Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління МВС України у Львівській області, ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, Залізничного районного відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, третя особа Прокуратура Львівської області, в якому просить скасувати обмеження у вигляді арешту накладеного та транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», 2001 року випуску, д.н.з.[NUMBER]. В обґрунтування заявленого позову покликається на та, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4» д.н.з.[NUMBER] був придбаний її чоловіком та під час здійснення перереєстрації автомобіля працівниками ДАІ було здійснено перевірку з питань наявності арештів та заборон. 31.08.2010 року чоловік позивачки помер і вказаний автомобіль було успадковано нею.Однак, в кінці березня 2015 року, їй стало відомо, що на автомобіль накладено арешт у кримінальній справі постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області від 23 травня 2011 року [PERSON] від 23.05.2011 року. По кримінальній справі позивач не є ні свідком, ні підозрюваним, ні обвинувачуваним. Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 01.07.2013 року службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області визнано винними у скоєні злочину та притягнуто до кримінальної відповідальності. Відтак, позивач вважає, що відпали підстави, які б перешкоджали вільному користуванню її власністю. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити. Представник ГУ МВС України у Львівській області в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд ухвалив слухати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд ухвалив слухати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст.15,16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», 2001 року випуску, шасі №WV1ZZZ70Z1H091984, д.н.з.[NUMBER], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2011р. /а.с.3/. В ході розслідування кримінальної справи № 181-0311 порушеної щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищення службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч. 3, ст. 365 ч. 1 КК України та фактом підроблення документів та їх використання невстановленими особами за ознаками злочинів передбачених ст. 358 ч.ч.1, КК України, постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області [PERSON] від 23.05.2011р. накладено заборону на проведення реєстраційних операцій ( реєстрація, перереєстрація), зокрема щодо автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», 2001 року випуску, шасі №WV1ZZZ70Z1H091984, д.н.з.[NUMBER] /4/. В подальшому з даної кримінальної справи була виділена кримінальна справа №181-0062 за фактом шахрайства, вчиненого особами в особливо великих розмірах, підроблення документів та використання невстановленими особами завідомо підроблених документів, за ознаками злочинів передбачених ст.190 ч.4, ст.358 ч.1,3 КК України. 28.05.2013 року СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12013150060001639. Автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», 2001 року випуску, шасі №WV1ZZZ70Z1H091984, д.н.з.[NUMBER]не є та не визнавався речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні, а [PERSON] не є підозрюваною, обвинуваченою чи цивільним позивачем даного кримінального провадження /а.с.65/. У кримінальній справі № 181-0311 вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2013 року, який набрав законної сили, службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області визнано винними у скоєнні злочинів та притягнуто до кримінальної відповідальності. Відтак, на даний час не має будь-яких законних підстав для обмеження права власності позивача в частині вільного розпорядження своїм майном, тобто автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», 2001 року випуску, шасі №WV1ZZZ70Z1H091984, д.н.з.[NUMBER], а отже накладення заборони на належний позивачу транспортний засіб є протиправним та порушує її право власності охоронюване законом. Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на вищевказаний автомобіль набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Норами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. В даному випадку в діях [PERSON] та її померлого чоловіка [PERSON] не встановлено неправомірної поведінки при купівлі автомобіля; майно придбано у законний спосіб; належним чином оформлено правовстановлюючі документи, сплачено відповідний податок за проведення перереєстрації вищевказаного транспортного засобу та проведено всі інші передбачені законом платежі, тобто, автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», 2001 року випуску, шасі №WV1ZZZ70Z1H091984, д.н.з.[NUMBER], позивачем у власність набуто правомірно. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Приписами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом ( судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, згідно установленої судової практики Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини». Таким чином, з огляду на наведені судом доводи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки порушене право позивача підлягає судовому захисту, наявні законні підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності та звільнення належного їй на праві власності автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», 2001 року випуску, шасі №WV1ZZZ70Z1H091984, д.н.з.[NUMBER] з-під арешту, оскільки, ні вона, ні її померлий чоловік будучи власниками автомобіля, не були підозрюваними або обвинувачуваними по кримінальній справі № 181-0311, по якій органом досудового слідства було накладено вказане вище обтяження, не є підозрюваними чи обвинуваченими в кримінальному провадженні №12013150060001639 матеріали якого виділено з кримінальної справи № 181-0311, а тому наявність вказаного вище арешту та заборони на проведення реєстраційних операцій щодо належного їй на праві власності автомобіля, обмежує право власності позивача та підлягає захисту та відновленню. Разом з тим, зважаючи на те, що кримінальне провадження №12013150060001639 знаходиться в провадженні Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та вироку по вказаному провадженню на час розгляду справи не винесено, то вважаю, що позовні вимоги в частині предявлення до Головного управління МВС України у Львівській області, ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області та прокуратури Львівської області є безпідставними, оскільки в діях цих відповідачів відсутні будь-які обставини, які дають підстави вважати правомірним предявлення позову до них.

Outcome: approved