Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з 21.10.1983 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано 06.10.1998 року. 07.07.2007 року сторони повторно уклали шлюб, який було розірвано 17.09.2012 року на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва. Позивач зазначає, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, предметом спору якої було нерухоме майно, розташоване у Голосіївському районі м. Києва (квартира [ADDRESS]) та Васильківському районі Київської області (садовий будинок в садовому товаристві «Мала Бугаївка» під № 86 на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області), встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки у період з 01.01.2004 року по 07.07.2007 року, тобто у той період, коли сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Як вказує позивач, у 2005 році сторонами за спільні кошти був придбаний транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2005 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17 листопада 2005 року, виданого МРЕВ-5, м. Київ. У зв'язку з тим, що відповідач за первісним позовом [PERSON] відчужила автомобіль на користь третіх осіб без його згоди, позивач просить суд стягнути на його користь з [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 48862 (сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 10 копійок, що становить ? частку від загальної вартості вказаного автомобіля згідно зі Звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 04.02.2015 року №07/424-02, наданого позивачем за первісним позовом [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, в якій просить поділити між нею та [PERSON] набутий за спільні кошти у 2002 році, у час, коли вони з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, автомобіль «Toyota Avensis», 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], придбаний на ім'я [PERSON], в рівних частках, визнавши право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на ? частину автомобіля за кожним. Мотивуючи свої вимоги, посилалася на те, що проживала у 2002 році з [PERSON] однією сім'єю, зазначила, що дійсно рішенням Васильківського містькрайонного суду Київської області від 11.07.2014 року встановлено факт проживання [PERSON] з нею однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 01.01.2004 року до 07.07.2007 року, хоча [PERSON] просив суд встановити факт проживання однією сім'єю в період з 06.10.1998 року до 07.07.2007 року. Позивач [PERSON] вважає, що автомобіль підлягає поділу згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», чинною на час придбання автомобіля, і просить поділити його між нею з відповідачем. Позивач за первісним позовом [PERSON] заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечувала. Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21 жовтня 1983 року перебували у шлюбі, який було розірвано 06.10.1998 року. 07.07.2007 року [PERSON] та [PERSON] повторно уклали шлюб, який також було розірвано 17.09.2012 року на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва. Позивач за первісним позовом зазначає про те, що з 06.10.1998 року по 07.07.2007 рік позивач та відповідач не припиняли фактичних шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Як вказує позивач, у 2005 році сторонами за спільні кошти був придбаний транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17 листопада 2005 року, виданого МРЕВ-5, м. Київ. Як вбачається з листа Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Васильків та Васильківського району при УДАІ ГУ МВС України в Київський області, від 04.02.2014 року № 84, автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], 14.12.2012 року знято з обліку для реалізації. Крім того, відповідач за первісним позовом в судовому засіданні не заперечувала той факт, що вищевказаний автомобіль був нею відчужений. Статтями 70, 74 СК України, визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. У разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше на встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положення ст. 368 ЦК України визначають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України, яка відповідає змісту ч. 2 ст. 372 ЦК України, передбачено, що у разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями ст. 71 СК України передбачено, що у випадку, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.07 р. №11, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається з рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, судом встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки у період з 01.01.2004 року по 07.07.2007 року, у той період, коли сторони офіційно у шлюбі не перебували. Згідно з положеннями ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, твердження позивача за первісним позовом [PERSON] щодо того, що автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], є спільною сумісною власністю подружжя, є доведеними та обґрунтованими, а тому, беручи до уваги, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] не було надано доказів, що 14 грудня 2012 року вказаний автомобіль нею було відчужено за згодою позивача [PERSON], існують достатні підстави для стягнення на користь останнього грошової компенсації ? частки вартості автомобіля «Volkswagen Polo», вказаної у Звіті про оцінку колісного транспортного засобу від 04.02.2015 року № 07/424-02, про достовірність якого відповідач за первісним позовом [PERSON] не заперечувала, у розмірі 48862 (сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 10 копійок. Разом з цим позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] задоволенню не підлягають у зв'язку з таким. Як вказує позивач за зустрічним позовом, автомобіль «Toyota Avensis», 2002 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], придбаний на ім'я [PERSON] у 2002 році за їх з відповідачем спільні кошти, у час, коли вони з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Як вбачається зі змісту зустрічного позову, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2014 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки у період часу з 01.01.2004 року до 07.07.2007 року. Крім цього, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.10.1983 року до 06.10.1998 року, та з 07.07.2007 року до 17.09.2012 року. Автомобіль було придбано у 2002 році, в той час, коли сторони у шлюбі не перебували, таким чином він не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, і відповідно не може бути поділений між сторонами. Доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] стосовно того, що автомобіль підлягає поділу згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вказана норма визначає об'єктом спільної сумісної власності майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, а проживання сторін однією сім'єю у 2002 році не встановлено, доказів на підтвердження придбання вказаного автомобіля [PERSON] спільно з [PERSON] суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved