Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому зазначив, що 29 липня 2003 року між ним та [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування 2/3 частин квартири №138. по вул. 40 років Радянської України, 3 в м.Запоріжжя. 24 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладений договір дарування 1/3 частин квартири №138, по вул. 40 років Радянської України, 3 в м.Запоріжжя. Таким чином, позивач є єдиним власником квартири №138 по по вул. 40 років Радянської України, 3 в [PERSON]. Відповідно до довідки №267 від 22.10.2015 р., виданої Єдиною абонентською службою Запорізької міської ради за вищезазначеною адресою зареєстрований [PERSON]. На сьогоднішній день відповідач фактично не проживає в спірній квартирі, не несе витрат з її утримання. Місце його знаходженні позивачу не відомо. Через реєстрацію відповідача, позивач не може реалізувати своє право щодо оформлення субсидії, у звязку з чим змушений звертатись із позовом до суду. Вважає, що з часу укладання договору дарування у відповідача припинилося право користування квартирою та у нього не має правових підстав для перебування на реєстраційному обліку по вул. 40 років Радянської України, 3/138 в м.Запоріжжі. Просить усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою 138 по вул. 40 років Радянської України, 3 в м.Запоріжжі та зняття його з реєстраційного обліку за цією адресою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, суду пояснив, що позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договорів дарування. [PERSON] подарував позивачеві свою частину в спірній квартирі, але не знявся з реєстраційного обліку. На сьогоднішній день реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачеві використати своє право на оформлення субсидії по сплаті житлово-комунальних послуг, у звязку з чим було подано позов до суду. Просить позов задовольнити, оскільки вважає його обґрунтованим та законним. Відповідач в судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся через оголошення в газеті Запорізька правда, оригінал якої долучений до матеріалів справи. Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 224 ЦПК України, за відсутності відповідача. Вислухав пояснення учасників процесу, дослідив матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 2/3 частин зазначеної квартири від 29.07.2003 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округ [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1946 та договору дарування 1/3 частини цієї ж квартири від 24.07.2007 року, укладеного між позивачем та [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1604. Що також вбачається з витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 1702838 від 13.10.2003р. та № 15416899 від 31.07.2007р. Таким чином, позивач є єдиним власником квартири [ADDRESS]. Проте, в зазначеній квартирі, яка належить позивачеві на праві власності зареєстрований колишній власник 1/3 частини спірної квартири [PERSON], відповідач по справі. У звязку з реєстрацією відповідача на нього нараховуються житлово-комунальні послуги, що ставить позивача у важке матеріальне становище, чинить йому перешкоди в користуванні власністю повною мірою, в тому числі оформлення субсидії по сплаті житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що відповідач розпорядився своєю власністю у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] шляхом її відчуження, дарування позивачеві, відповідно до договору дарування від 24.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1604, який на сьогоднішній день не скасований та не визнаний нікчемним ані учасниками договору, ані будь-якої іншою заінтересованою особою. Що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 15416899 від 31.07.2007р. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши у сукупності надані докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, підтверджені в судовому засіданні належними доказами, у звязку з чим мають бути задоволені шляхом усунення [PERSON] перешкод в користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 138 по вул. 40 років Радянської України, 3 в м.Запоріжжі та зняття його з реєстраційного обліку за цією адресою.

Outcome: approved