Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 25.07.2011 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір про надання баньківських послуг. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] станом на 31.12.2017 року становить 117 000 гривень, з яких: 2992,43 грн. заборгованість за кредитом, 108922,68 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 5084,89 грн. заборгованість за пенею та комісією. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 117 000 грн. та судові витрати. Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.04.2018 р. позов задоволено. Вирішено стягнути із [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.07.2011 р. в сумі 117\~000 грн. та 1762 грн. судового збору. Відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.01.2019 р. заочне рішення у цій справі скасоване, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відзив на позовну заяву відповідач не подавав. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання подав заяву в якій просить відмовити у задоволенні позову у зв»язку із спливом строку позовної давності. Зазначив, що відповідно умов кредитного договору (п.2.1.12.7.2.) відповідач зобов»язався погашати кредит щомісяця до 25 числа наступного місяця. У випадку непогашення заборгованості до даного числа відповідач зобов»язаний сплатити пеню за несвоєчне погашення кредитного ліміту в пільговий період. З 26 числа наступного місяця по кредитному ліміту нарахування процентів за користування кредитним лімітом наступає за базовою відсотковою ставкою. Відповідно до п. 2.1.1.12.4. умов кредитного договору, у випадку наявності простроченого кредиту, строк поверенення кредиту в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості. Згідно з п. 2.1.1.12.6.4. у випадку непогашення суми простроченого кредиту або його частини більше 210 днів весь кредит рахується простроченим. Відповідач здійснила останній платіж по кредиту 26.02.2013 р. Наступна дата повернення щомісячного обов»язкового платежу за кредитом була 26.03.2013 р. Однак, починаючи з цієї дати, відповідач не здійснювала жодних щомісячних платежів, тому відповідно до п. 2.1.1.12.6.4. на 211 день з цієї дати, весь кредит вважається простроченим. Оскільки кредит є простроченим, тому строком поверення кредиту є 211 день з моменту виникнення заборгованості, котрим є 31.10.2013 р., тому саме з цього дня слід рахувати строк позовної давності. Оскільки позивач пропустив строк позовної давності, тому відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не зявились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В свою чергу, згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] 25.07.2011 р. укладено договір №б/н шляхом написання заяви про приєднання. Відповідно до договору відповідач отримала кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Заява про приєднання разом із Умовами та правилами надання баньківських послуг, тарифів складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Із дослідженої судом заяви вбачається, що [PERSON] 25.07.2011 року отримала кредитну картку, а також ознайомлена та згідна з умовами та Правилами банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується її підписом та не оспорююється нею. Зокрема, [PERSON] зобовязалась погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, оплачувати комісії (п.1.1.2.5., 2.1.1.5. договору). Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлено, що до 01.01.2013 р. за умовами договору відповідачу надавався пільговий період повернення кредиту до 30 днів та встановлено 3% базову ставку в місяць, котра нараховується на залишок заборгованості. Відповідач зобов»язався сплачувати обов»язковий щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості та пеню, штрафи. З 01.01.2013 р. змінено тарифний план і всі картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» переведено на тарифний план «Універсальна 55 днів пільгового періоду». За умовами цього тарифного плану відповідачу надано пільговий період повернення кредиту до 55 днів та встановлено 2,5% базову ставку в місяць, котра нараховується на залишок заборгованості та за витратами здійсненими з 01.09.2014 р. 2,9%, а з 01.04.2015 р. 3,6%. Обов»язковий щомісячний платіж відповідача становить у розмірі 7%, а з 01.04.2014 р. 5% від розміру заборгованості, а також відповідач зобов»язався сплатити пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів і штрафи за порушення строків платежів. Таким чином, відповідач зобов»язався щомісячно до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, повертати кредит, шляхом внесення обов»язкових щомісячних платежів. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З дослідженого судом розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що відповідач не вчасно та не в повному обсязі проводила платежі по поверненню кредиту. Останній платіж за договором відповідач здійснила 26.02.2013 р. та в подальшому не повертала кредитні кошти. Із даного\~розрахунку встановлено,\~що у\~[PERSON]\~існує заборгованість\~за кредитним\~договором,\~з яких: 2992,43 грн. заборгованість за кредитом, 108922,68 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 5084,89 грн. заборгованість за пенею та комісією. З огляду вищенаведеного, суд приходить до висновку, що не сплачуючи обов»язкові щомісячні платежі у строк та розмірах визначених договором, [PERSON] порушила умови зобов»язання, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 117\~000 грн., котра не спростована жодними належними та допустими доказами, а тому підлягає стягненню в користь позивача. Однак, на судовий розгляд справи відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, з якою суд погоджується, виходячи з наступного. Пунктом 1.1.1.45. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що кредитом (кредитною лінією, кредитним лімітом) є розмір кош\-тів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та повернення. Згідно з п.1.1.1.50. мінімальний обов»язковий платіж розмір боргових зобов»язань клієнта, котрі щомісячно підлягають оплаті клієнтом протягом дії строку картки. Судом встановлено, що у кредитній картці вказано строк її дії 04.2015 р., а тому вона діє до останнього календарного дня вказаного місяця, тобто до 30.04.2015 р. включно. Таким чином, відповідач протягом дії картки зобов»язаний вносити мінімальний обов»язковий платіж у строки та розмірах, передбачених договором. При цьому, у п. 2.1.1.12.4 сторони визначили, що строки і порядок погашення кредиту по кредитним карткам із встановленим мінімальним обов»язковим платежем встановлений в пам»ятці про умови кредитування, яка є невід»ємною частиною договору. У п. 1.1.150. визначено, що розмір і порядок сплати щомісячних обов»язкових платежів залежить від виду платіжної картки. Оскільки [PERSON] видана кредитна картка «Універсальна», тому згідно з тарифів обслуговування даної категорії карток, у випадку виникнення кредитної заборгованості, вона з 01.01.2013 р. зобов»язана була сплачувати обов»язковий місячний платіж до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, у розмірі 7 % від заборгованості. Також у п. 2.1.1.12.4 сторони визначили, що у випадку навності простроченого кредиту строком повернення кредиту у повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості. Тобто,\~у випадку\~неналежного виконання\~відповідачем обов»язку\~по кредитному\~договору,\~сторони визначили кінцевий\~строк виконання\~зобов»язання (повернення\~кредиту)\~- 211 день з моменту виникнення такої заборгованості, який не пов»язаний із останнім день строку дії картки (30.04.2015 р.). У п. 2.1.1.12.6.4. сторони також погодили, що у випадку непогашення суми простроченого кредиту, овердрафту або його частини більше 210 днів, весь кредит вважається простроченим. Як встановлено судом, [PERSON] здійснила останній платіж за кредитом 26.02.2013 р., маючи при цьому залишок кредитної заборгованості. В подальшому [PERSON] не здійснювала жодних оплат по даному договору. Оскільки [PERSON] з 26.02.2013 р. не здійснювала щомісячні обов»язкові платежі у розмірах та строки визначених договором, не непогашала суми простроченого кредиту, що становить більше 210 днів, тому відповідно п.2.1.1.12.6.4. договору, весь кредит вважається простроченим. Враховуючи, що кредит є простроченим, тому відповідно до п.2.1.1.12.4. кінцевим строком\~виконання зобов»язання\~(повернення\~кредиту)\~є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості, а не останній день строку дії картки 30.04.2015 р. Оскільки останній\~платіж за\~кредитом було\~здійснено відповідачем\~26.02.2013\~р.\~і після\~цієї оплати\~у неї\~виникла заборгованість,\~яку вона\~не погашала,\~тому на\~думку суду\~саме з\~цієї дати\~слід рахувати\~211\~день,\~передбачений п.\~2.1.1.12.4.,\~котрий є\~кінцевим строком\~виконання зобов»язання\~та припадає\~на 25.09.2013\~р. Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що кінцевим строком виконання зобов»язання, тобто повернення кредиту в повному обсязі є 25.09.2013 р. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов»язаннями з визначенним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки кінцевим строком виконання зобов»язання є 25.09.2013 р. та позивачу було відомо про невиконання відповідачем зобов»язання у визначений договором строк та порушення його права, тому перебіг позовної давності слід рахувати саме з 26.09.2013 р. Невірне, суб»єктивне тлумачення позивачем умов договору щодо кінцевого строку виконання зобов»язання не змінює дати перебігу строку позовної давності. Враховуючи те, що позов пред»явлено у січні 2018 р., а перебіг позовної давності розпочався з 26.09.2013 р., тому суд приходить до висновку, що він поданий з пропуском строку позовної давності. У п. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Будь-яких фактичних даних, які б свідчили про зупинення строку позовної давності чи про переривання перебігу строку позовної давності, суду не надано. Враховуючи, що відповідачем подано заяву про застосування відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України строку позовної давності, при цьому позивач не подавав заяви про поновлення строку позовної давності і доказів щодо поважності причин його пропуску, оскільки вважає, що строк позовної давності не пропустив, хоча з огляду вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності пропущений, тому в задоволенні позову слід відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності позивачем.

Outcome: dismissed