Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позов мотивує тим, що його батькові [PERSON] на праві особистої власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. В даному житловому будинку позивач зареєстрований та проживає зі своєю сім'єю з 1961 року та по даний час. Після смерті батька відкрилась спадщина на вказане будинковолодіння, спадкоємцями першої черги є він та відповідач у справі, як діти померлого. В 2011 році належним чином оформив спадкові права на 1/2 частину житлового будинку, [PERSON] зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але спадкові права не оформила. Однак, з 1966 року [PERSON] в даному будинку не проживає, інтересу до майна не виявляє. Оскільки, тривалий час він користується будинком, сплачує комунальні послуги, веде господарство, на підставі ст.ст. 328, 392, 344 ЦК України просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на належну [PERSON] 1/2 частину вказаного будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, розгляд справи просила проводити за наявними доказами. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований і проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] з 25.12.1961 року, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с. 16 зворот). З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в цілому на праві особистої власності належав [PERSON] (а.с. 5). Такі ж дані містяться в інвентаризаційній справі №1520 на вказане будинковолодіння. [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 4). Спадкоємцями першої черги по його смерті були його діти: [PERSON] та [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду від 09.11.2011 року за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а саме: на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 681/97р, заведеної до майна померлого [PERSON], відповідач [PERSON] зверталася в Першу Луцьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (а.с. 33 зворот). Отже, [PERSON] прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак належним чином не оформила правовстановлюючі документи на спадкове майно. З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що [PERSON] в належній їй частині житлового будинку по [ADDRESS] з 1966 року не проживає, інтересу до майна не виявляє, житловим будинком користується позивач у справі, відповідач щодо цього заперечень немає. Окрім того, дана обставина стверджується поданою до суду заявою про визнання позову. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України установлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України правила статті 344 Цивільного Кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, щопозивач добросовісно і відкрито на протязі більше 10 років користується нерухомим майном в цілому, в тому числі і частиною будинковолодіння, яка мала б належати відповідачу [PERSON]як спадщина після смерті батька, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, задоволення вимог позову не порушує права інших осіб, а тому за позивачем слід визнати право власності на цю частину будинковолодіння за набувальною давністю.

Outcome: approved