Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 08.12.2019 в сумі 678 856,77 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.12.2019 відповідач позичив у позивача в позику кошти в сумі 650 000,00 грн. Отримані в позику кошти відповідач зобов`язувався повернути не пізніше 08.05.2020. На підтвердження отримання у позивача вищевказаної суми коштів та взяття на себе обов`язків щодо їх повернення відповідач надав позивачу письмову розписку. Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань боржник не повернув боргу у вказані в розписці строки. Неодноразові прохання позивача про добровільну сплату боргу, відповідач до цього часу відверто ігнорує, що є грубим порушенням матеріальних прав позивача, хоча раніше постійно обіцяв, що незабаром кошти віддасть. Таким чином, розмір боргу внаслідок прострочення відповідачем збільшується ще на індекс інфляції та на 3% річних. Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 678 856,77 грн. В судове засідання позивач не з`явився, подав через канцелярію суду, заяву про зменшення позовних вимог, а саме просить стягнути з відповідача кошти в сумі 650 000. 00 грн. боргу за договором позики від 08.12.2019 у зв`язку із прощенням відповідачу відсотків по заборгованості. Одночасно просить розгляд справи здійснити без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи без його участі. Одночасно зазначив, що ознайомившись із змістом позовних вимог, заявлений до нього позов визнає в частині основної суми боргу , тобто в межах 650 000, 00 грн. і не заперечує щодо його задоволення в цих межах. Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що 08 грудня 2019 року позивач [PERSON] передав у борг відповідачу [PERSON] кошти в сумі 650 000,00 грн., про що відповідач дав відповідну розписку, оригінал якої знаходиться у позивача. Відповідно до розписки від 08 грудня 2019 року відповідач - [PERSON] взяв суму коштів 650 000,00 грн. та зобов`язувався повернути отриману суму коштів до 08.05.2020 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений в договорі термін відповідач не повернув позику, таким чином, заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики (розпискою) від 08.12.2019 перед позивачем становить 650 000,00 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики (розпискою) та доводи позивача суду не представлено. Як зазначено в ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач просить стягнути з відповідача суму відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції - 25 287,10 грн. та суму відсотків з урахуванням 3% річних від простроченої суми - 3 569,67 грн. Однак, до початку розгляду справи по суті позивачем, через канцелярію суду подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме просить стягнути з відповідача на його користь тільки суму боргу в розмірі 650 000,00 грн. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Із матеріалів справи вбачається, що дана справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Проте, станом на 05.07.2021 розгляд справи по суті не розпочато, а тому заяву позивача про зменшення позовних вимог слід прийняти до розгляду. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, беручи до уваги заяву відповідача про визнання позову в частині основної суми боргу, прийшов до висновку, що заява про зменшення позовних вимог підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 16, 204, 526, 527, 530, 612, 1046, 1047, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved