Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свій позов тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до банку та підписав заяву № б/н від 27.07.2010 року, згідно якої отримав кредит в сумі 23\~200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначено, що відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав згоду, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту відповідно до п. 2.1.1.5.7 договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилам надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.\~634\~ЦК України відповідно до норм якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені даним договором. В порушення умов договору відповідач від своєчасного виконання зобов`язань ухиляється, в зв`язку з чим, станом на 13.05.2018 року має заборгованість в сумі 158\~606,88 грн., із них: тіло кредиту 21\~060,99 грн., нараховано пені 127\~583,72 грн. Позивач звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, а тому сума до стягнення становить 114\~076,26 грн., з яких: тіло кредиту 21\~060,99 грн., нараховано процентів за користування кредитом 9\~962,17 грн. та нараховано пені за період з 27.07.2010 року по 01.09.2017 року 83\~053,10 грн. Посилаючись на викладене, умови договору та норми діючого законодавства просить задовольнити позов та стягнути з відповідача зазначену вище суму заборгованості і судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав клопотання про можливість розгляду справи за його відсутності та підтримання позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав суду відзив на позов та заяву про застосування строків позовної давності, крім того зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на отримання ним кредиту, ознайомлення з його умовами та доказів неналежного виконання своїх зобов`язань, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в договірних відносинах, а саме відповідач 27.07.2010 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримав платіжну картку Універсальна/«Gold». За статтями 526, 612\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 13.05.2018 року відповідач має заборгованість в сумі 158\~606,88 грн., із них: тіло кредиту 21\~060,99 грн., нараховано пені 127\~583,72 грн. Позивач звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, а тому сума до стягнення становить 114\~076,26 грн., з яких: тіло кредиту 21\~060,99 грн., нараховано процентів за користування кредитом 9\~962,17 грн. та нараховано пені за період з 27.07.2010 року по 01.09.2017 року 83\~053,10 грн. Стаття 611\~ЦК України передбачає, що в разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Даний кредитний\~договір,\~за посиланням\~позивача,\~складається з\~анкети-заяви, «Умов надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua і складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Однак, з наданої копії анкети-заяви від 27.07.2010 року не вбачається, яку саме кредитну картку бажав отримати відповідач і яка сума кредиту йому необхідна, в анкеті-заяві відсутня встановлена сума кредитного ліміту. Згідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток, наданого позивачем (а.с. 23) випливає, що існує чотири види кредитних карток «Універсальна» з різними умовами кредитування. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту саме на умовах, зазначених у позовній заяві. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року справа № 14-10цс18. Позивачем не вказано, яким чином, згідно до умов договору, вираховується заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту. На підтвердження своїх позовних вимог Банком надано розрахунок заборгованості відповідача, який підписаний представником Банку за період з 2006 року, однак не завірений належним чином печаткою юридичної особи. Враховуючи наведене, суд не може вважати письмовий доказ розрахунок заборгованості наданий позивачем, допустимим доказом обставин, викладених Банком у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обгрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а через не подання позивачем допустимих доказів у суду відсутня можливість зробити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором б/н від 27.07.2010 року. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша стаття 261 ЦК України). Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом у вересні 2018 року. Суд також погоджується з позицією відповідача, що строк дії картки закінчився у 2011 році, а позов подано 05.09.2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач, але суд дійшов висновку про відмову в позові не за пропуском строку позовної давності, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а з підстав безпідставності заявлених позовних вимог та нарахування відсотків по кредиту по закінченню строку дії кредитного зобов`язання відповідно до вище викладеної позиції Верховного Суду, тобто після закінчення дії кредитної картки. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вважає за необхідне у позові відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed