Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 12 січня 2010 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким останній позичив грошові кошти в розмірі 50\~000 дол. США, зі сплатою 2 % на місяць та зобов`язався їх повернути до 12 грудня 2011 року. Однак у встановлений в договорі строк грошові кошти позивачу повернуті не були. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 12 січня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у позивача в борг 50 000 дол. За користування позикою відповідач зобов`язався сплачувати 2 % на місяць. Позикодавець також зобов`язувався повернути кошти до 12 грудня 2011 року (а.с. 10). Факт передачі коштів підтверджується розпискою позичальника від 12 січня 2010 року (а.с. 10). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики від 18 жовтня 2017 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Звертаючись за захистом своїх прав позивач просив суд стягнути борг за договором позики в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим НБУ на день подання позову до суду. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ця норма кореспондується з приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобов`язань в іноземній валюті. Наведені приписи дають підстави вважати, що вимога позову про стягнення боргу за договором позики в гривневому еквіваленті відповідає вимогам закону. Таким чином з відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 50\~000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 03 червня 2019 року еквівалентно 1\~342 735 грн. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно проведеного позивачем розрахунку сума заборгованості за договором позики становить 2\~400\~111 (два мільйони чотириста тисяч сто одинадцять) гривень 96 копійок та складається із: основної суми боргу в розмірі 1\~342\~735 (один мільйон триста сорок дві тисячі сімсот тридцять п`ять) гривень, двох відсотків на місяць за користування позикою в сумі 617\~658 (шістсот сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 13 грудня 2011 року по 03 червня 019 року в розмірі 439\~718 (чотириста тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 86 копійок. Даний розрахунок узгоджується із вимогами закону та умовами договору і відповідачем не спростований. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесення судових витрат позивач надав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 9 605 грн. 00 коп. за подання позовної заяви до суду та 384 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивачки задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved