Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування. Мотивував свої вимоги тим, що 14 квітня 2013 року близько 18 год. 35 хв. в м. Києві на перехресті вулиці Автозаводська - вулиця Я.Івашкевича сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота», р.н. [NUMBER], автомобіля «Ренаульт», р.н. [NUMBER], автомобіля «Деу Ланс», р.н. [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивача було пошкоджено. Відповідно до постанови судді Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2013 року було визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП [PERSON] та [PERSON], а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Позивач є власником автомобіля «Деу Ланс», р.н. [NUMBER], а водій [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем «Ренаульт», р.н. [NUMBER], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/2767467, з встановленим лімітом відповідальності 50000 гривень. Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак останній виплату такого не здійснив, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 15917 гривень 08 копійок суми страхового відшкодування та 243 гривні 60 копійок судового збору. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та з наголошенням на тій обставині, що винною особою у завданні майнової шкоди є безпосередньо водій автомобіля [PERSON], а не дії обох водіїв, просив суд ухвалити рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважав, що вина водіїв [PERSON] та [PERSON] є рівною. У зв'язку з рівним ступенем їх вини, представник відповідача вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 50% суми, що визначена звітом № 79/07/13 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 30 січня 2014 року, яка становить 7958 гривень 54 копійки. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2013 року було визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП [PERSON] та [PERSON], а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначеною постановою суду було встановлено, що 14 квітня 2013 року [PERSON] о 18 годині 35 хвилин в місті Києві на перехресті вулиці Автозаводська - вулиця Я.Івашкевича керуючи автомобілем марки «Ренаульт», р.н. [NUMBER] не простежив за дорожньою обстановкою, проявив неуважність, не відреагував на зміну дорожньої обстановки та перед початком руху, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на регульоване перехрестя на червоний сигнал світлофора, який дозволяє повороти ліворуч, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Деу Ланс», р.н. [NUMBER], який виїхав на зелений сигнал світлофора та в подальшому з автомобілем марки «Тойота», р.н. [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.3(б), 10.1, 8.7.3(е) Правил дорожнього руху України. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Аналізуючи матеріали зазначеної постанови, суд дійшов категоричного висновку, що в момент дорожньо-транспортної пригоди первинно відбувся контакт автомобіля «Ренаульт», р.н. [NUMBER] під керуванням автомобіля [PERSON] та автомобіля «Деу Ланс», р.н. [NUMBER] під керуванням позивача. Після зіткнення зазначених транспортних засобів автомобіль «Ренаульт», р.н. [NUMBER] розвернуло та відкинуло на автомобіль марки «Тойота», р.н. [NUMBER], внаслідок чого дані автомобілі було пошкоджено. Суд бере до уваги та погоджується з позицією позивача про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями водія автомобіля марки «Тойота», р.н. [NUMBER] [PERSON] та пошкодженням автомобіля «Деу Ланс», р.н. [NUMBER], що належить позивачу. Суд не приймає до уваги та ставиться критично до тверджень представника відповідача, в частині того, що ступінь вини водіїв [PERSON] та [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась та описана вище є рівною. Не беручи до уваги таке твердження, суд також вважає необхідним зазначити, що у постанові Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2013 року відсутнє визначення ступеня вини водіїв [PERSON] та [PERSON] рівним, на що в своїх поясненнях посилався представник позивача і таке твердження спростоване, як самою постановою суду так і адміністративними матеріалами, які долучені до матеріалів справи. Крім того, суд не беручи до уваги таке твердження представника відповідача вважає необхідним зазначити, що ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» у листі за № 94 від 28 лютого 2014 року адресованому на адресу [PERSON] наголосило останньому, що Оболонський районний суд міста Києва при винесенні постанови від 07 червня 2013 року встановлюючи вину [PERSON] та [PERSON] не досліджував та не встановлював ступінь вини кожного з винуватців дорожньо-транспортної пригоди. Не приймаючи дане твердження до уваги, суд також враховує, що представником відповідача не надано буд-яких фактичних даних, на підставі яких суд міг би встановити наявність зазначеної позивачем обставини. Жодного документального підтвердження на обґрунтування таких доводів суду надано не було і в ході розгляду справи така обставина не знайшла свого відображення у доказах, досліджених судом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як зазначено судо, будь-яких доказів на підтвердження наявності факту рівності ступеня вини водіїв [PERSON] та [PERSON] суду надано не було, а тому останній вважає за необхідне таке твердження представника не брати до уваги, оскільки воно об'єктивно спростовано вище дослідженими доказами у їх сукупності і сукупний обсяг таких надає суду підстави для здійснення висновку про наявність завдання майнової шкоди майну позивача [PERSON] саме діями водія [PERSON] під час використання ним джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Ренаульт», р.н. [NUMBER], а тому в конкретному випадку таке є для суду підставами, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення шкоди, у разі доведеності таких вимог(розмір), керуватися правилами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до висновків звіту № 79/07/13 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 30 січня 2014 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Деу Ланс», р.н. [NUMBER] становить 15917 гривень 08 копійок. Згідно з полісом № АВ/2767467, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застраховано у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», з лімітом відповідальності страховика за шкоду завдану майну третьої особи у розмірі 50000 гривен, що відповідачами не заперечується і така обставина сторонами спору визнана. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події(страхового випадку) виплатити другій стороні(страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму(страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої завдана шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Вирішуючи позов в частині стягнення з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» суми майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 15917 гривень 08 копійок. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, які в конкретному випадку становлять 243 гривен 60 копійок.

Outcome: approved