Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку за вищевказаної адресою з кадастровим номером 1810136300:10:002:0020, площею 0,0910 га, для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд. Спадкоємцями за законом першої черги є чоловік померлої - [PERSON] , та її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] відмовились від частки у спадковому майні на користь позивача. Постановою нотаріуса від 13.03.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв`язку з тим, що визначити частку померлої у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку неможливо. Позивач посилається на положення ст.ст. 355, 368, 370, 372 ЦК України, які визначають зміст спільної сумісної власності, порядок поділу майна, що є у спільній сумісній власності, та просить визначити, що розмір частки [PERSON] , яка померла [INFO] , у спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1810136300:10:002:0020, площею 0,0910 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд становить 1/2 частки. В судове засідання представником позивача подано заяву про можливість слухання справи у відсутності сторони. Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутності учасників на підставі ст. 211. п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] померла [INFO] . Після смерті особи відкрилась спадщина на Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 1810136300:10:002:0020, площею 0,0910 га, за тією ж адресою для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд. За змістом виданого 13.03.2020 року державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Царіциною І.С. свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] (Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ) є її дочка [PERSON] в ј частці; син [PERSON] - в ѕ частках з урахуванням ј частки, від якої відмовився чоловік померлої [PERSON] , та з урахуванням ј частки, від якої відмовився син померлої [PERSON] . Постановою нотаріуса від 13.03.2020 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку в 3/4 частках у зв`язку з тим, що визначити частку померлої у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку неможливо. З поданих заявником документів убачається належність відповідного спадкового майна на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 763308 від 24.04.2007 року посвідчено право власності [PERSON] та [PERSON] без визначення часток за співвласниками на земельну ділянку з кадастровим номером 1810136300:10:002:0020, площею 0,0910 га, за тією ж адресою для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України\~передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до\~ст.370 ЦК України\~співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно зі\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Положеннями ст. 1218\~ЦК України визначено, що до\~складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За змістом ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Приймаючи до уваги, що позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини без визначення частки, яка належала спадкодавцю у праві спільної сумісної власності, при цьому, доказів на підтвердження необхідності відхилення від рівності часток між співвласниками не отримано, суд вважає необхідним задовольнити позов. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає ефективному способу поновлення порушених прав та може бути застосований судом відповідно до ст. 5 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved