Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Гаркуші-29», про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13\~553 грн. та моральної шкоди в розмірі 3000 грн., завданої внаслідок затоплення квартири. мотивуючи тим, що в серпні 2018 року його квартиру було затоплено. Затоплення відбулось з квартири № 10, що знаходиться на поверх вище та яка належить на праві власності [PERSON] З приводу затоплення складено акт. В результаті затоплення квартири позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 13 553 грн. згідно оцінки експерта-товарознавця. Окрім матеріального збитку затоплення квартири також спричинило моральну шкоду, яку позивач оцінив в 3\~000 грн. В судове засідання позивач та його представник не зявились, від позивач надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в підготовче та судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомляла належним чином, але до суду повернувся конверт із відміткою «за закінченням терміну зберігання», про причини неявки відповідачка суд не повідомила. У строк встановлений судом ухвалою відповідач відзив на позов не подала, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Враховуючи достатність доказів та те, що позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, відповідач не\~подала відзив, суд вважає, що є всі правові підстави провести заочний розгляд даної справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач є власником квартири № 7, що знаходиться в будинку № 29 на вул. Гаркуші в м. Івано-Франківську, вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.27, 28). Як вбачається із копії акту обстеження житлово-побутових умов та технічного стану квартири № 7 будинку № 29 на вул. Гаркуші від 21 серпня 2018 року (а.с.26), в квартирі позивача виявлено пошкодження стіни та стелі у санвузлах та кімнаті, що ймовірно було спричинено потраплянням води з мереж квартири, яка знаходиться вище. Причини пошкодження не вдалось встановити у звязку з тим, що воно було завдане раніше. Згідно звіту № 18/10/08 з визначення розміру матеріального збитку завданого власнику квартири, внаслідок залиття, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-12), вартість матеріального збитку завданого власнику квартири складає 13 553 грн. Над квартирою позивача знаходиться квартира № 10, яка належить на праві власності відповідачці [PERSON], що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.39). Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на прав спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами, або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири. Стаття 382 ЦК України передбачає, що власник зобовяаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із вищенаведеного, шкоди майну позивача завдано відповідачкою, як власником квартири № 10 що знаходиться в будинку № 29 на вул. Гаркуші в м. Івано-Франківську. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачкою належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, обовязок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди лежить на відповідачу. Розмір спричиненої шкоди, завданої залиттям квартири, позивач обґрунтовує висновком експерта про вартість матеріальних збитків № 18/10/08. Належних та допустимих доказів того, що кількість та розмір пошкоджень є меншою, відповідачкою суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири підлягають задоволенню в розмірі 13 553 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В п. 3 Постанови Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності, прав наданих споживам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 Постанови також передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд врахував розяснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому виходив з оцінки причинного звязку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останньої в її заподіянні, встановленої судом, та зясував, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань та втрат немайнового характеру не доведено позивачем. Із зазначених підстав суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~повязані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~повязані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження понесення судових витрат позивач надав квитанції про сплату судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. та квитанцію про сплату послуг експерта-оцінювача в розмірі 2000 грн. Відповідно до\~ч.\~1\~та ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено частково, одну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача частково, за одну вимогу у розмірі 704 грн. 80 коп. та витрати повязані з розглядом справи 2000 грн. також підлягають стягнення з відповідачки на користь позивачки. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 16, 23, ч. 2 ст. 382, 1166 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial