Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач громадянка України [PERSON], [INFO], яка проживає в Республіці Білорусь [ADDRESS], звернулась 22.10.2014 року в суд з цим позовом до відповідача [PERSON], вказуючи, що23.11.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] року народився [PERSON]. З самого народження [PERSON] відносини в сім'ї не склались, відповідач не бажав підтримувати сімейні відносини піклуватись про побудову сім'ї, не бажав приймати участь у вихованні сина та ухилявся від виховання [PERSON]. З 2006 року між нею та відповідачем шлюбні відносини не підтримувались. 27 грудня 2006 року відділом державної реєстрації акті цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області зроблено актовий запис за №131 про розірвання шлюбу. За вказаний період відповідач жодного разу не виявив бажання прийняти участь у вихованні дитини, не зустрічався та не спілкувався з нею. Жодним чином не виконував свої батьківські обов'язки в частині утримання дитини. Відповідач не має захворювань, які б перешкоджали йому спілкуватись із дитиною не має, а свою поведінку мотивує тим, що не бажає мати нічого спільного ні з нею ні з її дитиною. Вказане підтверджується також тим, що відповідач надав дозвіл на виїзд дитини за межі України та не бажає бачити сина. Нехтування батьківськими обов'язками з боку відповідача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридичне має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Тому просила ухвалити рішення суду, яким позбавити відповідача батьківських прав стовно сина [PERSON]. Представник позивача у суді адвокат [PERSON] підтримав вимоги позов у повному обсязі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача, за довіреністю [PERSON] підтримала позицію позивача, оскільки вважала, що батько дитини самоусунувся від виконання свої батьківських прав та обов'язків. Відповідач [PERSON], [INFO], громадянин України, який проживає у [ADDRESS], в судове засідання призначене на 12.12.20014 року не з'явився. Надав заяву від 24.11.2014 року про розгляд справи у його відсутність, в якій позов визнав і не заперечував у його задоволенні. В попередньому судовому засіданні позов також визнав і не оспорював викладені у позові обставини справи. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Встановлено, що [PERSON] і [PERSON], є батьками малолітнього сина - [PERSON], [INFO], (актовий запис №190 вчинений 18.06.200003 року відділом РАГС Котовського МУЮ Одеської області про народження [PERSON], [INFO]), що підтверджується свідоцтвом про народження. Шлюб між сторонами справи розірвано 27 грудня 2006 року, про що відділом державної реєстрації акті цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області зроблено актовий запис за №131. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язанні займатись вихованням дитини. При цьому передача на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язків батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 164 ч. 1 п.2 Сімейного Кодексу України, мати або батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'ясняється, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Сам відповідач, як витікає із сутті його заяви на адресу суду визнає заявлені позивачем обставини справи. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.. З урахуванням всіх досліджених судом обставин справи та наявних доказів, суд вважає за можливе, позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина та направити копію цього рішення до органу ДРАЦС для внесення відповідної відмітки до актового запису про позбавлення батька дитини батьківських прав.

Outcome: approved