Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, який уточнив 29.05.2017 року, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно кредитного договору № б/н, укладеного 10.12.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 15000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 24.05.2015 року позичальник [PERSON] помер. 11.10.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора до Тлумацької державної нотаріальної контори, згідно отриманої відповіді 06.12.2016 року спадкоємцями померлого [PERSON], які звернулися із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] 18.12.2016 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим станом на дату смерті останнього, а саме 24.05.2015 року допустив виникнення заборгованості по кредиту в сумі 8260,64 грн. Просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 8260,64 грн. та судові витрати в сумі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте у позовній заяві просив розгляд справи провести у відсутності представника банку. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, відповідно до ст. 74 ЦПК України вважається такою, що повідомлена про час і місце судового розгляду у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а представник позивача подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити, з таких підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 10.12.2010 був укладений договір № б/н (а.с. 7-31) (далі Кредитний договір), згідно якого останній отримала кредит в розмірі 15000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», за користування яким зобов'язалася сплатити 2,5 % в місяць (30,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг позичальник надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] 11.12.2010 року знижено кредитний ліміт до 7000,00 грн., 11.12.2010 року знижено кредитний ліміт до 0,00 грн., 21.01.2011 року збільшено кредитний ліміт до 9000,00 гн., 23.02.2011 року збільшено кредитний ліміт до 11000,00 грн., 20.03.2011 року збільшено кредитний ліміт до 14000 грн., 05.08.2011 року збільшено кредитний ліміт до 15000,00 грн., 29.03.2013 року зменшено кредитний ліміт до 13440,00 грн., 09.09.2014 року встановлено кредитний ліміт 12680,00 грн., 28.10.2014 року знижено кредитний ліміт до 11920,00 грн., 08.01.2015 року знижено кредитний ліміт до 11080,00 грн., 23.01.2015 року знижено кредитний ліміт до 11080,00 грн., 06.02.2015 року знижено кредитний ліміт до 10430,00 грн., 05.05.2015 року знижено кредитний ліміт до 9240,00 грн., 29.07.2015 року знижено кредитний ліміт до 8270,00 грн. (а.с. 64). Також відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків, при цьому банку, окрім випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Так, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.12.2010 року (а.с. 4-6) відсоткова ставка по кредиту станом на день встановлення кредитного ліміту становила 2,5 % на місяць (30,00 % річних), з 01.09.2014 року відсоткову ставку було збільшено до 2,9 % на місяць (34,8 річних) та з 01.04.2015 року відсоткову ставку було збільшено до 3,6 % на місяць (43,2 % річних). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом у заяві (а.с. 7 зворот). Відповідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, на умовах передбачених даним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. [PERSON] одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти, шляхом зняття готівки з банківських банкоматів, про що свідчить виписка по особовому рахунку за період з 11.12.2010 року по 30.06.2015 року (а.с. 58-63). Однак, [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на дату смерті, а саме 24.05.2015 року допустив виникнення заборгованості по кредиту в сумі 8260,64 грн. (а.с. 4-6). 24.05.2015 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 34). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 07.10.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до Тлумацької державної нотаріальної контори (а.с. 38, 35), в якій просило: повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк» чи заводилася спадкова справа після померлого [PERSON]; включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»в спадкову массу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 8260,64 грн. Згідно отриманої відповіді Тлумацької дерджавної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 817/02-14 від 29.11.2016 року після смерті [PERSON], який помер 24.05.2015 року за заявою [PERSON], дружини померлого, була заведена спадкова справа за № 126/2015 від 29.07.2015 року та видано свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2016 року, зареєстрованих в реєстрі за № 487 та № 488 на її ім'я (а.с. 39). Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 13.12.2016 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив свої вимоги щодо сплати заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором № б/н від 10.12.2010 оку в розмірі 8260,64 грн. та попереджено, що у впадку відмови вказана сума буде стягнута в судовому порядку (а.с. 40). Але ніяких дій на виконання листу-претензії [PERSON] не було виконано. Відповідно до статті 1282 ЦК україни спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Станом на день розгляду справи відповідачкою [PERSON] жодних дій щодо повернення кредиту № б/н від 10.12.2010 року отриманого [PERSON] не виконано, будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним Кредитним договором, відповідачкою [PERSON] по справі суду не представлено. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.12.2010 року, та те, що відповідачка не подала суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання до суду позовної заяви. На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 549, 611, 612, 631, 634, 1050, 1054, 1218, 1268, 1281 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved