Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. Посилається на те, що вироком Хустського районного суду від 23.12.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин. Даним вироком встановлено, що обвинувачений [PERSON] 22.05.2016 року біля 14 год.00 хв. перебуваючи в роздягальні ТОВ «[PERSON]А.Т.Е.», що знаходиться зав адресою с. Іза вул. Нанківська, №88, Хустського району, Закарпатської області, де працював вантажником, у одній із чоловічих курток, яка належала громадянину [PERSON] та знаходилась на вішаку, виявив мобільний телефон марки «Леново» моделі А526, вартістю 1000 грн. який таємно викрав та в подальшому продав, завдавши потерпілому [PERSON] матеріальної шкоди на вказану суму. [PERSON] свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю. [PERSON] у вказаному кримінальному провадженні був визнаний потерпілим, однак під час розгляду кримінального провадження цивільний позов не заявляв, оскільки обвинувачений обіцяв добровільно відшкодувати завдану шкоду. Однак [PERSON] в добровільному порядку шкоду позивачу не відшкодував, за таких обставин позивач був змушений звернутися до суду. Моральна шкода завдана позивачу полягає в тому, що викрадення телефону спричинило для позивача ряд негативних наслідків та моральні втрати та страждання, оскільки він на тривалий час втратив душевний спокій, не міг спілкуватися з друзями та знайомими, через що порушився сон, погіршилося самопочуття, що відобразилося на його психічному стані. Тому просить суд задовольнити його позов, стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі 1000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] подав заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом вручення рекомендованого листа з повідомленням, однак причини його неявки суду не відомі. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, а також те, що представник позивача не заперечив проти вирішення справи без участі відповідача у поданій заяві, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.1166 ЦК України: матеріальна шкода, завдана неправомірними діями фізичній особі відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Провина відповідача [PERSON], як обовязкова умова настання цивільно-правової відповідальності, підтверджена вироком Хустського районного суду від 23 грудня 2016 року /а.с.7/, згідно якого [PERSON] був визнаний винним у скоєні злочину, передбаченому ч.1 ст.185 КК та йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин. Цим же вироком суду встановлено, що [PERSON] завдав своїми протиправними діями потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на суму 1000 грн. Вказаний вирок суду не змінений і не скасований, тобто має силу закону і у цій справі має преюдиціонне значення, згідно ч.4 ст.61 ЦПК України. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 1000 грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. З обставин даної справи вбачається, що така вина відповідача [PERSON] у заподіянні моральної шкоди позивачу, внаслідок його неправомірних дій є очевидною та доведеною в судовому засіданні та полягає у тому, що викрадення телефону спричинило для позивача ряд негативних наслідків, що дає суду можливість, зробити висновок про доведеність його позовних вимог виходячи з підстав передбачених в ст. 23,1167 ЦК України, а тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди. Разом з цим позивач не навів доказів та не обґрунтував, з яких критеріїв оцінки він виходив визначаючи розмір завданої йому моральної шкоди. Тому, визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, виходячи із глибини та ступеню перенесених ним моральних переживань, з врахуванням даних у справі про майновий стан відповідача, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial