Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом договору іпотеки, остаточно уточнивши позовні вимоги просив суд в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором позики від 12 серпня 2013 року в розмірі 171 000 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від 13 серпня 2013 року, - квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору позики від 12 серпня 2013 року [PERSON] отримав у позивача грошові кошти в сумі 90 000 грн. під 15 % річних, з терміном погашення до 12 серпня 2014 року та зобов'язався виконати зобов'язання щодо повернення позичених коштів відповідно до умов договору позики. Внаслідок несплати процентів за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 171 000 грн. Договір позики забезпечений договором іпотеки від 13 серпня 2013 року. Положеннями договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання боржником зобов'язань які виникли у нього згідно умов договору позики, задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Істотними умовами позики є розмір позики та строк повернення позики. 12 серпня 2013 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів (а.с.5), за яким позикодавець [PERSON] надав, а позичальник [PERSON] отримав позику в сумі 90 000 гривень та зобов'язався повернути кошти до 12 серпня 2014 року. Договір посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] за реєстровим № 3816. За користування позиченими коштами позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати відсотки в розмірі 15 %, а саме 13 500 грн. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Згідно проведеного позивачем розрахунку борг відповідача за договором позики складає 171 000 грн. (сто сімдесят одна тисяча гривень), з яких: 90 000 грн. - сума позики, 81 000 грн. проценти за жовтень, листопад, грудень 2013 року, січень, лютий, березень 2014 року. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано суду. За змістом ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. В даному випадку позивач просить достроково повернути суму позики у зв'язку із черговими простроченням сплати процентів за позикою. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання договору позики від 12 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] 13 серпня 2013 року укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON], за реєстровим № 3822 (а.с.6,7), згідно п.1.2 якого відповідач, передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видано реєстраційною службою Івано-Франківського МУЮ 19 липня 2013 року № 6505406. Вартість предмету іпотеки складає 226 102 грн. (п.1.2 договору) Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовільнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що позивач набув права звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач у своїх позовних вимогах просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права [PERSON] від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку» за початковою ціною реалізації в розмірі 226 102 грн. відповідно до відомостей зазначених у звіті про оцінку вартості квартири, складеного оцінювачем [PERSON] станом на 09 серпня 2013 року. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на нерухоме майно передбачений договором, не суперечить закону і найбільш повно враховує інтереси відповідача, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за договором позики на предмет іпотеки. Належним чином співставивши досліджені обставини та визначивши співмірність суми заборгованості за договором позики та вартості майна, перевіривши, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано зазначені зобов'язальні відносини щодо права позивача на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, суд вважає встановленим порушення права позивача на виконання договірних зобов'язань, у зв'язку з чим для відновлення зазначеного права позивача слід позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 12, 33, 36,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 589, 590, 610-112, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved