Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач Державне\~агентство рибного\~господарства України\~в особі\~Азовського басейнового\~управління Державного\~агентства рибного\~господарствазвернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 26350,00 гривень та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 серпня 2018 року о 08 годині 00 хвилин в озері Сиваш в районі с. Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області, громадянин [PERSON] займався незаконним ловом риби забороненим знаряддям лову сіткою. При цьому було виловлено рибу лобань в кількості 34 особини, рибу піленгас в кількості 9 особин, чим завдав матеріальних збитків згідно з розрахунком до Додатку № 1 «Такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України» до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року № 1209, на суму 26350,00 грн. Адміністративний матеріал відносно [PERSON] був направлений на розгляд до суду. 27 червня 2019 року Генічеським районним судом [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 4 ст. 85 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Позивач належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явився, представник позивача Лєдовський Р. надав клопотання в якому просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 895, Державне агентство рибного господарства України (Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» від 30 вересня 2015 року № 894, Азовське басейнове управління Державного агентства рибного господарства є територіальним органом Державного агентства рибного господарства України, діє у складі Держрибагентсва як відокремлений структурний підрозділ і йому підпорядковується. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають такі повноваження, зокрема, визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Отже Азовське басейнове управління Державного агентства рибного господарства є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. З матеріалів справи вбачається, що постановою Генічеського районного суду від 27 червня 2019 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення на момент розгляду адміністративної справи, а заяву про стягнення збитків залишено без розгляду на підставі ст. 40 КУпАП. Під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що 23 серпня 2018 року о 08 год. 00 хв. громадянин [PERSON] в озері Сиваш в районі села Генічеська Гірка, здійснював незаконний лов риби забороненими для любительського рибальства знаряддям лову сіткою, не маючи спеціального дозволу на промисел, при цьому виловив рибу лобань 34 особини, рибу піленгас 9 особин, завдавши шкоди рибним ресурсам України на суму 26350 гривень, чим порушив п. 3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства», та вимоги ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ». Своїми діями гр. [PERSON] скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 85 КУпАП. Свою вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дана постанова набрала законної сили 07 липня 2019 року. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином обставини, встановлені постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 27 червня 2019 року є встановленими та визнаними відповідачем, тому суд приходить до висновку, що вказана постанова суду підтверджує факт завдання шкоди саме відповідачем. Відповідно до п. 1.6 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 року №02-5/744 у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини порушника (ст. 1166, 1172 ЦК України). Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Згідно до ст. 13 Конституції України - земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Частиною 1 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» - шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. Статтею 63 Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України встановлено, що грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зараховується до спеціального фонду в складі місцевого бюджету, тобто до місцевого природоохоронного фонду за місцем нанесення шкоди довкіллю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги Державного агентства\~рибного господарства\~України в\~особі Азовського\~басейнового управління\~Державного агентства\~рибного господарства(Азовський рибоохоронний патруль) законні та обґрунтовані, а тому підлягають повному задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в сумі 1921 грн. по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved