Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідача про розірвання шлюбу вказавши, що 12 жовтня 2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у виконавчому комітеті Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. У період спільного подружнього з відповідачкою проживання, відповідачка народила дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Позов позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося з причин систематичних сварок, які влаштовувала відповідачка. Шлюбні стосунки з відповідачкою фактично припинені, оскільки відповідачка зібрала речі та переїхала від позивача на постійне місце проживання до своїх батьків у м. Кіровоград. Позивач вважає, що подальше проживання однією сім`єю з відповідачкою не можливе, з приводу чого з даним позовом звернувся до суду. Сторони надали до суду заяви, відповідно до яких: позивач позов підтримав та просив задовольнити, а також розглянути справу без його участі; відповідач позовні вимоги визнала, розгляд справи просила здійснити без її участі. Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 жовтня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.10.2010 року, виданим виконкомом Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис № 2. Спільне сімейне життя сторін не склалося з причин систематичних сварок, які влаштовувала відповідачка. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що збереження шлюбу не можливе. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. На підставі ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову.

Outcome: approved