Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач звернувся 18.03.2016 року до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідачки на його утримання по 1/5 частки її доходів, та після зміни розміру позовних вимог просив стягувати аліменти у розмірі по 1000 гривень щомісячно з моменту звернення довічно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка приходиться йому дочкою, він на даний час потребує матеріальної допомоги, яку відповідачка має можливість надавати у вказаному розмірі, однак ухиляється від надання допомоги на утримання батька, тому позивач просить позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представники [PERSON] та адвокат [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги. Відповідачка та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити у позові повністю, посилаючись на норми ст.ст.141, 157, 155, 180, 204 СК України, що позивач дійсно є її біологічним батьком, однак відповідачка з одного року й до досягнення повноліття перебувала і навчалась у школах-інтернатах без батьківської опіки та утримання. Також відповідачка зазначила, що батько зявився після переселення із зони АТО та на його прохання (з погрозами про можливе стягнення аліментів) вона допомогла тимчасово зареєструвати його для можливості отримання грошових виплат, він надав на її імя довіреність для отримання пенсії, яку вона дійсно отримувала та пересилала батькові, про що надала оригінали квитанцій. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком відповідачки та людиною похилого віку, отримує пенсію за віком у розмірі 1348 гривень, являється інвалідом 2-ї групи, інших джерел доходів у позивача немає, на даний час він потребує додаткової матеріальної підтримки, оскільки є переселенцем з Донецької області (зони АТО) та тимчасово проживає в санаторії Куяльник, І-й корпус, кімн.№940 разом з представником у справі [PERSON], що підтверджується наданою ДП Клінічний санаторій ім.Пирогова довідкою від 16.05.2016 року, у відповідності до якої також зазначено, що позивач звільнений від сплати за комунальні послуги як інвалід 2-ї групи. Відповідачка являється дочкою позивача від першого шлюбу, після розірвання шлюбу з її матірю позивач одружився вдруге та має від другого шлюбу двох повнолітніх дітей сина і дочку, котрих виховував до їх повноліття, надавав допомогу в отриманні ними освіти, та які виїхали на постійне проживання до Ізраїлю. Позивач участі у вихованні відповідачки - дочки від першого шлюбу, не приймав та з нею не спілкувався понад 50 років, відповідачка з однорічного віку і до досягнення повноліття перебувала у дитячих спеціалізованих закладах, школах-інтернатах, її мати вела аморальний спосіб життя, захворіла на туберкульоз, тому піклуванням відповідачки в дитинстві займались вихователі без участі жодного з батьків, що позивачем не заперечувалось у судовому засіданні та згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, такі обставини доказуванню не підлягають. Крім того, вони підтверджуються наданими відповідачкою довідками про її перебування у школах-інтернатах (а.с.37-40). Посилання позивача на ту обставину, що після розірвання шлюбу з матірю відповідачки, остання заперечувала проти його спілкування з дитиною, тому він обмежився перерахуванням аліментів колишній дружині, є неспроможними, оскільки виконання своїх батьківських обовязків полягає не лише в сплаті аліментів, батько після розірвання шлюбу не звільняється від обовязків щодо дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, яким він жодного разу не скористався, до суду з приводу надання можливості у спілкуванні з дочкою не звертався. Крім того, мати дитини (колишня дружина) жодним чином не могла перешкодити позивачеві у спілкуванні з дочкою, оскільки дитина перебувала у різні часи в різних школах-інтернатах, тому у нього була не лише можливість спілкуватися та виховувати дитину, а й визначити місце її проживання з собою, відібрати і виховувати самостійно. На даний час відповідачка, маючи фінансову можливість, що нею не заперечувалось, ухиляється від надання батькові матеріальної допомоги з тих підстав, що у свій час він не приймав участі у її вихованні та утриманні, що, на думку суду, заслуговує на увагу. До обізнаності позивача щодо анкетних даних своєї дочки відповідачки у справі, її дочки [PERSON] (онуки позивача), місцезнаходження їх майна, тощо, з якими до переселення із зони АТО ніколи не спілкувався і не відвідував, суд ставиться критично, оскільки стосовно анкетних даних сина і дочки від другого шлюбу, з котрими позивач як батько постійно проживав і виховував до їх повноліття, надавав допомогу в отриманні освіти, та які виїхали на постійне проживання до Ізраїлю, у нього виявилась повна втрата памяті. Згідно ст.204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Згідно ч.1 ст.202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків , які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. П.21 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, зазначено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК). Згідно з ч.2 ст.205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин ухилення батька від участі у вихованні дочки до досягнення нею повноліття, та ту обставину, що позивача не було позбавлено батьківських прав відносно його дочки (ні матір, ні спеціалізовані заклади, де перебувала дитина, з такими вимогами до суду не звертались), зважаючи на переселення позивача із зони АТО, суд вважає, що застосуванню підлягає ч.2 ст.204 СК України, згідно у виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Враховуючи наявність у позивача пенсії, звільнення його від сплати за комунальні послуги як інваліда 2-ї групи, наявність двох повнолітніх дітей від другого шлюбу, котрих він виховував до досягнення ними повноліття, суд вважає за можливе вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідачки аліменти на утримання батька у розмірі по 50 гривень щомісячно на протязі трьох років. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України Про судовий збір, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial