Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту та судових витрат у справі. Свої позовні вимоги позивач обгрунтує тим, що 26 жовтня 2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0401\\1007\\71-091, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 21\~998,43 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та терміном користування до 25 жовтня 2033 р. Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.3.1.1. Кредитного договору, починаючи з 10 вересня 2010року, Позичальник зобов»язалася здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2 цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетні платежві) у сумі 242,62 долари США у чітков встановлений цим Договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання вказаного терміну Позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладання даного Договору. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, відшкодування збитків у звязку з порушенням умов Договору та інших витрат Банку, повязаних з одержанням виконання, Позичальник передала в іпотеку Банку нерухоме майно, на придбання якого було надано кредит. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 13.07.2010 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 0401\\1007\\71-091-Р-1, відповідно до умов якого остання зобовязалася відповідати у повному обсязі за виконання зобовязань [PERSON] Однак, Позичальник [PERSON] не виконала своїх зобовязань за кредитним договором у звязку з чим станом на 28.05.2015 р. наявна заборгованість в сумі 338\~573,23 гривень. 25 травня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого первісний Кредитор передав (відступив), а новий прийняв право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором № 0401\\1007\\71-091, укладеним 26.10.2007 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] Відповідно до Договору, ПАТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора; до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до Договору купівлі-продажу, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло прав кредитора відносно [PERSON] та [PERSON] В судове засідання представник позивача не зявилася, подавши до суду заяву про слухання справи за її відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Про місце і час розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, причини неявки суду не повідомляли. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надавши письмові пояснення з приводу заявлених ПАТ «Дельта Банк» вимог. Враховуючи викладене, на підставі ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 26 жовтня 2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0401\\1007\\71-091, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 21\~998,43 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та терміном користування до 25 жовтня 2033 р. Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири №61 в будинку №26, яка знаходиться за адресою: м.Добропілля, вул. Луганського. 13 липня 2010 р. між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін№2 до кредитного договору №0401\\1007\\71-091, відповідно до умов якого Кредитний договір викладено у новій редакції. Відповідно до п.3.1.1. Кредитного договору, починаючи з 10 вересня 2010року, Позичальник зобов»язалася здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2 цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетні платежві) у сумі 242,62 долари США у чітков встановлений цим Договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання вказаного терміну Позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладання даного Договору. Відповідно до 3.1.3 Договору, Позичальник зобовязалася сплачувати ануїтетні платежі, платежі на погашення відсотків шляхом направлення коштів на рахунок №2620.2.0843095.01 через касу Банку або шляхом безготівкового перерахування щомісяця, у чітко встановлений термін здійснення платежів,крім випадків, передбачених п.9.1 даного Договору. Відповідно до п.5.1.1 Кредитного договору, [PERSON] зобовязалася забезпечити своєчасну оплату ануїтетних платежів, передбачених даним Договором шляхом забезпечення наявності на рахунку, зазначеному в п.п.3.1.3, грошових коштів в сумі, достатній для здійснення платежів до настання терміну їх сплати. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, відшкодування збитків у звязку з порушенням умов Договору та інших витрат Банку, повязаних з одержанням виконання, Позичальник передав в іпотеку Банку нерухоме майно, на придбання якого було надано кредит. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 13.07.2010 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 0401\\1007\\71-091-Р-1, відповідно до умов якого остання зобовязалася відповідати у повному обсязі за виконання зобовязань [PERSON] Відповідно до п.2 Договору поруки, Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов»язання належними йому грошовими коштами та майном. Судом встановлено, що 25 травня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого первісний Кредитор передав (відступив), а новий прийняв право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором № 0401\\1007\\71-091, укладеним 26.10.2007 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] Відповідно до Договору, ПАТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора; до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до Договору купівлі-продажу, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло прав кредитора відносно [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного колексу України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що Позичальник не виконала в повному обсязі своїх зобовязань перед Банком в частині кредитних зобов»язань, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 28.07.2015 р. становить 338\~573 гривень 23 копійки, з яких: -сума заборгованості за кредитом 297\~099,24 гривень; -сума заборгованості за відсотками 41\~473,99 гривень. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.8.1 Договору за порушення терміну сплати ануїтетних платежів Позичальник зобов»язалася сплатити пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, в тому числі за дань погашення простроченої заборгованості. У випадку часткової сплати суми ануїтетного платежу пеня нараховується на його несплачену частину. При розрахунку суми пені за кількість днів у році приймається 360. Відповідно до п.9.1 Кредитного договору у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов»язань за цим Договором та\\або умов Договору іпотеки, зазначеного в п.2.1 цього Договору, та\\або у випадку порушення строків платежів, в становлених п.3.1, 3.3. цього Договору, Банк має прав вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов»язаний виконати зазначені обов»язки в порядку, передбаченому п.9.2, 9.3 цього Договору. Відповідно до п.11.5 Договору, Банк має право повністю або частково перевести свої права та зобовязання по цьому договору, а також по угодам, повязаним із забезпеченням виконання зобовязань за цим Договором, третій особі без згоди Позичальника. Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача [PERSON], як Позичальника, не надано доказів про виконання свого обовязку в частині сплати заборгованості за договором кредиту, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі. Не підлягають задоволенню, на думку суду, вимоги в частині предявлення позову до [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпечення порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п.2 Договору поруки, Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов»язання належними йому грошовими коштами та майном. Сторони Договору поруки погодили, що даний Договір діє до повного погашення Позичальником та\\або поручителем заборгованості за Кредитним договором. За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах\~\~\~\~\~№ 6-2662цс15 від 20 квітня 2016 року,\~№ 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року,\~ № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року,\~\~ № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року,\~\~№ 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року,\~\~№ 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, строк, передбачений нормою\~частини четвертої\~статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою\~частини четвертої\~статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Тобто, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 та у постанові від\~\~17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка обов'язкова для застосування усіма судами, але судами попередніх інстанцій не врахована. З матеріалів цивільної справи вбачається, що, починаючи з серпня 2014 р. Позичальник не вносить платежів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Зважаючи на те, що прострочення виконання основного зобов»язання настало з серпня 2014 р., то відповідно Банк протягом шести місяців з дня виконання черговоъ частини зобов»язань повинен був пред»явити вимогу до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2015 р. ПАТ «Дельта Банк» надіслав на адресу позичальника письмову вимогу про необхідність погашення поточної заборгованості. Доказів на підтвердження направлення письмової вимоги поручителю суду не надано. Натомість, 31.08.2015 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про дострокове стягення заборгованості за кредитним договором. З врахуванням того, що у позивача виникло право на пред»явлення вимоги як до позичальника, так і до поручителя з моменту прострочення виконання зобов»язання щодо внесення чергового платежу в порядку, визначеному договором, то відповідно, з урахуванням того, що останній платів був внесений позичальником в липні 2014 року, Банк набув право на пред»явлення вимоги в серпні 2014 р. Враховуючи правові позиції Верховного Суду України, викладені у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 та у постанові від\~\~17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14З суд вважає, що Банк позбавлений можливості пред»явити вимоги до поручителя за період з серпня 2014 року по лютий 2015 р., оскільки порука [PERSON]І, в частині зазначених вимог є припиненою. Однак, вона не є припиненою в частині виконання інших зобов»язань. Оскільки суд самостійно не може визначити розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з поручителя [PERSON] з врахуванням періоду, обов»язок по відшкодуванню заборгованості за який є припиненим, так як для цього потрібні спеціальні знання, а представник позивача в судове засідання не з»явився, суд вважає вимоги, пред»явлені до [PERSON] про стягнення достроково повної суми заборгованості за зобов»язаннями [PERSON] не обґрунтованими, в зв»язку з чим вони не підлягають задоволенню. Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким було розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, запроваджено тимчасову адмністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави судові витрати в справі.

Outcome: approved