Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач - Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» звернувся до суду 23.06.2016 року із зазначеною позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій зазначив, що між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет», в особі в.о. проректора з науково-педагогічної роботи [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір № 492 від 10 серпня 2012 року про надання освітніх послуг. Відповідно до 1 розділу договору, позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання [PERSON] за заочною формою навчання, за напрямом будівництво, з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Згідно із п. 4.2 договору загальна вартість освітньої послуги становила 18 520, 00 грн. Згідно з п. 4.3. договору встановлено, що відповідач повинен вносити плату за семестр в розмірі 2 315,00 грн. Відповідно до п. 1.2 договір діє з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року. 01 лютого 2015 року відповідача відраховано з Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» за академічну неуспішність. Студент не відвідуючи заняття та не виконуючи зобов'язання по оплаті за навчання, систематично порушував умови договору, у звязку з чим заборгованість по оплаті за навчання складає 2 345,00 грн. 22.12.2015 року відповідачу направлена претензія № 197 на суму 2 345,00 грн., але відповідач досі не задовольнив його законних вимог та суму заборгованості не погасив. За несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги в період з 24.11.2015 року по 24.05.2016 року нарахована пеня у розмірі 484,67 грн., 3% річних від простроченої суми основного боргу складає 92,25 грн., основний борг з урахуванням індексу інфляції складає 3 273,62 грн., а тому загальна сума боргу складає 3 850,54 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», а також судові витрати у розмірі 1 378, 00 грн. Представник позивача ДВНЗ «Криворізький національний університет» в судове засідання не зявилася, згідно письмового клопотання просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.36-37). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним особисто судових порвісток 18.08.2016 року та 01.12.2016 року (а.с. 26,35). Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет», в особі в.о. проректора з науково-педагогічної роботи [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір № 492 від 10 серпня 2012 року про надання освітніх послуг (а.с. 5-6). Відповідно до 1 розділу договору, позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання [PERSON] за заочною формою навчання, за напрямом будівництво, з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Згідно із п. 4.2 договору загальна вартість освітньої послуги становила 18 520,00 грн. Згідно з п.. 4.3. договору встановлено, що відповідач повинен був вносити плату за семестр в розмірі 2 315,00 грн. Відповідно до п. 1.2 договір діє з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року. Але, як вбачається з виписки з наказу № 109су від 30.01.2015 року 01.02.2015 року [PERSON] відраховано з університету за академічну неуспішність (а.с. 7). Відповідно до частини 2 статті 903 Цивільного кодексу України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлене договором чи законом. Із цього випливає, що студент не виконуючи зобов'язання по оплаті за навчання, систематично порушував умови договору. Студент [PERSON] не відвідуючи заняття та не виконуючи зобов'язання по оплаті за навчання, систематично порушував умови договору, у звязку з чим заборгованість по оплаті за навчання складає 2 345, 00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 38). 22.12.2015 року відповідачу направлена претензія № 197 на суму 2 345, 00 грн. (а.с. 9-10) вимоги якої відповідачем не виконані по теперішній час. Крім того, відповідно до п.5 договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, а саме відшкодування збитків та сплата неустойки. Таким чином, в період з 24.11.2015 року по 24.05.2016 року за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги відповідачу нарахована пеня у розмірі 484,67 грн., що вбачається з розрахунку суми пені прострочених платежів (а.с. 39). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити ту суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином, 3% річних від простроченої суми основного боргу відповідача складають 92,25 грн., та індекс інфляційних втрат 982,62 грн., що вбачається з розрахунків 3% річних тв. інфляційних витрат (а.с. 40, 41). Отже, загальна заборгованість складає 3 850,54 грн. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови укладеного договору № 492 від 10 серпня 2012 року про надання освітніх послуг, а тому з нього підлягає стягненню заборгованості в розмірі 3850,54 грн. Оскільки рішення постановляється на користь позивача, то згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Outcome: approved