Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним третейського застереження, передбаченого п.10.3 Кредитного договору №800003722, що був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» 29 квітня 2008 року та [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що 29.04.2008 між ним і банком був укладений договір про кредитний договір №800003722, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у розмірі 57648 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,30 % річних з кінцевим строком повернення до 29.04.2023 року. Кредит був наданий для оплати/часткової оплати вартості двохкімнатної квартири. Пунктом 10.3 кредитного договору передбачено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням цього договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенні у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з даним договором. Сторони домовилися, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їхнього спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання та виклику сторін. [PERSON] вважає, що вищевказаний пункт кредитного договору суперечить нормам чинного законодавства і є таким, що підлягає визнанню його недійсним, оскільки порушує права позивача, позбавляє його права на судовий розгляд, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати державного мита, передбаченого ст.22 Закону України «Про захист прав споживача» тощо. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючи згідно довіреності від 24.03.2015 (а.с.5) підтримала заявлені вимоги і пояснила, що позивач отримав кредит у 2008 році із сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим строком повернення до квітня 2023 року. У зв'язку із заборгованістю по кредитним правовідносинам, пов'язаною в тому числі і зміною курсу долара до гривні, відповідач звернувся з позовом до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором до Постійно діючого третейського суду. Вважає, що п.10.3 укладеного договору про третейський розгляд спорів, порушує права позивача, оскільки справи щодо захисту прав споживачів послуг банку не підлягають розгляду третейськими судами. Зазначає, що третейське застереження заважає позивачу достатньо використовувати свої права як споживача, позбавляє його права на судовий розгляд, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати державного мита. Представник відповідача явку свого представника не забезпечив в судові засіданні, повідомлявся належно. Суд, з врахуванням думки представника позивача, вважає за можливе розгляну справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані в справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Договір є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Судовим розглядом встановлено, що 29 квітня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступник ПАТ «Альфа-Банк») укладений кредитний договір №800003722. Встановлено, що за умовами кредитного договору позивачу було надано кредит у розмірі 57 648 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,30 % річних з кінцевим строком повернення до 29.04.2023 року. Кредит був наданий для оплати/часткової оплати вартості двохкімнатної квартири. Сторони договору домовились, що усі спори та розбіжності, які виникають між ними, підлягають врегулюванню шляхом взаємних консультацій та переговорів. Пунктом 10.3 Розділу 2 кредитного договору передбачено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням цього договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенні у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту. Сторони домовились, що спір розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з даним договором. Сторони домовилися, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їхнього спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання та виклику сторін. Договір підписаний обома сторонами та зазначено, що договір отриманий позичальником - позивачем по справі. Отже, зі змісту третейського застереження, встановленого п. 10.3 кредитного договору, яке відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди», суд вбачає, що сторони на стадії укладення договору, включили до нього умови про розгляд спору в третейському суді, який може виникнути у зв'язку з укладенням та виконанням цього договору, обравши спосіб захисту, що передбачений ст. 16 ЦК України. Судом з'ясовано, що на час розгляду справи рішенням Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 800003722 від 29.04.2008 задоволено. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1,2,3,5,6 ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України в редакції, чинній на час укладення сторонами спірного договору, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 17 ЦПК України - сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що юридичні або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарський правовідносин, крім випадків передбачених законом. Перелік таких випадків міститься в ст. 6 Закону України «Про третейські суди», редакція якої чинна на час укладення сторонами спірного договору (квітень 2008), на відміну від нині чинної редакції, а саме не заборонено третейським судам розглядати спори у справах щодо захисту прав споживачів послуг банку. Спір може бути пред'явлений на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Рішенням Конституційного Суду України від 10.01.200 (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних, господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22. ст. 64 Конституції України). За змістом абзацу 5 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст.17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Зазначена правова позиція викладена у Постанові судової палати у справах Верховного Суду України від 06 червня 2012 року, що у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим і має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, укладення сторонами третейської угоди про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права звернення до суду, а є одним із засобів реалізації права на захист своїх прав. Таким чином, при укладенні кредитного договору сторони досягли згоди щодо вирішення спорів, які можливо виникатимуть в процесі його виконання, третейським судом, а чинним на час укладення договору (квітень 2008 року) законодавством не встановлювалося заборон розгляду таких спорів третейським судом. Відтак наявність третейського застереження у спірному договорі не суперечить Закону. Відповідно із ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Даючи юридичну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, враховуючи те, що третейське застереження, внесене у кредитний договір жодним чином не порушує права позивача на захист своїх прав у судах загальної юрисдикції, з огляду на відсутність підстав для визнання недійсним третейського застереження відповідно до ст.215 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed