Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що він є власником будинку [ADDRESS] . Житловий будинок позивач придбав у [PERSON] , якій дозволив і надалі там проживати разом із сином [PERSON] , на праві найму. [PERSON] в січні 2020 року померла та була знята з реєстрації. Відповідач зареєстрований у вказаному житлі, однак протягом останніх 4 років там не проживає. Інтересу до житла відповідач не виявляє, витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує. В добровільному порядку зняти відповідача з реєстрації не має можливості. Відтак позивач вважає, що дана обставина не дозволяє йому розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються його права та інтереси, як власника житла. А тому, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України, в тому числі, і шляхом опублікування судового оголошення. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.9) доводиться та обставина, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до відомостей наданих Торчинською селищною радою (а.с. 13), відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . Факт реєстрації відповідача у належному позивачу будинку, крім того, підтверджується довдкою Торчинської селищної ради № 2078 від 25.08.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в житлі позивача, однак там фактично не проживає з 2018 року, що підтверджується довідкою Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 12.06.2020 (а.с.19). З наданих позивачем актів перевірки паспортного режиму (а.с.16-18 ) вбачається, що під час виходу за адресою реєстрації, встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає за адресою реєстрації. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у будинку позивача понад чотири роки. Відповідач договір про порядок користування житловим приміщенням з власником житлового будинку не укладав. Відповідач, будучи зареєстрованим у будинку позивача по даний час, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем надано докази про сплату судового збору в розмірі 840,80 коп., який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в повному обсязі. Що стосується стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу, то дана вимога підлягає до часткового задоволення. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера від 17.09.2020 [PERSON] оплатив послуги адвоката Пікуна Б.І. в розмірі 2 833 грн., на підставі калькуляції вартості послуг з надання правової допомоги та акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №11 від 28.05.2020. Виходячи зі складності справи та виконаних адвокатом робіт, витраченого ним часу, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню, до 1000 грн.

Outcome: approved