Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що [INFO] року померла його матір [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку площею 1456 квадратних метри з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області 22.08.2012 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі його звернення у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (державного акту). З огляду на викладене позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1456 квадратних метри, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Миколаївської міської ради, у судове засідання не з'явися, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника Миколаївської міської ради, відповідно до якої просив прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів та у відповідності до вимог діючого законодавства. Представник Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, надавши засічену копію спадкової справи №248/2012 до майна померлої [INFO] року [PERSON] ([NUMBER]), у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Незалежно від часу прийняття спадщини вона, згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом - лист ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року), при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положеньЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, в редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 22.09.2006 року, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку, згідно ст. 126 ЗК України, і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У пункті 3.5 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягаютьвиправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV в редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 22.09.2006 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Судом встановлено, що 22.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] Крім того, 22.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1456 квадратних метри, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], з наступним описом меж: від А до Б - [ADDRESS]; від Б до В - земельна ділянка [ADDRESS] від В до Г - земельна ділянка [ADDRESS]; від Г до Д - земельна ділянка [ADDRESS] від Д до Е - земельна ділянка [ADDRESS]; від Е до Ж - земельна ділянка [ADDRESS] від Ж до А - земельна ділянка [ADDRESS] Вказана земельна ділянка належала [PERSON] (1/2), [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/4) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 04.05.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №010600100419. Кадастровий номер [NUMBER]. Цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Договір купівлі - продажу земельної ділянки від 22.09.2006 року був внесений державним нотаріусом в Держаний реєстр правочинів 22.09.2006 року за реєстровим номером №1588910 і саме з цього часу у [PERSON] виникло право власності на спірну земельну ділянку. Отримання Державного акту на землю є необхідною умовою для виникнення права власності на земельну ділянку у разі первинного набуття права власності особою на цю ділянку на підставі рішення про передачу особі безоплатно у приватну власність земельної ділянки із земель державної власності. Після цього земельна ділянка набуває статусу земель приватної власності. В подальшому відчуження такої земельної ділянки без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; що і відбулося в даному випадку. [INFO] року [PERSON] померла. Після смерті спадкодавця [PERSON] Другою миколаївською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №248/2012 року, за даними якої син померлої - позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Даний спадкоємець від права на спадкування не усувався, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування не змінювалась. Інші особи з заявами про прийняття спадщини згідно матеріалів спадкової справи до нотаріуса не звертались. 22.08.2012 року Другою миколаївською державною нотаріальною конторою [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований: [ADDRESS]. Разом з цим, 22.08.2012 року постановою державного нотаріусу Другої миколаївської державною нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю державного акту на земельну ділянку, виданого саме на ім'я [PERSON] З огляду на викладене, оскільки спадкодавець [PERSON], якою за життя було у встановленому законом порядку на підставі цивільно-правової угоди (договору купівлі-продажу) набуто право власності на земельку ділянку, померла, а позивач, як спадкоємиць першої черги, звернувся з заявою про прийняття спадщини у строки та порядок, визначені чинним законодавством України, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності наземельну ділянку площею 1456 квадратних метри, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі викладеного та

Outcome: approved