Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовною заявою про стягнення з ТзОВ «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія - Інвест» на користь [PERSON] (іпн - [NUMBER] ) 721 574, 85 грн. заборгованості з урахуванням 3% річних від простроченої суми, та 7215,75 грн. сплаченого судового збору. Заявлені вимоги мотивує тим, що 04 квітня 2018 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія - Інвест» позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі плюс Україна» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за №834. За вищевказаним договором сторони зобов`язуються в майбутньому укласти в належній формі та підписати Основний договір, до підписання якого Сторона -1 (відповідач) забезпечить введення в експлуатацію будинку за адресою: [ADDRESS] та після оформлення та реєстрації права власності за собою на 2-х кімнатну квартиру площею 76, 98 кв.м за будівельним номером [ADDRESS] в цьому будинку передає цю квартиру у класність Стороні -2 (позивачу) в порядку, що встановлений цим договором. Згідно з умовами попереднього договору, Позивач зобов`язувався в термін, встановлений договором сплатити відповідачу забезпечений платіж у сумі 1539 600 грн., що на день укладення попереднього договору еквівалентно 58 474, 18 доларів США. Станом на 07.03.2019 р. позивачем сплачено 1 069 800 грн. 07 березня 2019 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія - Інвест» позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі плюс Україна» було укладено договір про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири. Згідно з п.3 даного договору, Відповідач зобов`язувався повернути позивачу кошти в розмірі 1 069 800 грн. протягом сорока календарних днів з моменту підписання цього договору шляхом перерахування на банківські реквізити з призначенням платежу - повернення грошових коштів. Зазначений строк закінчився 15.04.2019 року. Після неодноразових звернень щодо повернення боргу, на банківський рахунок позивача поступили кошти у розмірі 350 000 грн. Станом на 08.05.2019 року несплачені витрати становлять 719 800 грн. Крім того, станом на 15 квітня 2019 року відповідач прострочив виконання свого зобов`язання, згідно Договору про розірвання на 30 календарних днів, в результаті чого сума пені становить 1774, 85 грн. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. 30 жовтня 2019 року на адресу суду поступив відзив від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум»,який мотивований тим, що заборгованість відсутня, оскільки відповідач таку погасив, що підтверджується платіжними дорученнями. Крім того, представник відповідача вважає, що доводи позивача щодо стягнення 3% річних є необгрунтованими та недоведеними. На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову. 17 червня 2020 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог так як відповідач перерахував позивачу заборгованість у розмірі 719 800 грн. Просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 774,85 грн. та судовий збір у розмірі 840 грн, 80 коп. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив такі задоволити. В судове засідання відповідач та треті особи повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши думку позивача та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 04 квітня 2018 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Оптимум», [PERSON] та ТОВ «Енерджі плюс Україна» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири за будівельною адресою: [ADDRESS] , за будівельним номером [ADDRESS] , загальна проектна площа 76,98 кв. м. Сторони погодили, що вони укладуть Основний договір на умовах, передбачених попереднім договором купівлі-продажу, протягом 4-го кварталу 2019 року, але не пізніше, ніж 60 днів з моменту проведення державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Продавцем на Об`єкт та за умови виконання Покупцем вимог розділу 4 попереднього Договору. Сторони договору погодили, що Покупець зобов`язується сплатити Продавцю забезпечувальний платіж, що дорівнює сумі коштів, яка у національній валюті України гривні складає 1539 600 грн., що на день укладення попереднього договору еквівалентно 58 474, 18 доларів США. На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири позивачем було сплачено на користь відповідача суму грошових коштів, що дорівнює 1539 600 грн. що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. У зв`язку із невиконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань із будівництва житлового будинку, 07 березня 2019 року між відповідачем, позивачем та третьою було укладено Договір про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири посвідченого 04 квітня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за №834. Пунктом 2 цього Договору відповідач зобов`язався протягом 40 (сорока) робочих днів повернути позивачу забезпечувальний платіж, який був сплачений на момент підписання цього Договору, а саме: 1539 600 грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача. Зазначений строк закінчився 15.04.2019 р. Так, судом встановлено, що станом на день подання позовної заяви, відповідач не провів оплати в розмірі 719 800 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України). За правилами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Строк виконання зобов`язання встановлений ст. 530 ЦК України, згідно з якою якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За вимогами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України, в якій зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживача» встановлено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Судом враховано той факт, що 04 квітня 2018 року між позивачем, відповідачем та третьою особою було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно предмету якого відповідач повинен був забезпечити введення будинку в експлуатацію та після оформлення і реєстрації права власності на об`єкт, передати такий у власність позивачу як споживачу послуги за умовами Попереднього договору. Частиною 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Так, судом встановлено, що станом на 15 травня 2019 року відповідач прострочив виконання свого зобов`язання, згідно договору про розірвання на 30 календарних днів. Сума відсотків за прострочення (3% річних від простроченої суми 719 800 грн. за 30 календарних днів становить 1774,85 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши наданий позивачем розрахунок та враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за Договором про розірвання Попереднього договору від 04 квітня 2018 року не виконував належним чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1774, 85 грн. (сума відсотків за прострочення) Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved