Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 2000 грн. боргу за договором позики, а також 685 грн. банківського проценту. На обгрунтування позову вказується, що 16.08.2013 р. позивач передав відповідачу 2000 грн. позики, попередньо знявши вказані грошові кошти з належної йому кредитної карточки. Відповідач зобов»язався повернути борг та сплатити банківський процент в сумі 685 грн. не пізніше 12.11.2013 р., проте не виконав своїх зобов»язань, в зв»язку з чим вказується на наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов повністю. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судових викликів за адресою, за якою відповідач зареєстрований у встановленому законом порядку, поштові відправлення були повернуті в зв»язку із закінченням терміну зберігання. В зв»язку з цим і відповідно до ст. 74 ЦПК України слід вважати, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. За вказаних обставин суд вважає можливим ухвалення по справі заочного рішення на підставі наявних доказів, враховуючи при цьому, що позивач не заперечує протии такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що 16.08.2013 р. відповідачем було отримано від позивача позику в сумі 2000 грн. на строк до 12.11.2013 р., проте після закінчення вказаного строку борг за договором позики відповідач не повернув. На викладені обставини вказує позивач, вони підтверджені розпискою відповідача від 16.08.2013 р., а тому вважаються судом встановленими. Аналізуючи встановлені по справі обставини суд відзначає, що відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначні родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем не повернуті отримані як позика 2000 грн., остільки вказана грошова сума підлягає стягненню з нього на користь позивача. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 685 грн. банківського проценту задоволенню не підлягають, оскільки встановлено, що банківський відсоток в певному розмірі, точного його розміру в судовому засіданні не встановлено, міг бути нарахований за правовідносинами, що виникли між позивачем і банком, а тому підстави для стягнення відповідних грошових коштів з відповідача відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу мають бути присуджені відповідно до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 1046,1047 ЦК України і

Outcome: partial