Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення на його користь аліментів на період навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісяця у звязку з його навчанням на денній формі навчання у Новокаховському вищому професійному училищі. Дане мотивовано тим, що відповідач будучи батьком зобов'язаний в силу закону брати участь у його утримані у звязку з навчанням, надавши судові, свідоцтво про народження, де батьком зазначений відповідач та довідку про те, що він є студентом 3 курсу денної форми навчання у Новокаховському вищому професійному училищі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені вимоги з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з,явився, про день та час розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчить надана суду поштове повідомлення. До суду надійшла заява від відповідача про розгляд справи за його відсутності та неможливості явки через фізичний стан. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити із наступних підстав: Відповідно до ст.10 ч. 2 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє у здійсненні їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Згідно ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення повноліття. Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 СК України: 1. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; 2. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання; 3. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто, якщо дитина яка досягла повноліття вирішила продовжити навчання по закінченні загальноосвітнього навчального закладу, і якщо обов'язок по утриманню батьками не виконується добровільно, стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України здійснюється у судовому порядку. Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється, якщо відпадає хоча б одна з умов, сукупність яких є необхідною для його виникнення. В судовому засіданні було встановлено, що згідно свідоцтва про народження, відповідач [PERSON], [INFO], є батьком позивача [PERSON], [INFO]. Згідно довідки директора Новокаховського вищого професійного училища №746 від 08.09.2016 року, [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми навчання у Новокаховському вищому професійному училищі і знаходиться на неповному державному забезпеченні. Судом встановлено, що він на період навчання проживає у [INFO] у приватному будинку. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідач по справі не працює, являється інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, з 07.11.2007 року проживає та знаходиться на повному державному забезпеченні в Комунальному закладі Херсонської обласної ради «Голопристанський геріатричний пансіонат» з діагнозом: наслідки комбінованої цереброспінальної травми. Компресійний перелом 4 тіла куприкового відділу хребта. Посттравматична енцефалопатія, лівосторонній геміпарез, нижній парапарез. Розлади психіки та поведінка внаслідок зловживання алкоголем. З урахуванням роз»яснень, які містяться у пункті 15 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позивач на підтвердження того, що він потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надати матеріальну допомогу, суду не надав, чим не виконав вимоги ст..ст.58,60 ЦПК України, відповідно до яких сторона забов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та обґрунтувати належність конкретного доказу. За таких обставин у задоволені позову належить відмовити. Відповідно постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.180-197 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed