Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з цим позовом мотивуючи тим, що [PERSON], [INFO], було призначено з 18.01.2011 року пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, згідно виписки із акта огляду МСЕК від 18.01.2011 року серії 10 AAA № 465841 як інваліду III групи загального захворювання відповідно до норм Закону 1058. Загальний стаж складає 35 років 9 місяців 25 днів. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 № 911 - VIII абзац другий і третій частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в наступній редакції: «Тимчасово у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Згідно розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 15.02.2016 № 20/07-01 К-1 «Про надання відпустки [PERSON] з наступним звільненням» звільнено [PERSON], начальника управління соціального захисту населення райдержадміністрації 16 березня 2016 року у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Розпорядженням УПФ від 25.03.2016 року № 144944 поновлено [PERSON] виплату пенсії по інвалідності з 17.03.2016 року у зв'язку із звільненням з посади яка дає право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених зокрема законом України «Про державну службу». Після отриманого від [PERSON] повідомлення від 01.12.2016 року управлінню Пенсійного фонду стало відомо про те, що [PERSON] районною державною адміністрацією видано розпорядження № 172/07-01 К-1 від 30 листопада 2016 року «Про поновлення на роботі [PERSON]І.» (отримано і копію цього розпорядження). Згідно даного розпорядження [PERSON] поновлено на посаді начальника управління соціального захисту населення [PERSON] районної державної адміністрації з 16 березня 2016 року, приступити до виконання своїх обов'язків з 01 грудня 2016 року. Після цього, [PERSON] за заявою від 01.12.2016 року (встановленого взірця) було проведено перерахунок пенсії по інвалідності як працюючому державному службовцю згідно розпорядження УПФ від 19.01.2017 року № 144944 з 17.03.2016 року. На підставі вищезазначеного, в т.ч. з урахуванням поновлення на роботі управлінням з координації та контролю за виплатою пенсії опрацьований перерахунок пенсії [PERSON] за період з 17.03.2016 по 30.11.2016 згідно протоколу від 17.03.2017 року. Внаслідок цього виникла переплата пенсії в сумі 20370,44 гри. як особі, яка в період перебування на роботі займала посаду державної служби та одержувала пенсію. [PERSON] об'єднаним УПФ направлено [PERSON] (на адресу за місцем реєстрації) листа від 16.02.2017 № 990/04-43 з проханням прибути у відділ пенсійного забезпечення щодо питання виплати пенсії. Конверт із листом повернутий у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Управлінням 10.04.2017 року вручено [PERSON] під розписку листа від 10.04.2017 № 1867/12 з проханням в 10-ти денний термін з'явитися в управління для врегулювання питання заборгованості, яка виникла внаслідок переплати пенсії. На що управління отримало від [PERSON] 17.04.2017 року лист-прохання про надання інформації, що стосується даного питання. Листом від 24.04.2017 № 2019/04-35 управління надало Позивачу вищезгадану інформацію із долученими до неї підтверджуючими документами. Листом від 03.05.2017 [PERSON] повідомив про недостатність, на його думку, наданої йому інформації, на що управлінням листом від 17.05.2017 № 2421/04-35 було надіслано додатково копію документа щодо суми переплати, яка виникла за період з 17.03.2016 по 30.11.2016. Станом на дату позову [PERSON] в управління не з'явився, борг Відповідачем не сплачений та не подано заяви про стягнення заборгованості чи про відмову добровільно погасити дану заборгованість, а тому позивач просить стягнути дані кошти з відповідача. Ухвалою від 22.06.2017 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 26.04.2018 року замінено первісного позивача [PERSON] обєднане управління Пенсійного фонду України Львівської області на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Просила позов задоволити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та пояснив, що він був поновлений на посаді судом, та одразу після поновлення на роботі повідомив про це позивача. Зазначив, що отримував пенсію як засіб існування. Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до\~ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом із цим, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. В свою чергу, згідно зі\~статтею 1215 ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування,якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. З наведеного випливає, що перераховані виплати не підлягають поверненню за умови, що особа, яка зробила такі виплати, здійснила їх, по-перше, добровільно, по-друге, за відсутності рахункової помилки з її боку і, по-третє, за відсутності недобросовісності з боку набувача. З наявних доказів не вбачається підстав вважати про недобросовісну поведінку з боку відповідача, а нарахування - недобровільним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року в справі № 6-151цс13, в якій Верховний Суд України дійшов висновку, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст.1215 ЦК України(зокрема, пенсія),за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція\~ЦПК України, відповідно до п. 9 ст.\~1\~Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Враховуючи вищенаведене, належних та достатніх доказів на підтвердження обставин з якими закон (ст.1215 ЦК України) передбачає можливість стягнення з відповідача безпідставно отриманої пенсії судом не здобуто та позивачем не надано. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів щодо недобросовісності дій відповідача, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed