Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своєї позиції [PERSON] зазначив, що знаходиться з відповідачкою у шлюбі з 30.12.1999 року. Від спільного життя сторони мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сумісне життя не склалася внаслідок непорозуміння, різних поглядів на шлюб та сімю. Шлюбні відносини між сторонами почали погіршуватися з 2010 року та на теперішній час фактичного припинені. З огляду на викладене, подальше спільне життя і збереження сімї позивач вважає неможливим та просить розірвати шлюб з [PERSON] Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, суд вважає, що є підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 30.12.1999р., про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії 1-ФП № 006782, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського району міста Миколаєва, актовий запис 482. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. [PERSON] не бажає продовжувати шлюбні стосунки, вважає неможливим їх відновлення та не згоден на примирення у звязку з чим просить розірвати шлюб. Відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність заявлених вимог чинному законодавству України, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та не відповідає засадам добровільності шлюбу, визначеним ст. 24 СК України, у звязку з чим шлюб має бути розірвано. Вимоги про поділ майна та місце мешкання дитини не заявлені. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище «Кривенко». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 487 гривні 20 копійок.

Outcome: approved