Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04.07.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.3.2, 3.3 Умов та Правил наданні банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дав право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач ставши клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», згідно якої отримав кредитну картку. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом в повному обсязі не сплатила, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в сумі 28540,44 грн. та судові витрати по справі. Представник відповідача за договором про надання правової допомоги від 24.11.2017 року, адвокат [PERSON] у своєму відзиві просила суд в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що позивачем не вірно визначено суму заборгованості що підлягає стягненню з відповідача, а саме невірно вказано тіло кредиту. Також вказує, що позивачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитним коштами, оскільки з наданого розрахунку неможливо встановити початкову процентну ставку. Також представник відповідача зазначила, що позивачем неправомірно, всупереч вимогам ст.. 1056-1 ЦК України, в односторонньому порядку було змінено проценту ставку, що свідчить про нікчемність вимоги про стягнення коштів в якості плати за користування кредитом в розмірі визначеному позивачем. Крім того вказує, що позивачем серед іншого необґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідача комісії та пені. Позивачем не надано розрахунку пені та з матеріалів позову не зрозуміло яким чином вираховується розмір пені та комісії. Вважає що відсутні підстави для стягнення комісії та пені; а з урахуванням того, що сума зазначена позивачем в якості тіла кредиту є завищеною, то стягнутою може бути лише сума в розмірі 949 грн. 18 коп. Однак з урахуванням того, що останній платіж було здійснено 30.07.2014 року, про що зазначено у розрахунку позивача у графі «погашені проценти», що визнається відповідачем як останнє погашення, а до суду позов подано у вересні 2017 року, то в силу ст.. 267 ЦК України пройшли строки позовної давності визначені ст.. 257 ЦК України. Представником позивача за довіреністю [PERSON] подано до суду відповідь на відзив у якому вказує, що [PERSON] 04.07.2008 року отримала кредиту розмірі 1000 грн. Із анкети-заяви від 04.07.2008 року вбачається, що остання підписавши відповідну анкету висловила згоду що вказана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Памяткою клієнта, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Вказаною заявою визначено що на момент оформлення кредиту, позивачем було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% на місяць, що свідчить про досягнення між сторонами істотних умов договору. Щодо розрахунку тіла кредиту, позивачем зазначено, що тіло кредиту складається з поточної заборгованості та простроченої заборгованості за кредитом, що відповідає умовам договору, тому наведений у позові розрахунок є вірним. Що стосується зміни розміру відсоткової ставки, то представник позивача вказує, що умовами договору було передбачено можливість Банку за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку змінювати розмір процентної ставки за кредитом. Вказані повідомлення були направлені відповідачу та отримавши вказані повідомлення, [PERSON] заяви про розірвання кредитного договору не подала. Таким чином, відповідно до вимог ст..ст. 641-642 ЦК України вважається, що позичальник прийняв пропозицію кредитора про зміну умов договору. Випискою по рахунку підтверджено, що відповідач отримавши картку активно нею користуватися, знімала кошти, погашала заборгованість, що свідчить про належну інформованість [PERSON] про тарифи, умови та правила користування кредитним коштами. Щодо посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності, представник позивача вказує, що оскільки строк дії картки визначений до 03.2015 року, то відповідно саме з дати останнього дня дії цієї картки, починається відрахування строку позовної давності, що відповідає правовому висновку Верховного суду України по справі 6-14цс14 від 19.03.2014 року та 6-61цс 14 від 18.06.2014 року. Тобто на момент звернення до суду встановлений трирічний строк позовної давності не минув, у звязку з чим представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що наявні підстави для задоволення позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала із підстав зазначених в позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та показала, що позивачем не вірно визначено суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, а також неправомірно нараховані проценти за користування кредитним коштами, оскільки з наданого розрахунку неможливо встановити початкову процентну ставку. Вважає, що загальний розмір нарахованих процентів за весь період кредиту становить 2803,67 грн., також просила застосувати строк позовної дасності до заявлених вимог банку. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплачені відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2008 року [PERSON] підписала Анкету-Заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. За клопотанням представника відповідача була витребувана довідка, яка підписана відповідачем [PERSON] 04.07.2008 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що по картці існує пільговий період нарахування відсотків у розмірі 0,01 % річних, тривалістю 30 днів по кожній витраті; базова процентна ставка на місяць становить 3 %, яка нараховується на залишок непростроченої заборгованості із розрахунку 360 днів на рік; розмір щомісячних платежів складає 7 % від суми боргу, але не менше 50 грн. та не більше залишку боргу, строк сплати яких до 25 числа кожного місяця; комісія за зняття власних коштів складає 3 % від суми операції; комісія за невчасне погашення заборгованості 1% від суми заборгованості; комісія за моніторинг неактивної картки в розмірі залишку засобів на картрахунку, але не більше 10 грн. Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, на підставі укладеного кредитного договору, який складається з анкети - заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 04.07.2008 року, яка підписана [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до довідки, виданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н від 04.08.2008 року, за яким було надано кредитну картку: №4149437304753302 по рахунку SAMDN50ОТС000854718 з терміном дії до березня 2015 року. З вказаних розрахунку та виписок банку вбачається, що з 11.08.2008 року відповідачка почала використовувати кредитні кошти банку, а також частково повертала борг, здійснивши останній платіж 30 липня 2014 року на суму 60,00 грн. шляхом поповнення карткового рахунку. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за умовами останньої банком було видано поновлювальну кредитну карту VisaClassic з пільговим періодом (нарахування відсотків здійснюється по ставці 0,01% річних) - до 30 днів зі строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, базова відсоткова ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році) 3,0%; розмір щомісячних платежів складає 7 % від суми боргу, але не менше 50 грн. та не більше залишку боргу, строк сплати яких до 25 числа кожного місяця; комісія за зняття власних коштів складає 3 % від суми операції; комісія за невчасне погашення заборгованості 1% від суми заборгованості; комісія за моніторинг неактивної картки в розмірі залишку засобів на картрахунку, але не більше 10 грн. Тобто, сторонами були узгоджені істотні умови, які є обов'язковими для кредитних договорів, зокрема щодо порядку надання кредитних коштів, відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, тощо. Таким чином, з огляду на вищевикладене вбачається, що між сторонами було укладено кредитний договір № б/н від 04.08.2008 року із встановленням відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобовязання. Так, уразі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобовязання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з наданої позивачем виписки по картковому рахунку SAMDN50ОТС000854718, відповідачем здійснювалося зняття коштів по картці, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом та погашення кредитної заборгованості, у звязку з чим, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 31 серпня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 1698,16 гривень, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем, в цій частині підтверджується належними та допустимими доказами. Також, позивачем в рахунок сплати відповідачем заборгованості станом на 31 липня 2017 року нараховано 1698.16 грн. - заборгованість за кредитом; 21621.44 грн. заборгованість\~по процентам, 3385.58 грн. заборгованість\~за комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина) грн.., 1335.216 грн. штраф (процентна складова). Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором, здійснюючи нарахування відсотків за кредитним договором позивачем у різний період часу застосовувалась різна процентна ставка, в тому числі і різна підвищена процентна ставка на прострочену заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із ч.1 та ч.2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», від 22 вересня 2011 року № 3795-VI, ч. 1- 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України викладена в наступній редакції: «Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною». Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ. Таким чином, враховуючи, що рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку прийняті після набрання чинності вищевказаним Законом, такі дії банку є неправомірними. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України ухвалюючи 26 вересня 2012 року рішення у справі №6-89цс12. Таким чином, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника. Наявність посилання у Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, щодо обов`язку клієнта регулярно ознайомлюватись зі змінами до Умов і Правил надання банківських послуг на сайті «ПриватБанку», не є належним та допустимим доказом погодження зміни процентної ставки з позичальником. Судом встановлено, що за спірний період, тобто з 10.10.2008 року по 31.07.2017 року, банк нараховував відсотки за користування кредитом, а саме: з 10 жовтня 2008 року по 31.12.2012 року банк застосовував процентну ставку на поточну заборгованість - 36 %; з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року проценти нараховувались по ставці 30 % річних; з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - по ставці 34,80 % річних; з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2017 року - по ставці 43,20%. Водночас, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яку 04 липня 2008 року підписала позичальниця [PERSON], містить умови щодо базової відсоткової ставки на рівні 3 % за місяць (або 36 % річних), яка мала нараховуватись на залишок непростроченого боргу. Умов щодо одностороннього збільшення банком процентної ставки вказана Довідка не містить, додаткових угод з цього приводу сторони не укладали. Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано достатніх доказів в розумінні вимог ст. 80 ЦПК України на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати [PERSON] про зміну відсоткової ставки з 36% до 30,0%, починаючи з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8%, із 01 квітня 2015 року до 43,20%. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку (Постанова ВСУ від 30.11.2016 р. №6-823цс16). Суд критично відноситься до наданих представником позивача відомостей про направлення відповідачу СМС повідомлення 15 серпня 2014 року, 15 березня 2015 року щодо зміни відсоткової ставки, оскільки такі відомості не містять підтвердження отримання СМС повідомлення відповідачем та відповідно надання згоди останнім на такі зміни умов договору. Аналізуючи умови кредитного договору у сукупності із неналежним повідомленням відповідача про зміну Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, суд вважає встановленим, що відсотки за користування кредитом слід вважати у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Оскільки погашення процентів передбачено умовами договору щомісячно за попередній місяць, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання до кожного платежу, а до суду Банк із позовом звернувся 12вересня 2017 року, то до стягнення згідно вимог ст. 256 ЦК України в межах строку позовної давності належать відсотки за користування кредитом з вересня 2014 року до 31 серпня 2017 року у розмірі: 1698,16 грн. (загальна заборгованість за процентами) х 36 (відсоткова ставка) : 100 : 360 (кількість календарних днів на рік згідно довідки про умови кредитування) х 1095 (кількість днів з 01.09.2014 року до 31.08.2017 року) = 1859,48 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо нарахування з боку позивача суми пені, комісії та штрафу, то суд зазначає наступне. З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою [PERSON] вбачається, що комісія за зняття власних коштів складає 3 % від суми операції; комісія за невчасне погашення заборгованості 1% від суми заборгованості; комісія за моніторинг неактивної картки в розмірі залишку засобів на картрахунку, але не більше 10 грн. Відповідно до умов кредитного договору від 04.07.2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитному договорі, зокрема довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Незаконною є сплата комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746 ці 16. Таким чином, оскільки комісія банком нараховувалася відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, судом не вбачається підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією. Також слід зазначити, що позивачем у позовній заяві наведена загальна сума нарахувань за різними видами зобов`язань, пенею та комісією, в загальній сумі 3385,58 гривень, що унеможливлює перевірити вірність нарахувань за кожним зобов`язанням, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, у розрахунку заборгованості сума в розмірі 3385,58 гривень зазначена як комісія, при цьому у позовній заяві позивач просить стягнути дану суму як заборгованість за пенею та комісією. Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16 Умови та правила надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» не містять підпису [PERSON] У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] укладеного кредиту від 04.07.2008 року і що саме ці Умови мала на увазі [PERSON], підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Розрахунок щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів (фіксована частина та процентна складова), позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг. Однак як встановлено судом, вважати вищенаведені Умови та правила надання банківських послуг складовою частиною укладеного між сторонами договору немає, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України, вони не підписані позичальником. Таким чином, вимоги щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за пенею, комісією, штрафу (фіксована складова), а також штрафу (процентна складова) є безпідставними, оскільки анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, таких умов не містять, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначено вище, укладено не було. З урахуванням наведеного, позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення пені, комісії та штрафу не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили, що саме долучені до матеріалів справи Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Щодо посилання представника відповідача про те, що при зверненні до суду, позивачем пропущено загальний строк позовної давності, то суд вважає за необхідне зазначити. Судом встановлено, що останній платіж [PERSON] здійснено 30.07.2014 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15). Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання. Такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 14 лютого 2018 року у справі №564/1752/15-ц, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд має врахувати. З довідки Приватбанку вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано кредитну картку: номер картки 4149437304753302 по рахунку SAMDN50ОТС000854718 з терміном дії до березня 2015 року. Виходячи із цих обставин та враховуючи те, що договір укладений 04.07.2008 року, а тому строком повернення кредиту є липень 2018 року, тому суд не бере до ваги посилання представника відповідача про те, що позивачем пропущений строк для звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитом з огляду на останній проведений відповідачем платіж в рахунок погашення заборгованості в липні 2014 року. Отже, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача [PERSON]становить 3557,64 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1698,16 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1859,48 грн. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за кредитом у розмірі 3557,64 грн. Згідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 199,36 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial