Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на садибний житловий будинок в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що вона є спадкоємцем за законом після смерті дядька [PERSON], який помер в березні 2008 року. [PERSON], в свою чергу, прийняв спадщину після матері [PERSON], яка померла 05.04.1995 року, оскільки проживав на день смерті разом із матірю у її будинку по вул Дацюка 1 в с.Єлізаветпіль. Оскільки правовстановлюючих документів на будинок немає, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про спадщину. Просила позов задовольнити та визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок по вул Дацюка 1 в с.Єлізаветпіль Теофіпольського району з господарськими будівлями та спорудами . Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не зявився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності сторін та, згідно ч.2 ст 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ст.182 ч.1 ЦК передбачає обовязкову державну реєстрацію прав на нерухомі речі. Відповідно до ст 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Відповідно до ч.1 ст 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно ст 1218 ЦК України, входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла 05.04.1995 року, а її син [PERSON] помер в березні 2008 року ( що підтверджується свідоцтвами про смерть та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян). Згідно технічного паспорту в 1949 році був побудований житловий будинок №1 по вул Дацюка 1 в с.Єлізаветпіль, відповідно до витягу з погосподарських книг Гальчинецької сільської ради від 05.07.2016 року господарстві проживали [PERSON] та її син [PERSON], зазначений будинок до комунальної власності не належить (довідка Гальчинецької сільської ради від 05.07.2016 року). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася ( інформаційна довідка зі Спадкового реєстру). Згідно довідки приватного нотаріуса від 05.07.2016 року, позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок №1 по вул Дацюка в с.Єлізаветпіль нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок (відмова у вчиненні нотаріальних дій від 05.07.2016 року). Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року яка діяла на день смерті [PERSON], встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи, що в 1949 році [PERSON] побудувала будинок №1 по вул Дацюка в с.Єлізаветпіль та проживала в ньому по день смерті, а її син [PERSON]В проживав у ньому на день смерті матері, то суд вважає доведеним факт, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після матері [PERSON] а його єдиним спадкоємцем є позивач, то суд вважає необхідним позов задовольнити. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved