Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до відповідачів з позовною заявою, в якій просив визнати недійсними умови п.10.1 кредитного договору №014/137375/3101/74 від 27 вересня 2007 року, укладеного між Дніпропетровською ОД «[PERSON] Аваль» та позивачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 вересня 2007 року був укладений вищевказаний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 190221,02 грн., а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути кредит згідно графіку, сплативши банку за користування кредитом 13,5 % річних. Пунктом 10.1 вказаного кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Виконання умов цього договору забезпечено договором іпотеки. 21 вересня 2018 року на адресу позивача від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (далі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП») надійшли повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитом, де було зазначено, що загальний розмір заборгованості перед первісним кредитором складає 969807,75 грн., з яких пеня становить 780542,90 грн. Таким чином, розмір додаткової відповідальності по сплаті пені перевищує 50% заборгованості за кредитом і більше ніж в 7 разів перевищує суму заборгованості за кредитом. Позивач вважає, що п.10.1 кредитного договору дійсно порушує принцип рівності сторін договору, тому його слід визнати недійсним. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 06 листопада 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «[PERSON] АВАЛЬ» (далі АТ «[PERSON] АВАЛЬ»), відповідно до якого відповідач не погоджується з обставинами та вимогами позовної заяви. Зазначає, що своїм підписом під відповідним документом позичальник засвідчив, що ознайомлений з кредитними умовами. Тобто вважає, що укладаючи договір, сторони добровільно погодили, що у випадку порушення позичальником графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, банк нараховує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Договір було укладено у вересні 2007 року, однак із позовом про визнання умови договору недійсною позивач звернувся лише у 2018 році, тому відповідач вважає, що позивачем пропущений строк на звернення до суду за захистом своїх прав. 23 та 28 листопада 2018 року до суду надано відзиви на позовну заяву представником відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», у якому він вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що 04 вересня 2018 року на адресу позивача було направлено вимогу про дострокове погашення боргу, однак позивач свої зобовязання за договором не виконує, більш того вважає, що умови кредитного договору є несправедливими. Однак банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредит. Встановлений договором розмір пені, на думку відповідача, не є безумовною підставою для визнання недійсним пункту договору, оскільки позивач погодився з такою штрафною санкцією під час підписання кредитного договору. Крім того п.8.1 кредитного договору передбачено, що позичальник гарантує, що умови даного договору є для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, а також позичальник не знаходився під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин. Ніяких зауважень з приводу встановленого розміру пені позивач при укладанні договору не зробив та прийняв умови договору. 21 грудня 2018 року представником позивача [PERSON] було надано відповідь на відзив, відповідно до якого вважає доводи відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» необґрунтованими, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. 28 грудня 2018 року представником відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» надано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що відповідач позов не визнає, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, вказав, що з моменту укладення договору позивач був обізнаний про оскаржуваний пункт договору, а отже позивач пропустив строк на звернення до суду, оскільки перебіг позовної давності розпочався 27 вересня 2007 року. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 29 січня 2019 року представником позивача було надано відповідь на відзив, відповідно до якої вважає доводи відповідача ПАТ «[PERSON] АВАЛЬ» такими, що суперечать вимогам закону. Стосовно пропущеного строку позовної давності представник позивача [PERSON] зазначив, що позивач дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила 21 вересня 2018 року зі змісту вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про дострокове погашення заборгованості за кредитом, в якій розмір додаткової відповідальності по сплаті пені дорівнює 780542,90 грн. Зазначив також, що згідно умов кредитного договору, строк його дії визначено до 27 вересня 2017 року або до повного виконання зобовязань, а тому вважає, що позивач звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що про таку велику суму пені позивач дізнався лише після відступлення права вимоги, а саме 21 вересня 2018 року, коли він отримав письмову вимогу від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представники відповідачів АТ «[PERSON] АВАЛЬ» та АТ «ОКСІ БАНК» про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, будь-які заяви чи клопотання суду не подавали. \~ \~ \~ \~ Вислухавши представника позивача [PERSON] та представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» [PERSON], а також дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. 27 вересня 2007 року між Дніпропетровською ОД «[PERSON] АВАЛЬ» та позивачем було укладено кредитний договір №014/137375/3101/74, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 190221,02 грн., а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов Договору та Тарифів банку, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені Договором. Пунктом 10.1 вказаного кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки (а.с.5-16). 31 серпня 2018 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «[PERSON] АВАЛЬ» та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОКСІ БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого останній набуває права вимоги в повному обсязі за кредитним договором №014/137375/3101/74 від 27 вересня 2007 року, укладеним між позивачем та ВІДКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «[PERSON] АВАЛЬ» (а.с.140-149). Відповідно до Договору відступлення права вимоги від 31 серпня 2018 року, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВА «ОКСІ БАНК» відступило за плату новому кредитору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», а новий кредитор замінив кредитора як сторону у кредитному договорі №014/137375/3101/74 від 27 вересня 2007 року та прийняв на себе всі його права та обовязки за кредитним договором. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі безвідклично та без можливості зворотного відступлення (а.с.46-50). Загальний розмір заборгованості позивача за кредитним договором №014/137375/3101/74 від 27 вересня 2007 року станом на 31 серпня 2018 року складає 969807,75 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту складає 111315,89 грн, заборгованість по відсоткам складає 77948,96 грн., а пеня на дату відступлення прав вимоги складає 780542,90 грн. (а.с.148). Листом від 04 вересня 2018 року за вих.№0904/9 позивача було повідомлено про здійснення відступлення права вимоги за кредитним договором №014/137375/3101/74 від 27 вересня 2007 року до нього та до [PERSON], як майнового поручителя за іпотечним договором №014/3101/137375, від ПАТ «ОКСІ БАНК» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (а.с.17). 04 вересня 2018 року за вих.№0904/13 позивачу та третій особі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/137375/3101/74 від 27 вересня 2007 року (а.с.18). Вимогою/іпотечним повідомленням про дострокове погашення заборгованості від 04 вересня 2018 року за вих.№0904/17 позивача було проінформовано про те, що позивач зобовязався забезпечити погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами, згідно зі встановленим графіком та за умовами вказаного договору. Крім того, зазначено, що станом на 31 серпня 2018 року загальний розмір заборгованості по кредитному договору складає 969807,75 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту складає 111315,89 грн, заборгованість по відсоткам складає 77948,96 грн., пеня на дату відступлення прав вимоги складає 780542,90 грн. (а.с.19-20). Вирішуючи предявлені позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача. Відповідно до пункту п'ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов?язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що пункт 10.1 кредитного договору щодо встановлення відповідальності за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій у вигляді пені в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності і є наслідком дисбалансу договірних прав та обов?язків позивача як споживача послуг банку, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов?язань за спірним договором. Таким чином, право, за захистом якого позивач звернувся до суду, є порушеним. Разом з тим, судом враховується, що особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності. Відповідачі АТ «[PERSON] АВАЛЬ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» наполягають на трирічному строку позовної давності, про застосування якого зазначають у своїх відзивах на позов. Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України). Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-75цс15 від 03 лютого 2016 року. Позивач є стороною кредитного договору, який містить оспорювану умову про сплату пені (пункт 10.1.), тобто обізнаний щодо змісту кредитного договору з моменту його вчинення, а тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогою позивача про визнання недійсним пункту 10.1. кредитного договору почався 27 вересня 2007 року та закінчився 27 вересня 2010 року, що має наслідком відмову у задоволенні позову на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 752/5032/15-ц. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу між сторонами не підлягають та компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed