Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та ФГ «Віра Вікторія» на його користь борг в сумі 144 226,81 долар США та пеню в сумі 11 881,80 долар США та судові витрати по справі. Позов обґрунтовує тим, що 23.10.2018 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала від нього грошові кошти в сумі 90 025,00 доларів США, що станом на дату кладення за офіційним курсом НБУ (за один долар США - 28,0804 грн.) дорівнювало 2 527 938,01 грн. Відповідно до п. 2.2 договору позики [PERSON] зобов`язалась повернути позику частинами в наступному порядку та строки: 12 512,50 доларів США до 23.07.2019 року, 12 512,50 доларів США до 23.08.2019 року, 65 000 доларів США до 23.09.2019 року. Згідно з п. 3.1 договору позики позичальник зобов`язалась виплатити позикодавцю штраф у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення повернення позики. Відповідач [PERSON] несвоєчасно повертала суму позики, чим порушила умови договору, станом на 30.11.2019 року сплатила 47 590,00 доларів США і на 05.03.2020 року залишок боргу становить 42 435,00 доларів США. Від останнього платежу 30.11.2019 року до 05.03.2020 року пройшло 96 днів, відповідно до п.3.1 договору позики відповідач за кожен день прострочення зобов`язана сплатити штраф у розмірі 0,5% від суми позики, так як сума позики становить 90 025,00 доларів США, то за кожен день прострочення відповідач має сплатити 450,12 доларів США і сума до сплати складає, відповідно до розрахунку, 144 226,81 долар США. За офіційним курсом НБУ (1 долар = 24,89 грн.) заборгованість в гривні складає 3 589 805,30 грн. Крім того, 23.10.2018 року між ним та ФГ «Віра Вікторія» укладено договір поруки. Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань фізичної особи [PERSON] , що виникли з договору позики від 23.10.2018 року, який був укладений між кредитором та боржником. Відповідно до п. 5.1.1. договору поруки при порушені боржником зобов`язання перед кредитором за основним договором, виконати за боржника зобов`язання у 3-й денний строк з дня отримання вимоги від кредитора. У відповідності до зазначеного пункту він 11.12.2019 року направив господарству претензію з вимогою сплатити заборгованість за договором позики від 23.10.2018 року. Зазначену претензію господарство отримало 02.01.2020 року. Заборгованість за кредитом господарством не повернуто, але направлено лист від 10.01.2020 року про неможливість виплати заборгованості. Згідно з п. 6.3. договору поруки, за порушення строків зазначених в п. 5.1.1 винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,5 % від розміру поруки за кожний день прострочення. Відповідач ФГ «Віра Вікторія», як поручитель зобов`язаний був повернути заборгованість за договором позики у розмірі 42 435,00 доларів США після отримання вимоги протягом семи днів тобто до 09.01.2020 року, але станом на 05.03.2020 року відповідач свої зобов`язання за договором поруки не виконав. З 09.01.2020 року по 05.03.2020 року пройшло 56 днів, а тому господарство зобов`язане сплатити пеню у розмірі 11 881,8 доларів США (56 х 0,5 х 42 435,00 = 11 881,8). За офіційним курсом НБУ 1 долар США складає 24,89 грн., а тому заборгованість в гривні становить 295 738,00 грн. (11 881,8 х 24,89 = 295 738,00). Посилаючись на викладені обставини, норми чинного законодавства, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просила позов задовольнити в повному обсязі, надала суду оригінал розписки, а також просила стягнути з відповідачів судові витрати по справі - сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не сповістили, представником відповідача [PERSON] подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] , з тих підстав, що частина боргу сплачена, повернення боргу було передбачене частинами, нарахування процентів та пені є безпідставним. Щодо вимоги претензії відповідача ці обставини нею визнаються в повному обсязі, просила позивача про відстрочку через форс-мажорні обставини, а саме неврожай, на даний час не має коштів для повернення залишку боргу. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їй правовідносини. Судом встановлено, що 23.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 90 025,00 доларів США, що станом на дату кладення за офіційним курсом НБУ (за один долар США - 28,0804 грн.) дорівнювало 2 527 938,01 грн.(а.с. 13-14). Відповідно до п. 2.2 договору позики [PERSON] зобов`язалась повернути позику частинами в наступному порядку та строки: 12 512,50 доларів США до 23.07.2019 року, 12 512,50 доларів США до 23.08.2019 року, 65 000 доларів США до 23.09.2019 року. Згідно з п. 3.1 договору позики у випадку не повернення зазначеної в п. 1 суми позики, в зазначений у п. 2.2 строк, позичальник несе відповідальність перед позикодавцем згідно з цивільним законодавством України. Крім цього, позичальник зобов`язаний додатково виплатити позикодавцю штраф у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення повернення позики. Вказаний факт також підтверджується розпискою відповідача [PERSON] від 23.10.2018 року, оригінал якої додано представником позивача в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказане кореспондується правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постанові від 07.09.2016 року у справі № 6-1412цс16, згідно із статтею 599 ЦК Українизобов`язання припиняєтья виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання. Вказані висновки Верховний суд висловив у постанові від 12.06.2019 року у справі № 336/8485/15-ц, враховуючи правовий висновок, висловлений Верховним Судом України від 07.09.2016 року у справі № 6-1412цс16 та від 01.04.2015 року у справі № 6-37ц15. Відповідач [PERSON] несвоєчасно повернула суму позики, чим порушила умови договору, станом на 30.11.2019 року сплатила 47 590,00 доларів США і на 05.03.2020 року залишок боргу становить 42 435,00 доларів США. Від останнього платежу 30.11.2019 року до 05.03.2020 року пройшло 96 днів, відповідно до п.3.1 договору позики відповідач за кожен день прострочення зобов`язана сплатити штраф у розмірі 0,5% від суми позики, так як сума позики становить 90 025,00 доларів США, то за кожен день прострочення відповідач має сплатити 450,12 доларів США і сума до сплати складає, відповідно до розрахунку, 144 226,81 долар США. За офіційним курсом НБУ (1 долар = 24,89 грн.) заборгованість в гривні складає 3 589 805,30 грн. При цьому, суд приймає до уваги розрахунок, наданий позивачем, так як відповідач контр розрахунку не надала, визнаючи позовні вимоги в частині повернення боргу, не зазначила, в якій частині не визнає позовні вимоги. Також судом встановлено, що 23.10.2018 року між [PERSON] та ФГ «Віра Вікторія» укладено договір поруки. Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань фізичної особи [PERSON] , що виникли з договору позики від 23.10.2018 року, який був укладений між кредитором та боржником. Відповідно до п. 5.1.1. договору поруки при порушені боржником зобов`язання перед кредитором за основним договором, виконати за боржника зобов`язання у 3-й денний строк з дня отримання вимоги від кредитора. У відповідності до зазначеного пункту [PERSON] 11.12.2019 року направив відповідачам претензію з вимогою сплатити заборгованість за договором позики від 23.10.2018 року. Вказана обставина не заперечується відповідачем [PERSON] . Із відповіді на претензію вбачається, що остання просила про відстрочку сплати боргу до квітня 2020 року, але на момент розгляду справи борг перед позивачем не погашено. Відповідно до ч. ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення в солідарному порядку з[PERSON] та Фермерського господарства «Віра Вікторія» на користь [PERSON] боргу в сумі 144 226,81 доларів США та пені в розмірі 11 881,80 доларів США. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 10 510,00 грн., понесені ним при зверненні в суд та підтверджені квитанцією (а.с. 1). Крім того, позивачем понесені витрати за надання юридичної допомоги. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що 30.05.2019 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» укладено договір про надання професійної правничої допомоги та додаткову угоду до даного договору від 06.11.2020 року. За умовами договору розмір гонорару за представництво клієнта в суді є фіксованим і становить 7 000,00 грн., загальна вартість професійної правничої допомоги за даною угодою становить 10 600,00 грн. Суду надано акт приймання-передачі від 06.11.2020 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 30.05.2019 по справі № 405/1460/20 року підписаний сторонами договору та розрахунок до договорів про надання професійної правничої допомоги від 30.05.2019 року. Згідно наданої квитанції до прибуткового касового ордера № 150 на підставі вказаного договору від 30.05.2019 року та додаткової угоди від 06.11.2020 року позивачем сплачено 10 600 грн. (а.с. 120-127). Таким чином, понесені позивачем судові витрати підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню з відповідачів пропорційно з кожного.

Outcome: approved