Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа Харківська міська рада, [PERSON] про визнання права власності, в якому просив суд визнати за ними право власності на житлову будівлю літ. «И-1», загальною площею 125,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що йому на праві власності належить 45/100 частин житлового будинку [ADDRESS] а також йому належить право користування земельною ділянкою площею 0,0596 Га. На виконання умов договору про пайову участь від 10.01.2014 року, [PERSON] та [PERSON] було побудовано житлову будівлю літ. «И-1» площею 125,1 кв.м. Відповідно до умов договору, по завершенні будівництва [PERSON] набуває право власності на житлову будівлю літ. «И-1», а [PERSON] отримує право користування 40 кв.м. даної житлової будівлі. Позивач зазначає, що відповідач не визнає за позивачем права власності на вказану житлову будівлю, та вимагає оформлення права власності на побудований об'єкт у рівних частинах. Так, позивач вважає, що такими діями відповідача порушуються його права, у зв'язку з чим він і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, від її представника, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 22.12.2014 року, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В даній заяві також вказано, що відповідач та її представник не заперечують проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Харківської міської ради, Таран Д.П. який діє на підставі довіреності від 30.12.2013 року, в судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке не порушує права третіх осіб, та розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами та без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з'явився, матеріали справи містять його нотаріально посвідчену заяву, в якій він не заперечував проти задоволення позовних вимог та визнання права власності за [PERSON] на спірне майно, а також просив суд розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 45/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 06.07.2011 року, реєстровий №2464. (а.с. 6, 11, 41) Інші 55/100 частин даного житлового будинку належать [PERSON]. (а.с. 7) Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). (ч.1 ст. 355 ЦК України) Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. (ч.1 ст. 356 ЦК України) Земельна ділянка площею 0,056 Га, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, на підставі Свідоцтва про право власності №14685338 від 16.12.2013 року. (а.с. 4) Цільовим призначенням даної земельної ділянки визначено житлову та громадську забудову, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 5) В судовому засіданні було встановлено, що 10.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про пайову участь у будівництві житлової будівлі №10/02-ДПУБНБ, відповідно до умов якого сторони домовилися про пайову участь у будівництві житлової будівлі літ. «И-1» (літньої кухні), приблизною площею 130 кв.м. Згідно п. 3.1 договору, [PERSON] фінансує реалізацію проекту, та зобов'язується в строк до 01.09.2014 року здійснити будівництво, оформити право власності та право користування. Пунктом 6.1 передбачено, що [PERSON] приймає безпосередню участь у будівництві житлової будівлі. Договором також передбачено, що по завершенню будівництва житлової будівлі літ. «И-1» [PERSON] отримує у власність дану житлову будівлю, а [PERSON] - право користування 40 кв.м. (Розділ 10 договору) Як вбачається з матеріалів справи сторонами було дотримано положень договору щодо будівництва, та побудовано житлову будівлю літ. «И-1» на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно Технічного висновку від 24.09.2014 року, житлова будівля літ. «И-1» (літня кухня), загальною площею 125,1 кв.м. знаходиться в нормальному технічному стані (І категорія). Міцність та стійкість об'єкту обстеження забезпечена. Об'єкт обстеження відповідає діючим нормативним вимогам пожежної безпеки та вимогам санітарних норм та правил, що дозволяє його подальшу безпечну експлуатацію. (а.с. 16-52) Згідно ч. 2,3 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 № 6 встановлено, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Відтак, судом було встановлено, що співвласник земельної ділянки на якій побудовано спірну житлову будівлю не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на таке будівництво, та будівництво не порушує права третіх осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи положення договору про пайову участь та ЦК України, [PERSON] набув право власності на нерухоме майно, а саме житлову будівлю літ. «И-1» (літня кухня), загальною площею 125,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] з моменту завершення будівництва. Разом з тим, позивач в тексті позову вказує, що [PERSON] не визнає його права власності на спірну будівлю, та вимагає оформлення права власності в рівних частинах. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не може претендувати на визнання за нею права власності на 1/2 частину житлової будівлі літ. «И-1» (літня кухня), загальною площею 125,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] оскільки умовами договору про пайову участь та нормами ЦК України передбачено лише її право на користування 40 кв.м. спірної житлової будівлі. Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved