Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач в судове засідання не з'явилась, оповіщена у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомила. представник позивача пояснила, що 23 вересня 2014 року о 16 годині 15 хвили відповідач під час керування своїм автомобілем не надав переваги у русі автомобілю «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та який належить позивачеві, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Провина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджена постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2015 року. Страхова компанія сплатила 50000 грн., а вартість матеріального збитку визначена висновком експерта за № 62/18 від 01 червня 2018 року в розмірі 144794,70 грн., у зв?язку із чим просить стягнути різницю 94794,7 грн. Окрім вказаного просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн. з урахуванням того, що пошкоджений автомобіль був подарунком батька, до наступного часу автомобіль не може бути відновлений, що у свою чергу порушило сталий порядок роботи позивача. Разом із тим просить стягнути судовий збір 959,11 грн. та витрати на правничу допомогу 10000 грн. Відповідач проти позовних вимог заперечує, пояснив, що розмір спричиненої матеріальної шкоди не доведений через наявність різних розрахунків як страхової компанії, так і висновків експерта. Окрім вказаного вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності який підлягає визначенню з часу дорожньо-транспортної пригоди. Разом із тим вважає, що в разі стягнення з нього витрат за позовними вимогами, йому належить бути повернутий пошкоджений в результаті ДТП автомобіль «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], яким керувала позивач. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в судове засідання не з?явився, оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з?явився, оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення, думку захисту, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Провина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 23 вересня 2014 року о 16 годині 15 хвили під час керування своїм автомобілем у формі ненадання переваги у русі автомобілю «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та який належить позивачеві, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, підтверджена постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2015 року. Страхова компанія сплатила страхове відшкодування 50000 грн., що підтверджено довідкою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» за №6593 від 11 вересня 2017 року. Вартість матеріального збитку визначена висновком експерта за № 62/18 від 01 червня 2018 року в розмірі 144794,70 грн. Вказані обставини сторони не заперечують. Відповідно до\~вимог ст.\~9.4\~Закону України\~«Про обов?язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страхові виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Вимогами ст. 22.1 вказаного Закону України «Про обов?язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Визначеними ст. 29,30 вказаного Закону України обставинами визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Разом із тим транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідо до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням наведеного вартість, визначена у звіті №07-036 спеціаліста-товарознавця щодо оцінки вартості матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ушкодження автомобіля «HYUNDAI ELANTA», який складено 12 серпня 2015 року та наданий до страхової компанії «Уніка», а також за висновком №86 експерта від 27 травня 2016 року не мають вирішального значення для прийняття рішення по суті спору. Вказані обставини є такими, що підтверджують фактичне знищення автомобіля та у свою чергу зумовлюють право позивача на стягнення різниці між вартістю матеріальних збитків в розмірі 144794,70 грн., які визначені висновком експерта за № 62/18 від 01 червня 2018 року та сплачених страховою компанією 50000 грн., що становить 94794,7 грн. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням вказаного відповідно до вимог ст. 1187 ч.2, 1188 ЦК України підлягає відшкодування у розмірі 94794,7 грн. Роз?ясненнями п.3,5,9 постанови №4 Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року за наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до вимог ст. 1166,1167 ч.2 ЦК України з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 3000 грн. Представник позивача пояснила, що до наступного часу пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «HYUNDAI ELANTA» не відремонтований. З метою запобігання збереження майна без достатньої правової підставі, на користь відповідача позивач зобов?язана повернути пошкоджений автомобіль «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER]. Разом із тим, суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності на рішення, які прийняті судовими інстанціями через те, що посилання визначені без прив?язки до обставин справи, яка розглядається за даним спором. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У зв?язку з тим, що відповідач під час адміністративного провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди не визнав своєї провини, остаточне прийняття рішення щодо винної особи, яка порушила право позивача на користування належним їй транспортним засобом, визначене постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2015 року. Вказані обставини суд вважає такими, що спростовують пояснення відповідача про застосування пропуску строку позовної давності як самостійну підставу для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати, які в розмірі судового збору 959,11 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З урахуванням вказаного

Outcome: partial