Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що в березні 2018 року він позичив відповідачу 12000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 15 лютого 2020 року. У разі не повернення грошей у вказаний строк відповідач зобов`язався сплачувати 2 проценти від отриманої суми (12000 доларів США) за кожен місяць прострочення до повного погашення боргу, про що власноручно написав розписку. Однак до серпня 2020 року позичені кошти боржник не повернув, від зустрічей з ним уникає. Оскільки добровільно вирішити виниклий спір відповідач відмовляється, то просить позов задовольнити й стягнути з нього 12000 доларів США боргу, 1440 доларів США як 2 процентів за 6 місяців прострочення повернення боргу, що загалом становить 370809 грн., а також судові втрати у справі. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з викладених підстав та просять його задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що незважаючи на те, що долучену до матеріалів справи розписку він написав особисто, однак гроші зичив йому родич позивача, а не сам позивач. Вважає позов безпідставним, тому в його задоволенні просить відмовити. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з положеннями ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Статтею 1047 цього ж кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики за яким відповідач зобов`язався повернути до 15 лютого 2020 року отримані від позивача кошти в сумі 12000 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.36). Відповідач також зобов`язався сплачувати 2 проценти від отриманої суми (12000 доларів США) за кожен місяць прострочення до повного погашення боргу. Станом на час розгляду справи відповідач позичені кошти не повернув. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зазначений правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16 та підтримано у постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 336/8485/15-ц. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що грошові кошти він не отримував у позивача, оскільки його пояснення спростовуються поясненнями позивача про те, що саме він передавав гроші відповідачу, а також оригіналом розписки, написання якої не заперечує й відповідач. Виходячи з вищевказаних норм закону, беручи до уваги обставини справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 12000 доларів США боргу та 1440 доларів США як 2 процентів за 6 місяців прострочення повернення боргу, що згідно з курсом НБУ на час прийняття рішення становить 381969 грн. Однак відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на те, що позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача борг у сумі 370809 грн. й заяв про збільшення позовних вимог не подавав, то з урахуванням положень частини 1 статті 13 ЦПК України саме така сума підлягає до стягнення. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 509, 526, 527, 530, 536, 610, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: approved