Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги, просить визнати неправомірною відмову головного лікаря комунальної 4-ої міської поліклініки [PERSON] в прийомі його на роботу, зобов'язати комунальну 4-у міську поліклініку прийняти позивача на 0,5 ставки посади лікаря дитячого невролога з 21.09.2014 року, зобов'язати комунальну 4-у міську поліклініку виплатити позивачу упущену вигоду в розмірі 26777,90 грн., матеріальні збитки в розмірі 25,86 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., притягнути до відповідальності [PERSON] за незаконну відмову в прийомі позивача на роботу. Свої вимоги мотивує тим, що 26.08.2014 року до нього зателефонувала начмед комунальної 4-ої міської поліклініки та запропонувала обійняти посаду лікаря дитячого невролога в її поліклініці на час декретної відпустки основного працівника, оскільки декретна відпустка буде тривалою, на що позивач погодився. Оформивши усі необхідні документи позивач прийшов з ними на розмову до головного лікаря комунальної 4-ої міської поліклініки. Проте, головний лікар комунальної 4-ої міської поліклініки [PERSON] відмовив позивачу у прийнятті заяви про прийом на роботу, мотивуючи відмову тим, що основний працівник написала заяву про припинення декретної відпустки та вихід на роботу. 19.09.2014 року позивач надіслав лист із письмовою заявою про прийом на роботу та додав усі необхідні документи для прийому на роботу, однак у відповідь отримав листа від 29.09.2014 року № 1228 за підписом [PERSON], в якому адміністрація комунальної 4-ої міської поліклініки інформувала позивача, «що на даний час не має можливості працевлаштувати позивача за сумісництвом на посаду лікаря невролога дитячого в звязку з тим, що лікар невролог дитячий (основний працівник), яка обіймає цю посаду та перебуває у відпустці для догляду за дитиною письмово проінформувала адміністрацію про те, що вона з 01.10 2014 року приступає до роботи». Однак, на початку лютого 2015 року позивач отримав інформацію, що лікар дитячий невролог, основний працівник комунальної 4-ої міської поліклініки не переривала відпустки для догляду за дитиною та не приступала до роботи, тому вважає відмову головного лікаря комунальної 4-ої міської поліклініки [PERSON] в прийомі його на роботу неправомірною та просить зобов'язати відповідача прийняти позивача на 0,5 ставки посади лікаря дитячого невролога з 21.09.2014 року, а також виплатити позивачу упущену вигоду в розмірі 26777,90 грн., матеріальні збитки в розмірі 25,86 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., притягнути до відповідальності [PERSON] за незаконну відмову в прийомі позивача на роботу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у поданих до суду письмових поясненнях на позовну заяву (а.с.23-24). Пояснив, що у серпні 2014 року заступник головного лікаря з медичної частини Комунальної 4-ої міської поліклініки міста Львова [PERSON] звернулася до позивача з пропозицією працювати на посаді лікаря дитячого невролога на час перебування у декретній відпустці лікаря невролога [PERSON] Разом з тим, оскільки остання повідомила відповідача про те, що вона з 01.10.2014 року приступає до роботи, то можливості прийняти позивача на вказану посаду не було, саме тому у прийнятті його на роботу було відмовлено. Вважає посилання позивача на неправомірність такої відмови безпідставними, тому в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. В судовому засіданні визнано сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню та обставина, що у серпні 2014 року заступник головного лікаря з медичної частини Комунальної 4-ої міської поліклініки міста Львова [PERSON] звернулася до позивача з пропозицією працювати на посаді лікаря дитячого невролога на час перебування у декретній відпустці лікаря невролога [PERSON], однак у прийнятті позивача на роботу йому було відмовлено. Відповідно до ст.22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що листом від 29.09.2014 №1228 (а.с.5) відповідач повідомив позивача про відсутність можливості працевлаштувати його за сумісництвом на посаді лікаря невролога дитячого у зв'язку з тим, що основний працівник, яка обіймає цю посаду та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, з 01.10.2014 року приступає до роботи. Наведене підтверджується копією заяви [PERSON] про надання дозволу працювати на 0,5 ставки під час відпустки по догляду за дитиною до трьох років з 01.10.2014 року (а.с.43), витягом з наказу від 26.09.2014 року №146-к про надання дозволу [PERSON], лікарю неврологу дитячому, працювати на 0,5 ставки (з неповним робочим днем) під час відпустки по догляду за дитиною з 01.10.2014р. (а.с.29), копіями графіку роботи лікарів, медсестер і санітарок за жовтень 2014 року (а.с.55, 56) та табелю обліку робочого часу у жовтні 2014 року, з яких вбачається, що в цей період [PERSON] перебувала на роботі. Крім цього, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що у серпні 2014 року виконували обовязки головного лікаря та звернулася до позивача з пропозицією працювати на посаді лікаря дитячого невролога на час перебування у декретній відпустці лікаря невролога [PERSON] На зайняття вказаної посади зголосився ще один лікар з Городоцької центральної районної лікарні. Після співбесіди було обрано кандидатуру саме позивача, оскільки він працював у Львові та міг дотримуватися запропонованого графіку роботи. Оскільки з 01.09 по 31.10.2014 року свідок знаходилась на курсах спеціалізації, тому питанням прийняття на роботу займався відділ кадрів та головний лікар. Разом з тим пояснила, що цей період на роботу вийшла основний працівник [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що працює заступником головного лікаря з кадрових питань. У серпні 2014 року [PERSON] повідомила про необхідність прийняття на роботу лікаря невролога. У вересні позивач прийшов з відповідними документами, після перевірки яких його було скеровано на медогляд. Разом з тим, в цей період основний працівник [PERSON], на посаду якої на час перебування її у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, і претендував позивач, написала заяву про вихід на роботу, у зв'язку з чим прийняти позивача на роботу в той час не було можливості. На даний час [PERSON] перебуває у відпустці до пологів другої дитини. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачем суду не надано жодних доказів необґрунтованої відмови у прийнятті його на роботу, зокрема, зумовленої походженням, соціальним чи майновим станом, расовою чи національною належністю, статтю, мовою, політичними поглядами, релігійними переконаннями, членством у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, родом чи характером занять, місцем проживання, судом встановлено, що позивачу відмовлено у прийнятті на роботу у зв'язку з тим, що з 01.10.2014 року на роботу вийшла основний працівник [PERSON], яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, суд приходить до висновку, що підстави для визнання відмови головного лікаря комунальної 4-ої міської поліклініки [PERSON] в прийомі позивача на роботу неправомірною відсутні, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім цього, оскільки позовні вимоги про зобов'язання відповідача прийняти позивача на 0,5 ставки посади лікаря дитячого невролога з 21.09.2014 року, виплатити позивачу упущену вигоду в розмірі 26777,90 грн., матеріальні збитки в розмірі 25,86 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., притягнути до відповідальності [PERSON] за незаконну відмову в прийомі позивача на роботу є похідними від вимог про визнання відмови головного лікаря комунальної 4-ої міської поліклініки [PERSON] в прийомі позивача на роботу неправомірною, суд приходить до висновку, що такі також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed