Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу по договору позики від 22.05.2013 року в розмірі 4000 евро. Посилався в позовній заяві на те, що 22.05.2013 року між ним і відповідачем був укладений письмовий договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримав від [PERSON] 4000 евро. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 297,33 евро. , а всього 4297,33 евро. і зобовязався їх повернути до 22 травня 2014 року. Відповідач борг не повернув. В звязку із ухиленням відповідача повернути у зазначений в договорі термін суму отриманих коштів він вимушений звернутися до суду про стягнення боргу і судових витрат. В судовому засіданні представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач та його представник в судовому засіданні в своїх поясненнях та письмових запереченнях , позов не визнали. Просили в його задоволенні відмовити. Дослідивши письмові докази, які були у справі, заслухавши сторони по справі , суд вважає, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22.05.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений письмовий договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримав від [PERSON] 4000 евро. і зобовязався їх повернути до 22 травня 2014 року. Відповідач борг не повернув. Згідно висновків проведеної почеркознавчої експертизи №1890,1891-К від 29.11.2017 року встановлено, що в договорі позики грошей від 22.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] підписи від імені [PERSON] вчинені саме ним. По справі встановлено факт укладення договору позики у відповідності до вимог ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України в письмовій формі з передачею грошей, та обовязком їх повернути у відповідний строк. Таким чином по справі встановлено порушення договору позичальником і неповернення суму позики. яка складає 4000 евро. Разом з тим підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і 3% річних від простроченої суми в розмірі 297,33 евро. та витрат пов»язаних зі зверненням до суду в сумі 1212,70 грн. Згідно офіційного курсу НБУ на момент ухвалення рішення сума 4297,33 евро еквівалентна 149,461, 13 грн. Також суд відмовляє в стягненні з відповідача суми на правову допомогу. ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з поданої заяви позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Згідно ст.133 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою професійної правничої допомоги е судовими витратами. У відповідності до вимог ст..137 ЦК України витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони по справі. У відповідності до ч.3 ст.137 ЦПК України , для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( надання послуг ) , виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як встановлено, позивач не надав всіх необхідних документів, щодо визначення витрат, передбачених ст..137 ЦПК Укураїни. Враховуючи наведе в даній вимозі позивача необхідно відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: partial