Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснив, що батьками малолітньої [PERSON] , 2011 року народження є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Теофіпольського райсуду від 26.12.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, судовим наказом Теофіпольського райсуду від 20.06.2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . Малолітня [PERSON] проживає з батьком (позивачем) та знаходиться на його повному утриманні, вихованням дитини займається батько. [PERSON] (відповідач) є матір`ю дитини, однак вона не виконує батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дочки [PERSON] , а саме: проживає окремо від дитини, не турбується про її життя та здоров`я, участі у вихованні не приймає, матеріально не допомагає, аліменти не сплачує, зловживає спиртними напоями, не цікавиться навчанням дочки та її успіхами у школі, характеризується негативно. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Позивач позов підтримав. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до ст. 128 ЦПК України, в суд не з?явилася, про причину неявки не повідомила, клопотань не подала. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у її відсутності. Представник органу опіки та піклування проти задоволення позовних вимог не заперечила, пояснила, що [PERSON] взагалі не цікавиться життям своєї дочки [PERSON] , ще коли позивач та відповідач перебували в шлюбі, вона неодноразово залишала дочку та зникала на тривалий час в невідомому напрямку, зловживає алкогольними напоями. [PERSON] закінчила 2 клас Теофіпольської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2, однак відповідач жодного разу за два роки не відвідала школу, не цікавиться навчанням та духовним розвитком дитини, як зазначила психолог, дитина дуже тепло відзивається про батька та бабусю, але боїться своєї матері. З [PERSON] орган опіки неодноразово проводив бесіди, однак та не виявляла материнських почуттів до дитини, всі її дії були направлені на те, щоб насолити [PERSON] . Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] відповідає інтересам дитини. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Теофіпольського райсуду від 26.12.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Заборгованість відповідача з виплати аліментів станом на 31.12.2018 року за судовим наказом №685/492/18 від 20.06.2018 року виданого Теофіпольським райсудом становить 8105,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості Теофіпольського РВ ДВС. Згідно з довідками Теофіпольської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 [PERSON] є ученицею 2 класу, її батько цікавиться навчанням дочки, а мати - [PERSON] - школу де навчається [PERSON] не відвідувала, навчанням дочки не цікавилася. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 22.02.2019 року малолітня [PERSON] проживає з батьком [PERSON] та знаходиться на його повному утриманні, оскільки [PERSON] , мати малолітньої [PERSON] , проживає окремо від дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, участі у її вихованні та розвитку не бере, матеріально не допомагає, аліментів не сплачує, зловживає спиртними напоями, враховуючи інтереси дитини орган опіки та піклування пропонує позбавити батьківських прав відповідача відносно дочки [PERSON] . Згідно з характеристикою з місця проживання, [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, не цікавиться її здоров?ям, навчанням та духовним розвитком, не спілкується з дочкою, не проявляє материнської турботи, хоча жодних об?єктивних обставин, які б перешкоджали відповідачу здійснювати свої материнські обов?язки по відношенню до дочки судом не встановлено, тому позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] буде відповідати інтересам дитини. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved