Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 02 серпня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області зареєстрував шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1179. В шлюбі народилась дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони не змогли створити міцної сімї. Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість її збереження, позивач перебуває за кордоном та приїжджає для того щоб побачити дитину. Вважає, що шлюб носить формальний характер. За наведених обставин просить шлюб розірвати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснила, якщо позивач не бажає підтримувати сімейних відносин, то вона не заперечує щодо розірвання шлюбу, з дитиною, яка є інвалідом, позивач не бачиться та матеріальної допомоги не надає. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НМ №149367 виданого повторно 13 жовтня 2015 року (а.с.15) сторони зареєстрували шлюб 02 серпня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1179. В шлюбі народилась дочка - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивач миритись не бажає. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved