Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами по справі 23.10.2012 року було укладено в простій письмовій формі договір позики грошей у сумі 15 500 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідач [PERSON] написав розписку, у якій підтверджує факт отримання у борг грошей та домовленість, що поверне вказану суму до 01.02.2014 року. Однак у визначений строк відповідач боргу не повернув, а тому він змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь 15 500 грн. суми боргу, 93 грн. 00 коп. інфляційних витрат, 44 грн. 59 коп. 3% річних, 193 грн. 22 коп. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Позивач в судове засідання не з'явився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, а тому згідно вимог ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено, що згідно розписки від 23 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, а саме [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 15 500 грн., які зобов'язувався повернути до 01 лютого 2014 року, що підтверджується розпискою (а.с. 4). Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позивальнику, й укладенням договору позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позикодавець свої зобов'язання перед позичальником виконав, передав останньому грошові кошти в розмірі 15 500 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою (а.с. 4). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] грошові кошти не повернув, основна заборгованість за отримані кошти згідно розписки складає 15 500 грн., а тому з нього слід стягнути в користь позивача суму позики. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочка сплати боргу відповідачем становить 35 днів, а тому в користь позивача слід стягнути 3% річний в сумі 44 грн. 59 коп., інфляційні витрати в розмірі 93 грн. та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 193 грн. 22 коп., відповідно до ст. 611 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved