Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач звернувся 10 серпня 2021 року до суду з позовом про захист прав споживача, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АС БАХМУТ» матеріальну шкоди у розмірі 733 грн. 50 коп. та у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року відповідно до ст. 185 ЦПК України позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків. 21 вересня 2021 року позивач направи суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АС БАХМУТ» матеріальну шкоди у розмірі 733 грн. 50 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Після усунення недоліків ухвалою суду від 22 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 24.12.2020р. в агентстві з продажу квитків «Бахмут» за адресою: ТОВ «АС Бахмут» вул. Космонавтів 5, придбав квиток на рейс 299 №АВТ [NUMBER] від Бахмуту до автостанції Харків-6, відправленням о 16:35 24/12/2020, та о 16:35 24.12.2020 зайняв своє місце №11 у вказаному вище автобусі, але водій автобуса примусив його звільнити автобус на підставі того, що автобус нібито пошкоджений і до Харкова не поїде. Оскільки у автобусі пасажиром був лише він один, він звернувся до каси АС та до оператора Диспетчерського руху з вимогою надати йому альтернативну можливість потрапити до м. Харкова, на що оператор [PERSON] відповіла, що на теперішній час він може скористатися лише таксі, так як вище вказаний рейс був останній, а залізничний транспорт не працює. Квитковий касир [PERSON] запропонувала повернути йому грошові кошти за отриманий квиток. До приміщення диспетчерського пункту зайшли водій автобуса та працівник АС. Він- позивач- попросив» їх надати номер телефону їх організації, або скласти акт про причину скасування рейсу, однак йому в цьому було відмовлено та запропоновано провести ніч в готелі та звернутися до керівництва АС 28.12.2020 р. Позивач зазначає, що всупереч ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» його заздалегідь не попередили про проблеми з транспортним засобом. Жодних дій для вирішення проблеми працівниками здійснено не було. Робітники, що відповідають за перевезення пасажирів, не вважали за потрібне прикласти будь-які зусилля, щоб автобус поїхав. Він не зміг домогтися отримання акту про пошкодження автобусу від працівників автостанції чи від працівників автопідприємства. Позивач зазначає, що всупереч положенням ст. 8, 10, 15 Закон України «Про захист прав споживачів» ТОВ «АС Бахмут» не виконав своїх зобов`язань по перевезенню пасажирів В зв`язку з відсутністю транспорту з Бахмуту до Харкова він був вимушений провести ніч в найближчому до АС готелі «Транзіт», та за проживання у готелі сплатив 120 грн. Оскільки у готелі зовсім не було опалення, він застудися та захворів. Також він спізнився на автобус «Харків-Бєлгород», внаслідок чого спізнився на автобус «Бєлгород- Москва». Він не зміг здійснити заплановану подорож до м. Москва, де мешкає його донька з онуками, та здійснити свою мрію - відсвяткувати новорічні свята з родиною у м. Москва. Він був вимушений провести дві доби з 25.12.20 по 27.12.20р. в хостелу за адресою: м. Харків, вул. Слов`янська, 8, за що сплатив 360грн. Грошові кошти в сумі 253,50грн. за отриманий квиток на рейс 299 №АВТ [NUMBER] від Бахмут до Харків-6 відправлення 16:35 24/12/20. йому не повернули. Основним видом діяльністю відповідача за кодом 79.90 є надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність, тому діяльність відповідача підпадає під норми закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, його матеріальні збитки складають: вартість квитків Бахмут-Харків 24.12.20р. 248+5.50 грн.= 253,5 грн.; вартість проживання в готелі «Транзіт» =120 грн.; вартість проживання в готелі в м. Харків 25 і 26.12.20р. - 360 грн., а всього 733 грн. 50 коп. Також позивач зазначає що йому заподіяна і моральна шкода. Він зазнав душевних страждань через неможливість побачитись зі своєю сім`єю, яку я не бачив вже більше року. Він переніс жахливу ніч в холодному готелі та захворів. Йому потрібно було докласти додаткових сил для здійснення своєї подорожі. Його душевні страждання не були виправдані об`єктивними причинами, тому він оцінює моральну шкоду у 10 000 грн. З метою досудового урегулювання спору, звертався до Головного управління Держспоживслужби у Донецькій області, та до департаменту транспорту й зв`язку в м. Маріуполі, однак його вимоги не задоволено. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому проти позов заперечував. В обґрунтування заперечень послався на те, що основним видом діяльності ТОВ «АС БАХМУТ» згідно до КВЕД є надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність. Згідно договору оренди нерухомого майна №6/2020 від 01.01.2020року для здійснення господарської діяльності ТОВ «АС БАХМУТ» орендує нежитлові приміщення за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Космонавтів буд. 5 , та з вказаною адресою в приміщенні автостанції Товариство здійснює господарську діяльність, яка пов`язана з реалізацією квитків на проїзд, на підставі укладеного агентського договору№2/2019 від 01.07.2019року з власником автостанції - «ТОВ «СХІДНІ АВТОВОКЗАЛИ». Агентський договір №2/2019 від 01.07.2019року укладено з власником автостанції у відповідності до вимог п.115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997р. (зі змінами), згідно з яким продаж квитків здійснюється власником автостанції, автомобільним перевізником, водієм чи іншим суб`єктом господарювання, уповноваженим на це автомобільним перевізником чи власником автостанції. ТОВ «АС БАХМУТ» не являється автомобільним перевізником і перевезень не здійснює, а виступає лише в якості посередника з питань продажу квитків. ТОВ «АС БАХМУТ», здійснюючи в приміщенні автостанції м. Бахмут реалізацію квитків через структурний підрозділ Агентство з продажу квитків Бахмут, зобов`язане діяти в межах своїх повноважень, здійснюючи посередницьку діяльність з реалізації проїзних квитків у відповідності до умов укладеного договору з власником автостанції. При цьому, правовідносини між ТОВ «АС БАХМУТ» та ТОВ «СХІДНІ АВТОВОКЗАЛИ», які мали місце на час придбання позивачем квитка у відповідача врегульовані положеннями ст. 295 ГК України. В рамках укладеного агентського договору №2/2019 від 01.07.2019року касиром агентства з продажу квитків Бахмут, що знаходиться в приміщенні автостанції м. Бахмут, був реалізований квиток на автобус з м. Бахмут до м. Харкова час відправлення автобусу 16год. 35 хв. З моменту придбання позивачем у відповідача, як агента, квитка 24.12.2020року на рейс 299 сполученням Бахмут - Харків, між позивачем та перевізником склались зобов`язальні правовідносини - договір перевезення пасажирів. Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка. Оскільки, відповідно до квитка від 24.12.2020року на рейс сполученням Бахмут - Харків, перевізником виступав інша юридична особа, після укладення договору перевезення позивач набув права вимагати виконання зобов`язання саме від автомобільного перевізника за договором перевезення пасажира. Згідно зі ст. 911 ЦК України, ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.135 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, №176 від 18.02.1997року (зі змінами та доповненнями), які визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом, пасажир має право, зокрема, на повернення вартості квитка . Так, особа, яка придбала квиток, має право на повернення його в касу до відправлення автобуса і виплати суми, що дорівнює повній вартості квитка, у разі: відміни рейсу або відправлення автобуса із запізненням; ненадання пасажиру місця, зазначеного у квитку (у разі відмови пасажира від іншого запропонованого місця); надання для перевезення автобуса, клас якого нижчий, ніж зазначено у розкладі руху на автостанції. Проте, 24.12.2020 року відправлення автобусу сполученням м. Бахмут - м.Харків з часом відправлення 16год. 35хв. не відбулося та було відмінено автомобільним перевізником. На виконання вимог п.3.2.1.5 Агентського договору №2/2019 від 01.07.2019року, працівник ТОВ «АС БАХМУТ» касир [PERSON] запропонувала позивачу повернути грошові кошти за отриманий ним квиток. Крім того, з листа ТОВ «АС БАХМУТ» від 23.03.2021року №04/5 також вбачається, що ТОВ «АС БАХМУТ» готове повернути кошти позивачеві, сплачені ним за придбання квитка 24.12.2020року, рейс який було відмінено автомобільним перевізником, для чого позивачеві було запропоновано звернутися до ТОВ «АС БАХМУТ» з оригіналом квитка, що є необхідною умовою для повернення коштів, однак позивач категорично відмовився скористатись своїм правом передбаченим п. 135 Правил 176 та не звертався до відповідача за поверненням коштів. Небажання Позивача, скористатися своїм правом повернення квитка у відповідності до п. 135 Правил позбавляє можливості відповідача повернути йому кошти. Також представник відповідача зазначив, що належними та допустимими доказами не підтверджені доводи позивача про те, що він був вимушений провести ніч в готелі, як застудився та захворів. Відсутнє будь-яке документальне підтвердження хвороби. Крім того, за якість наданих послуг в готелі «Транзіт», а саме відсутність в грудні 2020року опалення несе власник даного готелю, як надавач послуг. Також відсутні докази того, що позивач дійсно мав намір здійснити поїзду з Харкова до Бєлгорода, як і того, що позивач взагалі придбавав квиток до Бєлгорода , та що у нього в Москві проживає донька з онуками. Крім того, твердження позивача, що він був вимушений провести дві доби з 25.12.2020року по 27.12.2020року в хостелу за адресою [ADDRESS] та сплатити за проживання 360 гривень є безпідставними, оскільки з копії довідки від 14.08.2019року №6329-5000176125/12703 про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи вбачається, що його фактичним місцем проживання/перебування: [ADDRESS] , а тому у нього не було необхідності проводити дві доби в хостелу міста Харкова. Стосовно доводів позивача, що він не зміг домогтись отримання акту про пошкодження автобусу від працівників автостанції чи від працівників автопідприємства, то ТОВ «АС БАХМУТ» не являється автомобільним перевізником, а також не являється власником автостанції м. Бахмут, а працівники автостанції (оператор диспетчерського руху) та працівник автомобільного перевізника (водій) не являються працівниками ТОВ «АС БАХМУТ». Крім того, відповідно до листа ТОВ «СХІДНІ АВТОВОКЗАЛИ» №03/367 від 09.11.2021року працівники автостанції м. Бахмут не уповноважені на складання акту пошкодження автобусу. Придбаваючи квиток на проїзд до м. Харкова між перевізником та пасажиром виникли зобов`язальні правовідносини. Таким чином, у разі порушення зобов`язання моральна шкода може відшкодовуватись лише тоді, якщо це буде встановлено договором або законом. Укладеним між сторонами договором перевезення не передбачено умов про можливість відшкодування моральної шкоди, не встановлено такого виду цивільної відповідальності і Правилами перевезення пасажирів, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Більш того, відповідно до пункту 5.4 Агентського договору №2/2019 від 01.07.2019року агент не несе відповідальності перед Принципалом чи третьою стороною за збитки чи втрати, що відбуваються: внаслідок надання Принципалом недостовірної інформації щодо перевезення; з причин, які знаходяться поза сферою контролю з боку Агента; у зв`язку з невиконанням зобов`язань Перевізником за договором про перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування. Позивачем в позовній заяві не зазначено, якими неправомірними діями чи бездіяльністю працівником ТОВ «АС БАХМУТ» (касиром [PERSON] ) заподіяно йому шкоди. Зазначено, лише, що [PERSON] (працівник відповідача) запропонувала йому повернути кошти за квиток, проте позивач відмовився. Доказів на підтвердження завдання відповідачем моральної шкоди у вказаному розмірі, як 1 000 грн. в первісній заяві, так і 10 000 грн. в уточненій заяві, позивач не надав, а тому відсутні підстави для стягнення вказаної шкоди. На виконання приписів ст. 134, 178 ЦПК України відповідач зазначив, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс станови 5000,00 грн., оплата по договору про надання правничої допомоги №03/1-11 від 03.11.2021 року. Крім того, орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, це вартість представництва інтересів відповідача в судових засіданнях, які будуть відбуватись, по 2000 грн. за кожне судове засідання. Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року за клопотанням представника відповідача вирішено проводити судове засідання в судовому засіданні з участю представника поза приміщенням суду в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EasyCon, та за клопотанням позивача участь в судовому засіданні останній також приймав поза приміщенням суду в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EasyCon. Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з мотивів, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача Бойко В.В. просив в позові відмовити, пославшись на безпідставність заявлених вимог. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач придбав 24.12.2020р.о 11:09 в агентстві з продажу квитків «Бахмут» за адресою: ТОВ «АС Бахмут» вул. Космонавтів 5, квиток № 91848010039469 на автобус, на рейс 299 №АВТ [NUMBER] від Бахмуту до автостанції Харків-6, відправлення 16:35 24/12/20. У квитку зазначено, що перевізником за вказаним рейсом є ТОВ «АВТО-ЕКСПРЕС». Оригінал вказаного квітка наданий позивачем суду. Рейс було скасовано. Згідно з квитанцією від 24.12.2020 [PERSON] з 24.12по 25.12.2020 оплатив з проживання в готелі « [INFO] » ФОП [PERSON] 120 грн. За двома квитанціями (без дати) ФОП [PERSON] [PERSON] прибув 25.12, вибув 26.12, кімната [NUMBER], за проживання за адресою: [ADDRESS] , сплатив 180 грн., та прибув 25.12.20, вибув 27.12.2020 та сплатив 360 грн. 21.02.2021 позивач звертався на адресу Департаменту транспорту та зв`язку з проханням примусити винних відшкодувати йому грошові збитки в сум мі 733, 50 грн та моральну шкоду в сумі 1000 грн. Позивач звертався зі скаргою на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Донецької області відносно порушення прав споживача працівниками ТОВ «АС «Бахмут», та листом від 23.03.2021, вих № 28-22/1844 його повідомлено про те, що ТОВ «АС Бахмут» прийнято рішення про повернення коштів , сплачених за придбання квитка 24.12.2021 на рейс № [NUMBER] , який було відмінено перевізником, у сумі 248 грн та 5, 50 грн., для чого йому запропоновано звернутись до підприємства з оригіналом квитка, за місцем його придбання: м. Бахмут, вул. Космонавтів, 5 . Щодо вимог про відшкодування збитків в сум і 733, 50 грн. та моральної шкоди 1 000 грн. роз`яснено право на звернення до суду. Згідно з Випискою з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «АС БАХМУТ» є юридичною особою, зареєстровано в реєстрі з 07.09.2019 , номер запису 1 254 102 000 005190, за адресою: Донецька обл., м. Бахмут, вул. Космонавтів, 5. Ідентифікаційний код юридичної особи 43049607. Основний вид економічної діяльності підприємства - 79.90- надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність. Згідно договору оренди нерухомого майна №6/2020 від 01.01.2020року для здійснення господарської діяльності ТОВ «АС БАХМУТ» орендує нежитлові приміщення за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Космонавтів буд. 5 . В приміщенні будівлі автостанції м. Бахмут за адресою: вул. Космонавтів буд. 5, м. Бахмут, Донецька область, Товариство здійснює господарську діяльність, яка пов`язана з реалізацією квитків на проїзд, на підставі укладеного агентського договору з власником автостанції «ТОВ «СХІДНІ АВТОВОКЗАЛИ» що підтверджується копією договору №2/2019 від 01.07.2019року, копією наказу №1/П-А від 19.06.2019року про створення структурного підрозділу та копією свідоцтва про атестацію автостанції №0406 від 26.11.2017року. Агентський договір №2/2019 від 01.07.2019року укладено з власником автостанції у відповідності до вимог п.115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997р. (зі змінами). Згідно з листом №03/367 від 09.11.2021 ТОВ «Східні автовокзали» на запит представника відповідача, 24 грудня 2020 року з автостанції м. Бахмут з 16 години 35 хвилин до 19 години 00 хвилин не було жодного відправлення автобусу за сполученням «Бахмут - Харків». За розкладом руху автобусів о 16 годині 35 хвилин повинно було бути відправлення автобусу за маршрутом «Маріуполь - Замосць», але у зв`язку з технічною несправністю транспортного засобу рейс було скасовано. У разі відміни рейсу працівники автостанції повинні оголосити через гучний зв`язок про необхідність повернення придбаних квитків у суб`єктів господарювання, у яких він був придбаний. Працівники автостанції м. Бахмут не уповноважені на складання акту про пошкодження автобусу. Відповідно до п. 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997р. (зі змінами), продаж квитків здійснюється власником автостанції, автомобільним перевізником, водієм чи іншим суб`єктом господарювання, уповноваженим на це автомобільним перевізником чи власником автостанції. Отже, ТОВ «АС БАХМУТ» не являється автомобільним перевізником і перевезень не здійснює, а виступає лише в якості посередника з питань продажу квитків. ТОВ «АС БАХМУТ» здійснюючи в приміщенні автостанції м. Бахмут реалізацію квитків через структурний підрозділ Агентство з продажу квитків Бахмут зобов`язані діяти в межах своїх повноважень, здійснюючи посередницьку діяльність з реалізації проїзних квитків у відповідності до умов укладеного договору з власником автостанції. Правовідносини між ТОВ «АС БАХМУТ» та ТОВ «СХІДНІ АВТОВОКЗАЛИ» на час придбання позивачем квитка врегульовані положеннями ст. 295 ГК України. Відповідно до ст. 295 ГК України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. Комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі здійснює комерційне посередництво. Здійснюючи реалізацію квитків за агентським договором ТОВ «АС БАХМУТ» діють лише в рамках укладеного договору. В рамках укладеного агентського договору №2/2019 від 01.07.2019року касиром агентства з продажу квитків Бахмут, що знаходиться в приміщенні автостанції м. Бахмут був реалізований позивачу вказаний квиток на автобус з м. Бахмут до м. Харков. З моменту придбання позивачем у відповідача, як агента, квитка 24.12.202 0року на рейс №299 сполученням Бахмут - Харків, між позивачем та перевізником - ТОВ «АВТО-ЕКСПРЕС» укладено договір перевезення пасажирів, та вказаного перевізника зазначеного у цьому квитку. За змістом ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Договір перевезення пасажира відноситься до двосторонніх договорів, тому зміст цього договору становить сукупність прав і обов`язків сторін, які передбачаються ЦК України і транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. За положеннями ст. ст. 626 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка. Відповідно до квитка від 24.12.2020року, перевізником була інша юридична особа, тому після укладення договору перевезення позивач набув права вимагати виконання зобов`язання саме від автомобільного перевізника за договором перевезення пасажира. Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Права пасажира визначені ч.3 ст. 911 ЦК України та ст.41 Закону України «Про автомобільний транспорт» Пасажир має право, зокрема: одержати місце у транспортному засобі згідно з придбаним квитком; відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами); отримувати повну та своєчасну інформацію про час та місце відправлення транспортного засобу за вказаним у транспортному документі (квитку) маршрутом. Пасажир може мати також інші права, встановлені цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Пунктом 1 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (далі за текстом - Правила ), затв. Постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997року (зі змінами та доповненнями) визначено, що ці Правила визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами. Пунктом 135 Правил передбачено, що особа, яка придбала квиток, має право на повернення його в касу до відправлення автобуса і виплати суми, що дорівнює повній вартості квитка, у разі: відміни рейсу або відправлення автобуса із запізненням; ненадання пасажиру місця, зазначеного у квитку (у разі відмови пасажира від іншого запропонованого місця); надання для перевезення автобуса, клас якого нижчий, ніж зазначено у розкладі руху на автостанції. Оскільки відправлення автобусу сполученням м. Бахмут - м.Харків з часом відправлення 16год. 35хв. не відбулося та було відмінено автомобільним перевізником, на виконання вимог п.3.2.1.5 Агентського договору №2/2019 від 01.07.2019року , працівник ТОВ «АС БАХМУТ» касир [PERSON] запропонувала пасажиру, який придбавав цей квиток - позивачу, повернути грошові кошти за отриманий ним квиток. Вказану обставин позивач підтвердив як у вищенаведених звернення, скаргах, так і в позовній заяві, а також в судовому засіданні. Крім того, з листа ТОВ «АС БАХМУТ» від 23.03.2021року №04/5 також вбачається, що ТОВ «АС БАХМУТ» готове повернути кошти позивачеві, сплачені ним за придбання квитка 24.12.2020року, рейс який було відмінено автомобільним перевізником, для чого йому було запропоновано звернутися до ТОВ «АС БАХМУТ» з оригіналом квитка, що є необхідною умовою для повернення коштів, однак позивач відмовився скористатись своїм правом, передбаченим п. 135 Правил, та не звертався до відповідача за поверненням коштів, що він підтвердив в судовому засіданні.. Таким чином, відповідач не порушив право позивачка, а тому позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів- вартості квитка- є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична особа або фізична особа відшкодовую шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто, відповідальність за дії чи бездіяльність працівників має індивідуальний характер та не може бути перекладено на іншу юридичну особу. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист права споживачів» з ахист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до пункту 5.4 Агентського договору №2/2019 від 01.07.2019року агент не несе відповідальності перед Принципалом чи третьою стороною за збитки чи втрати, що відбуваються: внаслідок надання Принципалом недостовірної інформації щодо перевезення; з причин, які знаходяться поза сферою контролю з боку Агента; у зв`язку з невиконанням зобов`язань Перевізником за договором про перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування. Як зазначено у ст. 81 ЦПК України, к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач ТОВ «АС БАХМУТ» не е перевізником, не є власником автобусів та відповідно не здійснює перевезення пасажирів, а відповідальність та обов`язок щодо перевезення покладений на перевізника, адже автостанція виступає лише посередником між перевізником та пасажиром, реалізовуючи квитки на проїзд. За приписами ч.ч.2, 3 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на викладене суд приходить до висновку що позивачем не було доведено виникнення між ним та відповідачем правовідносин в частині надання послуг з перевезення, а також порушення відповідачем його прав, протиправності діяння відповідача та заподіяння йому шкоди з вини відповідача, тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на рахунок позивача.

Outcome: dismissed