Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що 17 серпня 2012 р. між Управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Володимира-Волинського та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Позивачем зобов`язання з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення виконано, а відповідачі, які проживають у кв. [ADDRESS] , своїх зобов`язань не виконують, внаслідок чого у них станом на 01.03.2020 року утворилась заборгованість перед підприємством в сумі, що становить 19844,74 грн., яка включає в себе 13900,26 грн основної заборгованості, 3477,78 грн - сума, на яку збільшується борг внаслідок інфляційних процесів, 1112,80 грн - 3% річних, 1353,90 грн - пеня, які позивач і просить стягнути з відповідачів. Крім того, просить стягнути з відповідачів судові витрати у справі. У судове засідання представник позивача не з`явилась, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, із заявою про розгляд справи за їх відсутності до суду не звертались, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечив представник позивача. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «правилами користування мережами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України», що затверджені Наказом Держкомунгоспу України від 01.07.1994 року. а також відповідними постановами Кабінету Міністрів України та рішеннями органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 17 серпня 2012 р. між Управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Володимира-Волинського та відповідачкою [PERSON] . Договору управління надає споживачеві послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані послуги. З наданих суду Відомості нарахувань-оплат по водозабезпеченню, розрахунку трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості, розрахунку інфляційних збитків, розрахунку 0,01 % пені за кожен день прострочення від простроченої суми заборгованості станом на 01.03.2020 року вбачається, що у відповідачів виникла заборгованість перед УВКГ м. Володимир-Волинський за надані послуги, що становить 19844,74 грн., яка включає в себе 13900,26 грн основної заборгованості, 3477,78 грн - сума, на яку збільшується борг внаслідок інфляційних процесів, 1112,80 грн - 3% річних, 1353,90 грн - пеня. Однак, відповідачі не бажають добровільно здійснювати погашення заборгованості. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Суд погоджується з розрахунками сум трьох відсотків річних, інфляційних втрат, та пені зробленими позивачем та долученими до позовної заяви, з яких вбачається, що станом на 01.03.2020 року вони становлять :3477,78 грн - сума, на яку збільшується борг внаслідок інфляційних процесів, 1112,80 грн - 3% річних, 1353,90 грн - пеня. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідачі не надали суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача щодо невиконання ними умов договору та наявність заборгованості за цим договором у розмірі 19844,74 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги управлінні водопровідно-каналізаційного господарства м. Володимир-Волинський є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають до задоволення. При вирішенні питання про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволені повністю, тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 2102,00 грн., котрі він поніс у даній справі та які документально підтвердженні. На підставі ст.ст.11, 509, 526, 625 ЦК України,

Outcome: approved