Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 03.12.2012 року сталася ДТП за участю транспортного засобу під керуванням [PERSON], яка не переконалась в безпеці руху та допустила зіткнення з автомобілем [PERSON]. Вартість матеріального збитку нанесеного належному [PERSON] автомобілю становить 2467 грн. 026 коп. Цивільна відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу застрахована у ПАТ «СТ «Гарантія». Позивач виплатив [PERSON] 1055 грн. 97 коп. страхового відшкодування. Згідно постанови Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2013 року відповідача було визнано винною у ДТП та притягнуто до відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Таким чином до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача. В судові засідання представник позивача не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суду надіслав заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не з`являлась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, що підтверджується конвертом який повернувся за закінченням терміну зберігання, причини неявки суд не повідомила. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 03 грудня 2012 року відповідачка керуючи автомобілем «Ауді», розпочинаючи рух заднім ходом не переконалась в безпеці руху та допустила зіткнення з автомобілем «Форд», який належить [PERSON], відповідачка залишила місце ДТП. У результаті допущених відповідачкою порушень Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Згідно постанови Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2013 року відповідача було визнано винною у ДТП та притягнуто до відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. (а.с.8). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Транспортний засіб «Ауді» д.н.з. [NUMBER] застраховано у позивача згідно з умовами Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № АВ/7065857 від 14 травня 2012 року (а.с.6). Згідно акту про оцінку № 1516 від 01.04.2013 року вартість матеріального збитку власнику автомобіля марки «Форд», реєстраційний номер [NUMBER] дорівнює 2 467 грн. 26 коп. (а.с.9-19). На відшкодування матеріального збитку, в межах ліміту страхування, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 1 055 грн. 97 коп., що підтверджується копією платіжного доручення (а.с.22). Отже, позивач виконав свої зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, таке ж право визначено положеннями чинного законодавства окремо для страхових компаній (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»), згідно з якими, до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно ст. 33.1.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди». Таким чином до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1191 ч.1, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ч. 1 та 4, 61 ч.3, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: approved