Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за відпущений товар. В обґрунтування позову останній зазначив, що між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу № 523 від 07.10.2014 року, відповідно до якого позивач поставив відповідачу 3860 кг. Зерна на загальну суму 13896,00 грн., а відповідач зобовязалась у строк до 01.09.2015 року поставити на приймальний пункт позивача 7720 кг. зерна на загальну суму 13896,00 грн. до теперішнього часу відповідачем не виконані умови договору не поставлена пшениця, не сплачена вартість поставленої відповідачу пшениці. Просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за відпущений товар у розмірі 13896,00 грн. та судові витрати. 08.11.2016 року позивачем подана уточнена позовна заява, в якій позивач, посилаючись на норми ст.ст. 509, 526, 627-629, 530, 532 ЦК України, просить суд зобовязати відповідача виконати п. 2. договору № 523 від 07.102.014 року та передати позивачу зерно несортової пшениці в кількості 7720 кг. по ціні 1800 грн. за 1 тону, на загальну суму 13896,00 грн. в приймальному пункті, який розташований в с. Коломийці Покровського району Дніпропетровської області, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 1378,00 грн. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON] заявлені уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], позов не визнали, про що надали письмові заперечення, відповідно до яких відповідач зазначає, що на виконання договору № 523 від 07.10.2014 року нею 22.08.2015 року була поставлена пшениця у кількості 7720 кг за накладною №1121 від 22.08.2015 року. Вважає свої зобовязання перед позивачем виконаними належним чином, що підтверджує названа вище накладна від 22.08.2015 року № 1121. Посилається на ст. ст. 202, 208, 218 ЦК України, вважає, що позивачем не доведено факт порушення умов договору збоку відповідача і рішення суду з вимог оспорювання факту вчинення правочину або окремих його частин не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового процесу, перевіривши зібрані у справі докази, прийшов до наступного. 07.10.2014 року між ТОВ Агрофірма «Обрій» та [PERSON] був укладений договір № 523, відповідно до умов якого ТОВ Агрофірма «Обрій» поставила [PERSON] 3860 кг. зерна пшениці сорту «Снігурка» по ціні 3600,00 грн. за тону, на загальну суму 13896,00 грн. (а.с.5). Вказаний факт виконання цієї умови договору підтверджується накладною № 3968 від 07.10.2014 року (а.с.6). Відповідно до п. 1 Договору ТОВ АФ «Обрій» поставляє покупцеві в особі [PERSON] - пшеницю «Снігурка» 3 тони 860 кг. на суму 13896, 00 грн.. П. 2. вказаного договору відповідач зобовязалась до 01.09.2015 року поставити на приймальний пункт позивача в с. Коломийці Покровського району Дніпропетровської області зерно несортової пшениці з врожаю 2015 р. в кількості 7720 кг. по ціні 1800 грн. за тону на загальну суму 13896,00 грн.. Згідно наявної в матеріалах справи копії накладної № 1121 від 22.08.2015 року [PERSON] поставила відповідачу пшеницю в кількості 7720 кг. Сума вартості зерна по накладній не вказана. Однак суд, даючи належну правову оцінку копії накладної № 1121 від 22.08.2015 року, надану відповідачем і яка була залучена за клопотанням відповідача та її представника до матеріалів справи, звертає свою увагу на те, що на даному бланку внутрішньогосподарської призначення відсутній підпис, від кого було прийнято озиму пшеницю та печатка в підтвердженні прийняття товару позивачем. Але оскільки представники позивача ніяким чином не змогли спростувати наявність у відповідача даного документу, та не надали інших доказів, які б вказували на його недостовірність, суд приймає його до уваги, як письмовий доказ, що містить відомості про обставини які мають значення для справи. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 27 ЦПК України передбачено права та обовязки осіб, які беруть участь у справі. Частина друга цієї ж статті вказує, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження для підтвердження своїх вимог або заперечень подати усі наявні у них докази, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось - до початку розгляду справи по суті. Оскільки представниками позивача у відповідності до вищезазначених норм цивільно-процесуального Кодексу не надано інших письмових документів - доказів по справі (акти ревізії по господарству, інша бухгалтерська документація, не заявлено клопотання у разі необхідності призначенні судово-бухгалтерської експертизи, інші документи), якими було б підтверджено не виконання договірних зобовязань з боку відповідача, а ті клопотання , які були заявлені представниками позивача вони суперечать вимогам ч. 2 ст.27 ЦПК України, оскільки заявлені після початку судового розгляду справи по суті. З огляду на це суд вважає, що представники позивача не в повній мірі довели обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог при звернені до суду з зазначеним позовом. У відповідності до договірних правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає, що договір від 07.10.104 року № 523 за своєю правовою природою є договором міни. Відповідно до\~ст. 715 ЦК України\~за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 716 ЦК України\~до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, \~\~положення\~ \~про \~\~договір \~\~поставки,\~\~ договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено судом, позивачем виконані свої зобовязання по договору, що підтверджується накладною від 07.10.2014 року № 3968, та підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні. Відповідачем на підтвердження виконання вказаного договору надана накладна від 22.08.2016 року № 1121, відповідно до якої [PERSON] було передано ТОВ Агрофірмі «Обрій» на виконання договору від 07.10.2014 р. 7720 кг. пшениці (графа «кількість» стовпчик «прийнято»). Таким чином, суд вважає, що відповідачем були виконані істотні умови договору від 07.10.2014 року, а саме п. 2. Договору в строк до 01.09.2015 року поставити ТОВ Агрофірмі «Обрій» 7720 кг. пшениці. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем не доведений у судовому засіданні факт порушення умов договору з боку відповідача, у звязку з чим, вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed