Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в яком просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно списані кошти в сумі 71 670,50 грн. із карт-рахунку № [NUMBER] , безпідставно списані кошти в сумі 5 880,00 грн. із основного рахунку кредитної картки № [NUMBER] , витрати на надання правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн., та віднести судові витрати на користь держави з відповідача. Позов мотивує тим, що 24.04.2019 року, близько 14-00 виявив, що мобільний зв`язок за його особистим номером [NUMBER] заблокований без його відома, як і картковий рахунок АТ Альфа-банк № [NUMBER] , який відкрито АТ «Гідросила» в рамках зарплатного проекту. Після поновлення доступу до телефонної картки та карткового рахунку ним було виявлено несанкціоноване зняття із його банківського рахунку коштів в сумі 71 670, 50 грн. 25.04.2019 року він звернувся із заявою про даний факт до Кропивницького відділення № 1 АТ «Альфа-банк» та Національної поліції із повідомленням про злочин. 04.05.2019 року від Національної поліції ним отримано довідку про звернення (кримінальне провадження № 12019120020003172) та від банку ним отримано роздруківку із рахунку № [NUMBER] , з якої він дізнався, що 24.04.2019 року в період з 15-55 до 17-29 декількома переводами його кошти було списано на користь ManeySend та Kyivstar, які він не здійснював. 14.05.2019 року о 10-21 на відновлений номер телефону [NUMBER] із сервіс центру АТ «Альфа-банк» надійшло СМС про те, що на належний йому рахунок [NUMBER] (кредитна карта) зараховано поповнення 450 грн. Він цього не робив, оскільки кредитна карта була не активована і станом на час розгляду позову знаходиться в запечатанному конверті із не введеним первинним ПІН-кодом. Повторним зверненням до Кропивницького відділення № 1 АТ «Альфа-банк» він дізнався, що з не активованої ним кредитної картки в період з 24.04.2019 року по 25.04.2019 року було знято без його повідомлення 5 880 грн. Посилаючись на викладене та норми діючого законодавства просить задовольнити позов про захист його прав, як споживача фінансових послуг та стягнути із відповідача кошти, які безпідставно списані з його рахунків. Ухвалою суду від 07.06.2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. Зобов`язано АТ «Альфа-Банк» надати суду належним чином завірену копію договору про випуск платіжної картки по рахунку № [NUMBER] , яка випущена в рамках зарплатного проекту за генеральною угодою між АТ «Альфа-Банк» та АТ «Гідросила» з усіма додатками та Правилами користування платіжними картками в частині, що застосована до позивача. Зобов`язано АТ «ВФ Україна» надати суду інформацію щодо звернення абонента номера [NUMBER] , яке зареєстроване у відділі роботи із споживачами м. Кропивницький 25.04.2019 року близько 10 години ранку з приводу несанкціонованого блокування вказаного номеру, що відбулось 24.04.2019 року близько 12 години дня та результатів розгляду такого звернення. Відповідно до наданих позивачем уточнень, крім заявлених позовних вимог він просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану йому, як споживачу, порушенням його прав в сумі 50 000 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на зазначені в позові обставини, норми чинного законодавства та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, направив до суду відзив, що був отриманий судом після закриття підготовчого засідання, в якому просить відмовити у позовній заяві у повному обсязі, з урахуванням думки представника позивача, суд прийняв рішення про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 2 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Преамбула Закону України від 12.07.2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає, що метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 Цивільного кодексу України). За змістом статті 1 Закону № 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). З аналізу наведених законодавчих норм убачається, що вкладник є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, Згідно довідки АТ Гідросила № 04-1-107 від 06.05.2019 року та Акцепту пропозиції про укладання Угоди на обслуговування платіжних карток позивач [PERSON] є клієнтом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в якому наявні картрахунок № [NUMBER] , який використовувався ним для отримання заробітної плати та картрахунок № [NUMBER] (кредитна карта), який позивачем не активувався і не використовувався. Як зазначено позивачем 24.04.2019 року близько 14-00 він виявив, що мобільний зв`язок за його особистим номером [NUMBER] заблокований без його відома, як і картковий рахунок АТ Альфа-банк № [NUMBER] , який відкрито АТ «Гідросила» в рамках зарплатного проекту. Після поновлення доступу до телефонної картки та карткового рахунку ним було виявлено несанкціоноване зняття із його банківського рахунку 71 670, 50 грн. 25.04.2019 року позивач із заявою про даний факт звернувся до Кропивницького відділення № 1 АТ Альфа-банк та до Національної поліції із повідомленням про злочин. 04.05.2019 року від Національної поліції отримано довідку про звернення (а.с.34) та відкрито кримінальне провадження № 12019120020003172, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.35, 38). Із роздруківки із рахунку № [NUMBER] , виданої АТ «Альа-Банк» вбачається, що 24.04.2019 року в період з 15-55 до 17-29 декількома переводами кошти позивача було списано на користь ManeySend та Kyivstar. Банком, згідно виписки із поточного рахунку від 04.05.2019 року, було заблоковано сумнівний платіж з картки № [NUMBER] в сумі 33 000 грн., проте завершено операцію по перерахуванню коштів 24.04.2019 року о 17-29, без повідомлення держателя карти про велику кількість сумнівних операцій за рахунком, які відбулися в один день. 14.05.2019 року о 10-21 на відновлений номер телефону позивача 066 5930421 із сервіс центру АТ «Альфа-банк» надійшло СМС про те, що на належний йому рахунок [NUMBER] (кредитна карта )зараховано поповнення 450 грн., що вбачається із наданого розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні кредитна карта позивача не активована і станом на час розгляду позову знаходиться в запечатанному конверті із не введеним первинним ПІН-кодом, але із неактивованої кредитної картки в період з 24.04.2019 року по 25.04.2019 рік було знято кошти в сумі 5 880 грн. В порядку досудового врегулювання позивач звернувся до відповідача із заявами від 25.04.2019 року, 26.04.2019 року, 15.05.2019 року про несанкціоноване зняття коштів Претензіями держателя картки (датовані 15.05.2019 року). Відповідач у відповідях за № 424553-23.1-б\\б від 07.05.2019 року, АС «Альфа-страхування» за № 0315.218.19.01-0050.07 від 15.07.2019 року заперечив факт звернення до банку із повідомленням про втрату контролю над карткою та відмовив у виплаті страхового відшкодування в рамках Договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів платіжних карток № 248.616864250.111 від 24.04.2019 року. Довідками Національної поліції України б/н від 27.04.2019 року по кримінальному провадженню № 12019120020003172, № М-420\\117-19 від 17.05.2019 року, № 8891U7-09 від 26.07.2019 року, прокуратури Кіровоградської області № 80-431-19 від 31.05.2019 року, витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 12019120020003632 підтверджується надходження заяв позивача про вчинення кримінального правопорушення щодо нього із попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України. Довідки про вчинення кримінальних правопорушень щодо позивача отримані Кропивницьким відділенням № 1 АТ «Альфа-банк», про що свідчить штамп банківської установи та підпис особи, що їх прийняла. На день винесення рішення досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 12019120020003172 та № 12019120020003632 тривають. Повідомленнями про підготовку позовної заяви № 117434816-Rвід 01.09.2019 року, електронними документами (скрін-шотами та записами із телефонних розмов) АТ «Альфа-банк» вимагає від позивача сплатити 2 011,20 грн. заборгованості штрафу за кошти використані із кредитної картки. До матеріалів справи залучено електронні докази систематичного неодноразового звернення до позивача з вимогами про погашення кредитної заборгованості. У відзиві на позовну заяву, датованому 25.09.2019 року та отриманому судом після строку наданого судом на його подання та закриття підготовчого провадження у справі АТ «Альфа-Банк» повідомляє, що за результатами службового розслідування, встановлено, що транзакція була здійснена успішно без порушення правил Міжнародної платіжної системи. При здійсненні оспорюваної клієнтом транзакції код, що використовувався для додаткової ідентифікації та використовувався клієнтом під час проведення операції вводився. Операції проводилися без фізичного використання картки, шляхом вводу реквізитів платіжної картки із підтвердженням коду, надісланого в СМС повідомленні. Даних щодо зняття коштів із кредитної картки позивача, порядку, умов її використання, активації та поповнення поза волею держателя картки відповідач не надав. Із доданих до відзиву на позовну заяву від 25.09.2019 року документів вбачається, що на адресу позивача було надіслано лише копію тексту відзиву, без додатків. На виконання ухвали суду від 02.07.2019 року АТ «ВФ Україна» підтверджено інформацію щодо звернення абонента номера [NUMBER] , яке зареєстроване у відділі роботи із споживачами м. Кропивницький 25.04.2019 року близько 10 години ранку з приводу несанкціонованого блокування вказаного номеру, що відбулось 24.04.2019 року близько 12 години дня та відновлення карки 25.04.2019 року за зверненням абонента. Відповідачем ухвала суду від 02.07.2019 року адресованої АТ «Альфа-Банк» про надання до 24.07.2019 року належним чином завірених копій договору про випуск платіжної картки по рахунку № [NUMBER] , яка випущена в рамках зарплатного проекту за генеральною угодою між АТ «Альфа-Банк» та АТ «Гідросила» з усіма додатками та Правилами користування платіжними картками в частині, що застосована до позивача, не виконані. Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, щовжилавсіхзалежнихвіднеїзаходівщодоналежноговиконаннязобов`язання. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Тобто саме Банк несе відповідальність за збереження розміщених на рахунку клієнта коштів та належне виконання своїх зобов`язань щодо проведення банківських операцій відповідно до законодавства та укладеного договору. Використання електронного платіжного засобу (картки) при проведенні операцій за рахунком визначається з урахуванням положень Закону України «Про платіжнісистеми та переказкоштіввУкраїні». Відповідно п. 14.17 ст. 14 даного Закону банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеног опереказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченому законом для розгляду звернень скарг громадян. Так, згідно статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списанного неналежного переказу встановлені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжнісистеми та переказкоштіввУкраїні». Згідно пункту 37.2 ст. 37 даного закону на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яност акалендарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списанного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Не зважаючи на вищезазначені вимоги, відповідач, згідно власної виписки із поточного рахунку від 04.05.2019 року, заблокувавши останні платіж в сумі 33 000 грн., все ж завершив операцію 24.04.2019 року о 17-29, не повідомивши жодним чином держателя карти про велику кількість сумнівних операцій за рахунком, які відбулися в один день. Пунктом 9 розділу УІ даного Положення передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Правова позиція Верховного Суду України, сформульована в ході розгляду рішення у справі № 6-71цс15 від 13.05.2015 року в рамках провадження між банком та його клієнтом дає можливість стверджувати про те, що банки зобов`язані зі своїх коштів повертати клієнтам гроші, викрадені з їхніх карток шахраями, якщо немає доказів, що клієнти самі спровокували крадіжку своїми діями або бездіяльністю. Згідно сформульованої ВСУ правової позиції українським банкам заборонено безпідставно відмовляти власникам платіжних карт у відшкодуванні збитку при крадіжках грошей з рахунків. Банк повинен повертати людин ізниклі кошти тількиу тому разі, коли зможе довести, що заволодіння коштами клієнт асталося з його вини. Таким чином, обов`язок доказування щодо викрадення грошових коштів з банківської картки лежить не на клієнту, а на банку. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачів під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Згідно висновку, викладеному у постанові ВП ВС від 15.05.2019 року № 817/649/16 (11-1032апп18) відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон № 1023-ХІІ, який установлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Таким чином, суд встановив, що позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача та стягнення коштів, які безпідставно списані з рахунків споживача, моральної шкоди нанесеної в результаті порушення його прав, доведений в суді, вимоги базуються на нормах чинного законодавства і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 22 вищевказаного Закону, захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд вважає доведеним порушення прав позивача діями банку із метою стягнення коштів, які були викрадені із кредитної картки № [NUMBER] , що не була активована та не використовувалась позивачем. Не зважаючи на наявність кримінальних проваджень, триваючого судового розгляду справи, поданих довідок Національної поліції та своєчасного звернення у банківську установу, очевидна наявність моральної шкоди, яка заподіяна діями відповідача. Суд приймає до уваги пояснення представника позивача про суттєве емоційне напруження у родини, погіршення стану здоров`я позивача, загострення хронічних хвороб, що призвело до госпіталізації на стаціонарне лікування. Після отримання повідомлення про наявність простроченої заборгованості від 15.07.2019 року із вказівкою на те, що неіснуючий борг буде переданий до колекторської компанії, у матері позивача [PERSON] , що отримала цей лист, стався серцевий напад від якого вона померла [INFO] . Після викрадення коштів із банківських карток у позивача було порушено нормальний життєвий ритм, втрачено звичні побутові зв`язки триває лікування, спричинене стресом. З урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 5 000 грн. Крім того, позивачем понесені витрати за надання юридичної допомоги. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що 03.05.2019 року між позивачем та адвокатом Майнард Н.О. укладено договір про надання правничої допомоги. За умовами договору сума гонорару становить 10 000 грн. (п. 4.1 договору). Згідно наданої квитанції серії ВААВ № 004537 на підставі вказаного договору від 03.05.2019 року позивачем сплачено кошти в сумі 10 000 грн. (а.с. 47). Таким чином, понесені позивачем судові витрати підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по справі в сумі 3 842,00 грн.

Outcome: partial