Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі ордеру позивач по справі зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] , разом зі своєю сім`єю [PERSON] , [PERSON] . Також, в квартирі зареєстрована [PERSON] , яка на даний час постійно проживає в Італії, має там житло, крім того має житловий будинок на території України в с. Капустинці, Яготинського району Київської області. В спірній квартирі відповідачка особистих речей не має, квартирою не цікавиться, не допомагає в сплаті житлово-комунальних послуг. У листопаді 2018 року відповідачка приїхала погостювати в Україну, потім не попередивши позивача вивезла батька до Італії , який за невідомих обставин отримав в Італії травму, згодом відповідачка привезла покаліченого батька назад в Україну та 11 січня 2020 року повернулась до Італії. З моменту гостювання відповідачка в квартирі до 16 липня 2020 року не з`являлась, а відтак позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 10.08.2020 року вказану цивільну справу було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 18.02.2021 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивач та його представники вимоги позовної заяви підтримали, просили задовольнити, надаючи пояснення посилались на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідачка у судові засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить, зокрема, відмітка на поштовому повідомленні про вручення поштової кореспонденції суду. В ході розгляду справи на електронну адресу суду направляла чисельні повідомлення, згідно яких на початку розгляду справи просила відмовити в позові, однак згодом позовні вимоги визнала, просила покласти судові витрати на позивача та здійснювати розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Представник третьої особи Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином, в ході розгляду справи від представника надійшла заява про здійснення розгляду справи у відсутності їх представника та постановити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщався належним чином. Суд, вислухавши вступне слово позивача та його представника, вислухавши покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ордеру № Б 74393 від 19.10.1967 р. [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] (жінку), [PERSON] (дочку) та [PERSON] (сина), для проживання було надано квартиру [ADDRESS] . На даний час в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані 4 (чотири) особи: - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до вимог статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі, за згодою членів сім`ї, в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно висновку, зробленому у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Згідно з вимогами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка в спірній квартирі не проживає, в поданій на електронну адресу суду заяві від 14.12.2020 зазначила, що вона дійсно перебуває за межами України, однак всі відпустки приїздить додому. Також відповідачка зазначила, що в день останнього її приїзду до Києва 16 липня 2020 року з метою догляду за батьком, її побили про що є відповідні докази. Відповідачка вказала, що наміру проживати в даній квартирі після смерті батьків та претендувати на ней, вона не мала. Зі слів позивача відповідачка спірною квартирою не цікавиться, не допомагає у сплаті житлово-комунальних послуг, її реєстрація у квартирі створює для позивача низку незручностей, а відтак оскільки в добровільному порядку [PERSON] не бажає знятись з реєстраційного обліку, позивач звернувся до суду з даним позовом. Факт тривалої відсутності відповідачки за місцем реєстрації підтверджується копіями Актів складеними представниками ОСББ, засвідчені підписами свідків, про не проживання особи від 10.03.2020; від 12.05.2020; що містяться в матеріалах справи та інформацією наданою Державною прикордонною службою України, з якої вбачається, що [PERSON] починаючи з 31.01.2016 року систематично перебувала за межами України з тимчасовими короткочасними відвідуваннями м.Києва. У судовому засіданні в якості свідків були допитані наступні особи: Свідок [PERSON] показала суду, що за домовленістю з позивачем вона доглядає його хворого батька - [PERSON] , який на даний час є повністю лежачим. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] забрала дідуся до Італії , а потім привезла назад тяжко хворого. В спірній квартирі проживає позивач та його родина, з розповідей родини знає, що [PERSON] постійно проживає в Італії та тривалий час не приїздить до України. Вона особисто її жодного разу не бачила. У суді свідок [PERSON] показала, що являється сусідкою позивача та знає всю його родину, відповідачка приїздить дуже рідко, більше 20 (двадцяти) років живе в Італії , одного разу бачила, що приїхала [PERSON] та забрала з собою батька в Італію, потім привезла назад хворого та лежачого. Також пояснила, що одного разу стала свідком того як придбизно в 2019 -2020 році [PERSON] приїздила до України, оскільки вдома нікого не було, хотіла залишити в неї чемодан, вона відмовилась. Так як двері ніхто не відчинив [PERSON] викликала поліцію, двері кв. [ADDRESS] вибивали в присутності поліцейських та слюсаря. [PERSON] в кв. [ADDRESS] не проживає та не бере участі в оплаті комунальних послуг. У суді свідок [PERSON] показав, що в 1968 році разом з сім`єю вселився в даний будинок, останній раз бачив [PERSON] перед новим роком 2020, відповідачка постійно проживає в Італії. Пояснив, що коли допомагав знести лежачого батька, [PERSON] , до машини швидкої допомоги в 2020 році та коли заходив за інструментом, особистих речей [PERSON] не бачив. У суді свідок [PERSON] показала, що мешкає в родині чоловіка в спірній квартирі з 2003 року, в свою чергу сестра чоловіка - [PERSON] має подвійне громадянство, в спірній квартирі не проживає та тривалий час мешкає в Італії, не приймає участі в сплаті комунальних послух її утриманні та ремонті квартири. В 2018 році відповідачка приїздила до України та таємно вивезла батька - [PERSON] за кордон до Італії, задля вирішення своїх матеріальних благ приписавши йому неіснуючі хвороби. Через рік вона привезла хворого батька назад з чисельними хворобами, зокрема тяжкою деменцією. Відповідачка зі своїми батьками поводилась жорстоко. Свідок зазначила, що допомагала чоловіку піклуватись про його батька. 16.07.2020 року відповідачка прилетіла до України з Італії під час дії карантину, при цьому оскільки вона не пройшла тест на коронавірус та не пройшла обсервацію, в гостюванні їй відмовили з тих підстав, що як сам позивач, так і його батько є літніми людьми, а відтак переживали за їх стан здоров`я. В той день [PERSON] викликала поліцію та слюсаря, який виломив двері, поліцейські свої документи чоловіку не показали, поводили себе зухвало, вчиняли насильницькі дії відносно позивача. Також пояснила, що 16.07.2020 вона чисельно намагалась викликати поліцію, однак ніхто не приїхав. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що факт не проживання відповідача [PERSON] з січня 2020 року, тобто більше шести місяців, без поважних причин у квартирі [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи судом, а також враховуючи подані відповідачкою на електронну адресу суду заяви в яких нею особисто вказано про відсутність намірів у майбутньому проживати спільно з родиною позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позов в частинні визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення. При цьому, суд не вважає належним доказом, щодо перешкоджання відповідачці користуватись спірною квартирою, подані нею документи з приводу виниклого конфлікту та побиття від 16.07.2020 з тих підстав, що відповідачка систематично покидала місце свого проживання починаючи з 2016 року, як пояснив суду позивач конфлікт виник у зв`язку з тим, що відповідачка під час свого приїзду 16.07.2020 не пройшла тест на коронавірус та не пройшла обсервацію, а враховуючи стан здоров`я батька, який є особою похилого віку, було відмовлено у гостюванні. Крім того, суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів прийняття участі відповідачкою в утриманні спірної квартирі та сплаті вартості комунальних послуг, що нараховуються в тому числі і з урахуванням реєстрації відповідачки. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу та понесених судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Враховуючи, що позивач не надав суду документи, що свідчать про підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даної вимоги. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору . На підставі викладеного та

Outcome: partial