Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом та просив звільнити з-під арешту автотранспорт: сідловий тягач марки DAF ТЕ95XF, номер кузова/шасі ХLRTE47XS0E477463, номер державної реєстрації АМ4694АР, 1998 року випуску та напівпричіп-платформу марки МАЗ 7310.025, номер кузова/шасі Y6973100270А65386, номер державної реєстрації АМ 8403 ХХ, 2007 року випуску, який належить [PERSON], накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.06.2010 року № 507055, постановою від 24.06.2011 року № 21188202, постановою від 14.06.2012 року № 32942000. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 20.06.2008 року укладений кредитний договір № МК 121-08NW, а 28.05.2008 року кредитний договір № НМ-34-08. З метою забезпечення виконання зазначених зобовязань сторони уклали договори застави, яким [PERSON] передав у заставу сідловий тягач DAF та напівпричіп-платформу МАЗ. Під час продажу предметів договорів застави стало відомо, що відділом ДВС Новоград-Волинського МРУЮ накладено арешт на майно [PERSON], в тому числі і на предмети застави. Оскільки заставодержатель має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, тому позивач вважає свої права порушеними та просить звільнити з-під арешту зазначений автотранспорт. Представник позивача в заяві уточнив позовні вимоги та наполягає на звільненні з-під арешту лише сідлового тягачу марки DAF ТЕ95XF, оскільки арешт з напівпричіпу-платформи марки МАЗ 7310.025 вже знятий ухвалою суду. Уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Просить розгляд справи провести без його участі, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув повторно. Про час і місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, заяв, заперечень до суду не надійшло. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського МРУЮ у своїй письмовій заяві просила проводити розгляд справи без її участі. Щодо вирішення справи по суті покладається на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Доповівши зміст заявлених вимог, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 20.06.2008 року укладений кредитний договір № МК 121-08NW, а 28.05.2008 року кредитний договір № НМ-34-08 про отримання кредитних коштів 75\~000 грн. та 140\~000 грн. (а.с. 14-20). З метою забезпечення виконання зазначених зобовязань сторони уклали договір застави № НМ-34-08 від 28.07.2008 року, яким [PERSON] передав у заставу напівпричіп-платформу марки МАЗ 7310.025, номер кузова/шасі Y6973100270А65386, номер державної реєстрації АМ 8403 ХХ, 2007 року випуску, та договір застави № МК 121-08NW від 23.06.2008 року, яким передав у заставу сідловий тягач марки DAF ТЕ95XF, номер кузова/шасі ХLRTE47XS0E477463, номер державної реєстрації АМ4694АР, 1998 року випуску (а.с. 6-13). Обтяження на предмет застави - сідловий тягач марки DAF ТЕ95XF зареєстровано 02.07.2008 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 4-5). \~\~\~ Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду № 2-148/10 від 28.01.2010 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернуто стягнення на предмет застави - напівпричіп-платформу марки МАЗ 7310.025 (а.с. 21-22), а заочним рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська № 202/31458/13/ц від 27.09.2013 року звернуто стягнення на сідловий тягач марки DAF ТЕ95XF (а.с. 23). Одночасно встановлено, що 17.06.2010 року постановою державного виконавця № 507055 на виконання ухвали суду № 2-10659 від 30.04.2010 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк». 24.06.2011 року постановою державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 21188202 повторно на все рухоме майно [PERSON] в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» накладено арешт. Постановою державного виконавця від 12.03.2012 року виконавчий лист повернутий стягувачу без виконання. Також 14.06.2012 року постановою державного виконавця на підставі виконавчого листа № 2-3951, виданого 06.12.2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» накладений арешт на все майно [PERSON] Згідно ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська № 2-10659 від 25.03.2011 року знятий арешт з напівпричіпа-платформи марки МАЗ 7310.025, номер кузова/шасі Y6973100270А65386, номер державної реєстрації АМ 8403 ХХ, 2007 року випуску. Стаття 589 ЦК України визначає, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 672 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Також ст. 23 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає, що відповідно забезпечувального обтяження обтяжував має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобовязання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно встановленим пріоритетом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Як розяснив п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26 грудня 2003 року вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Згідно розяснень п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Оскільки судом під час розгляду справи встановлено, що право застави позивача виникло до моменту накладення вищезазначених подальших арештів, враховуючи, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається в черговості їх реєстрації і обтяжувач з вищим пріоритетом, \~в даному випадку позивач, має \~\~переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження \~суд вважає, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому задовольняє їх в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved