Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської міської поліклініки та просить суд стягнути з відповідача середньомісячну зарплату за період з червня 2015 року по 01 січня 2015 року, грошові кошти за чергову відпустку та відшкодувати завдану моральну шкоду в сумі 6000 грн., мотивуючи тим, що з 1983 року він працює зубним техніком в Івано-Франківській міській поліклініці. 04 лютого 2013 року позивача було звільнено з роботи, але згідно рішення суду поновлено на роботі. Після поновлення на роботі головний лікар та завідуючий ортопедичного відділення не забезпечують позивача роботою, матеріалами, інструментом, не оплачують середньомісячний заробіток. У звязку з вказаними порушеннями позивач звертався до суду про стягнення середньомісячного заробітку в сумі по 286 грн. 75 коп. в місяць. Рішенням суду від 08 грудня 2015 року його вимоги були задоволені і кошти позивачу були повернуті. Однак, на даний час головний лікар не виконує свої обовязки, через що позивач знову звернувся до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що доказувати він нічого не буде, бо вже все встановлено рішенням суду. Представник відповідача в судові засідання не зявлявся, двічі подавав заяву про відкладення судових засідань. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які надані позивачем до позовної заяви, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається із копії рішення суду, яке не завірена належним чином, а оригіналу рішення позивач суду не надав, позивач з 07 лютого 2013 року поновлений на посаді зубного техніка госпрозрахункового ортопедичного відділення Івано-Франківської міської поліклініки (а.с.5-6). Доказів того, що позивач і на даний час працює на посаді зубного техніка госпрозрахункового ортопедичного відділення Івано-Франківської міської поліклініки позивачем суду не надано, хоча судом неодноразово розяснювалось позивачу його право та обовязок подавати докази на підтвердження своїх вимог. Як вбачається із копії наказу № 131-к від 19.05.2015 року, яка не завірена належним чином, позивачу було надано чергову щорічну відпустку терміном 24 календарні дні з 01.06.2015 року по 24.06.2015 року (а.с.13). Позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, що підтверджується копіями наказів від 27 липня 2015 року та 08 грудня 2015 року (а.с.11, 12). Отже, можна зробити висновок про те, що позивач все таки працював посаді зубного техніка Івано-Франківської міської поліклініки до 09 грудня 2015 року. Також в матеріалах справи міститься копія виконавчого листа № 344/10024/2015 року, який виданий Івано-Франківським міським судом 17 грудня 2015 року про стягнення з Івано-Франківської міської поліклініки на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 4301 грн. 25 коп. за період з квітня 2014 року по червень 2015 року (а.с.7). Вказану копію виконавчого листа позивач вважає рішенням суду, яким вже все встановлено, а тому він не повинен нічого доводити у справі яка сьогодні розглядається судом. Копії рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист позивачем суду не надано. Не надано позивачем також довідки про розмір його заробітної плати. Суд позивачу неодноразово розяснював, що на підтвердження своїх вимог позивач повинен надати суду докази, самостійно докази суд не збирає. Також позивачу неодноразово було розяснено порядок витребування доказів, однак жодних клопотань про витребування доказів позивач не заявляв. Також позивач не пояснив суду чому він вважає своїм середньомісячним заробітком суму в розмірі 286 грн. 75 коп. Жодних пояснень та обґрунтувань щодо розміру моральної шкоди, підстав її заподіяння, позивач не надав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як вже зазначалось, суд розяснював позивачу його права та обовязки. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав суду доказів того, що його середньомісячний заробіток складає 286 грн. 75 коп., також не надано суду доказів того, що йому не виплачено кошти за відпустку та докази заподіяння моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач у своїх поясненнях посилався на рішення суду, однак копію рішення суду не надав, а також гне вказав, які обставини вже ним встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Статтею 137 ЦПК України встановлено порядок витребування доказів. Позивачу суд неодноразово розяснював вказані норми, однак позивач жодних клопотань про витребування доказів не заявляв. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є недоведені, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 61, 131, 137, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed