Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № 49/07 від 14 серпня 2007 року у розмірі 567848,87 доларів США та 87415,01 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що кредитним договір був укладений між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (назву змінено на ПАТ «ВіЕйБі Банк») та третьою особою, які надано кредит у розмірі 600000,00 дол. США із сплату процентів за користування кредитом у розмірі 17,5 %, з кінцевим терміном повернення кредиту 13.08.2011 та із наступним укладеннями додаткових угод до цього договору. З метою забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором із відповідачем 14.08.2017 був укладений договір поруки із наступними змінами і доповненнями. У зв`язку із неналежним виконанням третьою особою взятих зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач просить стягнути із поручителя у відповідності до ст. ст. 546, 553, 1054 Цивільного кодексу України та умов укладених договорів, а позов задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~03 квітня 2018 року до суду подано відзив, який містить заперечення на позов. Покликається, що третя особа, як юридична особа припинена у зв`язку із її ліквідацією, а тому у відповідності ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припинились за кредитним договором, а відтак і порука припинилась згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України. Заявив клопотання про застосування строку позовної давності, адже кінцевий термін повернення кредиту 13.08.2011, розрахунок проведений станом на 03.11.2010, а відтак було змінено строк виконання зобов`язання. Таким чином, банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання мав право пред`явити вимогу до поручителя у відповідності до ст. ч. 4 ст. 559 ЦК України. Разом із тим, зазначає що позивачем порушено загальний строк позовної давності тривалістю три роки, передбачений ст. 257 ЦК України, адже розрахунок проведений станом на 03.11.2010, тобто банку було відомо про порушення його права. У зв`язку із наведеним, просить у позові відмовити. 06 березня 2018 року суддею Галицького районного суду м. Львова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 16 квітня 2018 року ухвалою суду Галицького районного суду м. Львова справу передано на розгляд Сихівського районного суду м. Львова та отримана останнім 29 травня 2018 року. 17 жовтня 2018 року ухвалою суду постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, яке неодноразово відкладалось з поважних причин. 21 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Призначено судове засідання. У судовому засідання представник позивача підтримав позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у заяві по суті. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позов та просить у такому відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 14 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська лізингова компанія» укладено кредитний договір № 49/07. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 600000,00 дол. США зі сплату 17 відсотків за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення кредиту 13 серпня 2011 року. Надалі, між сторонами укладались додаткові угоди до кредитного договору /арк. спр. 26-49/. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 14.08.2007 № 49/07 між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк») та [PERSON] , цього ж дня, укладено договір поруки № VP 7068. Надалі, 18 лютого 2008 року укладався договір про внесення змін і доповнень до договору поруки від 14.08.2007 № VP 7068/ арк. спр. 50-52/. Відповідно до п. п. 2, 3 договору поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання боржником в повному обсязі зобов`язань, що випливають з кредитного договору. У разі порушення зобов`язань боржником, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, тобто кредитор має право на власний розсуд зажадати виконання зобов`язання за кредитним договором, як від боржника, так і від поручителя, як в повному обсязі, так і в частині боргу. Попри те, дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 11 договору). Договір поруки сторонами не оскаржувався, а відтак є чинним. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо виконання зобов`язань поручителем, у зв`язку із невиконанням таких боржником, що регулюються спеціальними нормами права, які містять у Цивільному кодексі України. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами\~ст. 629 ЦК України\~- договір є обов`язковим для виконання сторонами, а з вимогами\~ст. 610 ЦК України\~- порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач вказує на те, що відповідачем умови договору не виконуються. Доказів виконання зобов`язання відповідачем не надано. Таким чином, станом на 03 листопада 2010 року заборгованість за кредитним договором складається з: - заборгованість за кредитом 426757,96 дол. США; - заборгованість за процентами 95520,64 дол. США, - пеня за несвоєчасне погашення кредиту 26469,38 дол. США, - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту6266,32 дол. США, - заборгованість по 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту11109,18 дол. США, - заборгованість по 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів1725,39 дол. США, - заборгованість за комісіями 77467,55 грн. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Сторона позивача посилається на обставину, що 24 листопада 2014 року припинено позичальника - третю особу як юридичну особу шляхом її ліквідації, про що внесено відомості до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань / арк. спр. 76-78/. Таким чином, відповідач вважає, що було припинено грошове зобов`язання перед банком. Однак, із такими аргументами відповідача суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.\~611\~Цивільного Кодексу\~України у\~разі порушення\~зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: зміна\~умов зобов`язання; сплата\~неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд повторно наголошує на вищевикладених нормах права, які містяться у ст. ст. 526, 530, 610 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається\~таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом. Разом зі тим, укладаючи договір поруки поручитель зобов`язався за виконання у повному обсязі зобов`язань, що випливають із кредитного договору та банк має право вимагати виконання основного зобов`язання поручителем. Підстави припинення договору поруки передбачено вимогами чинного законодавства та п. 10 договору поруки від 14 серпня 2017 року. Таким чином, суд прийшов переконання, що сам факт ліквідації юридичної особи /боржника за кредитним договором з унесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору поруки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Вказана підстава не передбачена договором поруки, укладеного між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом домовленості між такою особою та кредитором, однак суд не встановив такої. Таким чином, здійснивши оцінку доказів у відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд прийшов висновку, що наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин спеціальних норм, які регулюють спірні правовідносини між сторонами та містяться у ст. ст. 526, 530, 590, 610, 611, 629, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та умов кредитного договору та договору поруки, адже їх застосування знайшли свого підтвердження встановленими у суді обставинами та доказами поданими на їх підтвердження. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог, суд прийшов наступного. Представник відповідача вважає, що оскільки позивач здійснив розрахунок заборгованості станом 03 листопада 2010 року, а відтак дізнався про порушення свого права, однак звернувся до суду із позовом до суду лише 19 лютого 2018 року, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості із поручителя, адже строки звернення за договором поруки також минув. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. ст. 598, 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Під виконанням сторонами зобов`язань слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язань, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Суд установив, що відповідно до кредитного договору боржник, а відтак і поручитель, взяв на себе зобов`язання повернути суми кредиту із сплатою процентів та інших виплат. Згідно з ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Як вбачається із умов договору поруки від 14 серпня 2007 року порука припиняється, зокрема після виконання усіх умов кредитного договору (абзац 1 п. 10 договору). Банком не було заявлено вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості. Однак, як встановлено судом основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, а відтак банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості до закінчення настання вказаної умови, тобто у період дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 261 цього Кодексу \~\~ перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (частина п`ята\~статті 261 ЦК України\~). Враховуючи викладене, суд прийшов переконання, що оскільки договором поруки було встановлено його дію до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором, суд не встановив підстав припинення поруки, які обґрунтовані доказами у відповідності до ст. ст. 79-80 ЦПК України, а тому не минув строк пред`явлення вимоги до відповідача. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відтак, подане клопотання відповідача щодо спливу строку позовної давності не знайшло свого підтвердження у суді, а відтак відсутні підстави для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідача на користь позивача у розмірі 567848,87 доларів США та 87415,01 гривень. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідач в доход держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 224160,68 грн.

Outcome: approved