майна у звязку з відшкодуванням шкоди, зазначене питання судом не вирішується. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 485 грн. 99 коп.

Outcome: approved