Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач в червні 2016 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, стягнення аліментів та моральної шкоди, провадження у якій було відкрито ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Шклярука Д.С. від 30.06.2016 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року по справі призначено судову товарознавчу експертизу. У зв`язку із закінченням повноважень судді Шклярука Д.С., справа була після повторного автоматичного розподілу 16.03.2017 року передана для розгляду по суті судді Волошину Є.В Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2017 року в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору були залучені Гаражно-будівельний кооператив «Янтарний» та ТОВ «Купецький дім». 04.10.2017 року позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги. Протокольною ухвалою суду від 08 листопада 2017 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Справа перебувала у провадженні судді Волошина Є.В. призначеного на посаду судді строком на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року, закінчилися повноваження судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 26.10.2018 року було прийнято до провадження та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. В обґрунтування позовних вимог позивач в уточненій позовній заяві посилався на те, що 18 липня 2009 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Шлюбний договір не укладався. В шлюбі дітей немає. Особисті стосунки між подружжям розірвано, подальше подружнє життя неможливе. Угоди про поділ спільного майна не досягли. В шлюбі було придбано наступне майно: ріжучий плоттер СЕ 5000-120 (48000 грн.); стіл макетний (2000 грн.); комп`ютер робочий (2000 грн.); комп`ютер домашній (3000 грн.); друкуючий плоттер Encad Novojet 750 - 2 шт. (54000 грн.); принтери HP Color2605 - 2 шт. (4000 грн.); принтер Epson- 2шт. (8000 грн.); стіл письмовий - 3 шт. (3000 грн.); ноутбук Lenovo Idea Pad G500A 59-401208 (4000 грн.); Різограф GR2710 з додатковим змінним барабаном (15000 грн.); різак для паперу -2 шт. (3000 грн.); кондиціонер Rotex Raс 12-Т (4319,52 грн.); станок в`язальний Gomda виробництво Китай - 3 шт. (82500 грн.); станок в`язальний ПА8-33, виробництво Чернівці -3 шт. (66000 грн.); станок для нанесення ПВХ- покриття (58027,50 грн.); компресор повітряний високого тиску (6000 грн.); бойлер для нагрівання води (4000 грн.); холодильник Іndesit NBA 18 FNF (6665,00 грн.); морозильна камера (2901,82 грн.). Загальна вартість спільно набутих речей складає: 376413,84 грн. Зазначеними речами подружжя користувалося спільно. Наразі відповідач позбавив позивача можливості спільно користуватися зазначеними речами. Всі речі знаходяться у відповідача. Оскільки відповідач не надав майно на експертне дослідження, для визначення вартості майна позивач використав інтернет ресурс, а саме сервіс об`яв в Україні, сайт OLX.UA, в якому продаються аналогічні товари. Крім того, в шлюбі було придбано гараж [ADDRESS]. На придбання гаражу було витрачено 60000,00 грн. Спільними трудовими та грошовими зусиллями був проведений сучасний ремонт гаражу. Позивач вказав, що він є інвалідом ІІ групи з дитинства по зору, отже є непрацездатним і має право на утримання (аліменти) в розмірі 1500,00 грн. від працездатної дружини, яка займається бізнесом. Також відповідач проявляє позивачу відкриту неповагу, нечемно поводиться з ним, принижує його репутацію перед спільними знайомими, діловими партнерами та позбавила його житла. Обмежує його у праві користування спільним майном та неповажно звертається до нього. Крім того, 19 червня 2016 року здійснила щодо нього протиправні дії кримінального характеру шляхом заволодіння усіма грошовими коштами з банківських карток: картки для виплат та кредитної картки, що змусило його звернутися до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину. Моральна шкода ним оцінена в розмірі 10000,00 грн. Просив суд: поділити спільне майно, виділивши відповідачу всі нажиті речі та виплатити позивачу компенсацію у розмірі 188206,92 грн., що становить Ѕ вартості. Залишити право користування Гаражем № [ADDRESS] відповідачу, стягнувши з нього на користь позивача грошову компенсацію в розмірі Ѕ вартості, сплаченої за договором від 01 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , що становить 30000 грн.; стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви; стягнути з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя- залишено без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в уточненій позовній заяві та просив суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Надала відзив на позов, відповідно до якого просила суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Вказала, що позивач перелічивши майно, яке за його переконанням є спільно нажитим за час шлюбу, не надає належних та допустимих доказів, крім декількох позицій - це кондиціонер Rotex (2899 грн.), морозильна камера (4000 грн.) та холодильник Indesit (3777 грн.), які б свідчили про його придбання в період шлюбу. Ноутбук Lenovo Idea Pad G500A 59-401208 є її особистим майном та не підлягає поділу, тим паче ноутбук було втрачено при спільному проживанні. Принтер HP Color 2605 було придбано 09 квітня 2009 року, ще до шлюбу з [PERSON] та не об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Столів, про які зазначає позивач в позові, як стіл для маркування та 3 письмових столи подружжя ніколи не купляли. Ці столи надавались їй, як приватному підприємцю за договором оренди, укладеним з ТОВ «Купецький дім». Також не надано жодного доказу придбання іншого зазначено в позові майна. Просила суд залишити їй кондиціонер Rotex Raс 12-Т та холодильник Indesit NBA 18 FNF. Що стосується придбання гаражу № [ADDRESS], то право власності на даний гараж за нею не зареєстровано. Станом на 01.11.2017 року вона вибула та не є членом «Гаражно-будівельного кооперативу «Янтарний». Щодо стягнення щомісячно на користь позивача аліментів в розмірі 1500,00 грн., та моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., то вважає що дані вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просила в задоволенні позову відмовити. Представники третіх осіб Гаражно-будівельного кооперативу «Янтарний», Товариства з обмеженою відповідальністю «Купецький дім» в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, а також виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Положеннями ч. 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи тривалість розгляду вказаної справи, та повторну неявку представника відповідача, суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, про що зроблений актовий запис за №284. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Від даного шлюбу дітей немає. Позивачем заявлені вимоги щодо поділу спільно нажитого в шлюбі майна, а саме: ріжучого плоттера СЕ 5000-120 (48000 грн.); стола макетного (2000 грн.); комп`ютера робочого (2000 грн.); комп`ютера домашнього (3000 грн.); друкуючого плоттера Encad Novojet 750 - 2 шт. (54000 грн.); принтера HP Color2605 - 2 шт. (4000 грн.); принтера Epson- 2шт. (8000 грн.); стола письмового - 3 шт. (3000грн.); ноутбука Lenovo Idea Pad G500A 59-401208 (4000 грн.); Різографа GR 2710 з додатковим змінним барабаном (15000 грн.); різака для паперу -2 шт. (3000 грн.); кондиціонера Rotex Raс 12-Т (4319,52 грн.); станка в`язального Gomda виробництво Китай - 3 шт. (82500 грн.); станка в`язального ПА8-33, виробництво Чернівці -3 шт. (66000 грн.); станка для нанесення ПВХ-покриття (58027,50 грн.); компресора повітряного високого тиску (6000 грн.); бойлера для нагрівання води (4000 грн.); холодильника Іndesit NBA 18 FNF (6665,00 грн.); морозильної камери (2901,82 грн.) та стягнення на його користь компенсації половини вартості майна на суму 188206,92 грн. Для визначення ринкової вартості спірного майна Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2017 року було призначено судову товарознавчу експертизу. Відповідно до Висновку судово-товарознавчої експертизи №2345-17 від 24.07.2017 року, ринкова вартість наданого на експертне дослідження майна, складає 13886 грн. 34 коп. На дослідження було надано наступне майно: кондиціонер Rolex Raс12-Т, дата придбання 2011 рік (залишкова ринкова вартість 4319 грн. 52 коп.); холодильник Indesit NBA 18 FNF, дата придбання 2013 рік (залишкова ринкова вартість 6665 грн. 00 коп.); морозильна камера Elenberg, 185, дата придбання 2011 рік ( залишкова ринкова вартість 2901 грн.82 коп.). Інше зазначене в позові позивачем спірне майно на дослідження експерту не надано, так як і не надано суду належних доказів щодо придбання подружжям переліченого в позові майна. В порядку ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За Сімейним кодексом України встановлена та діє презумпція спільності майна подружжя (ст.60 цього Кодексу), суть якої полягає у тому, що якщо майно було набуте за час шлюбу, то передбачається ( презумується), що воно є спільним. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю ( ст.63 СК України). Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Однак сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, а не кошти, які належали їй/йому особисто. Виходячи із вищевикладеного, оскільки в судовому засіданні безспірно встановлено, що в період шлюбу було придбано наступне майно: морозильна камера Elenberg, 185, кондиціонер Rotex Raс 12-Т, холодильник Indesit NBA 18 FNF, тому суд доходить висновку про поділ його в натурі виділивши: [PERSON] морозильну камеру Elenberg, 185, дата придбання 2011 рік (залишкова ринкова вартість 2901 грн.82 коп.), [PERSON] кондиціонер Rotex Raс 12-Т (залишкова ринкова вартість 4319 грн. 52 коп.); холодильник Indesit NBA 18 FNF (залишкова ринкова вартість 6665 грн. 00 коп. Оскільки вартість виділено майна відповідачу становить 10984 грн.52 коп., а вартість виділено в натурі майна позивачу становить 2901 грн.82 коп., то із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 4041 грн.35 коп. грн. ( 10984 грн.52 коп. - 2901 грн. 82 коп. = 8082 грн.70 коп. : 2 = 4041 грн. 35 коп.). В судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу подружжям було сплачено за гараж [ADDRESS] 60000 грн. Так, згідно з паспортом на володіння кооперативним гаражем [ADDRESS] [PERSON] є членом Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Янтарний». Заперечуючи проти позову відповідачка зазначила, що станом на 01.11.2017 року вона вибула з членів Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Янтарний», однак жодних доказів суду не надано, тому беручи до уваги, що сторонами не заперечувався факт оплати 60000 грн. за спірний гараж, суд доходить висновку про стягнення з відповідача компенсації половини сплаченої суми в розмірі 30000,00 грн. (60000 грн. : 2 = 30000 грн.). Щодо заявлених позовних вимог позивача про стягнення щомісячних аліментів на його утримання в розмірі 1500,00 грн., суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривен; для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач є інвалідом дитинства по зору та має ІІ групу інвалідності та отримує пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок захворювання у дитинстві за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». [PERSON] з 2017 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, про що свідчать дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, згідно з якими [PERSON] взятий на облік, як приватний підприємець 25.05.2017 року, перебуває на обліку, як платник податків, в Камянській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мав інвалідність до реєстрації шлюбу з відповідачем, отримував та отримує пенсію, працював та вів іншу діяльність, яка приносила доходи, у позивача наявна значна кількість нерухомого майна, також суд бере до уваги що позивач не надав суду належних доказів щодо свого матеріального стану, так і матеріального стану відповідача, а тому суд доходить висновку, що позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь відповідача аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно з дня подання заяви. Позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку про необґрунтованість позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки до суду не надано належних доказів завдання моральної шкоди, яка полягає у порушенні зобов`язання держави діяти лише на підставі та в межах повноважень, та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України. Також не надано доказів існування факту заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідачів, факту протиправної поведінки відповідача, внаслідок чого йому могло б бути завдано моральної шкоди, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків до відповідача. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи із вищевикладеного, аналізуючи обставини в їх сукупності, оскільки позивачем не надано належних та допустимих достатніх доказів на підтвердження того, що йому діями [PERSON] була спричинена моральна шкода та в чому вона виразилася, а також не довів розмір шкоди, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial