Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , надавши йому право до досягнення дитиною 14 річного віку приймати рішення щодо зміни місця її проживання (реєстрації) одноосібно, без відповідного погодження з відповідачем. Обґрунтовує позов тим, що він перебував у шлюбі із відповідачем [PERSON] , від шлюбу мають доньку [PERSON] , 2011 року народження. Під час шлюбу сторони проживали і були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира на праві приватної власності належить позивачу та його батькам [PERSON] , [PERSON] . Після розірвання шлюбу у 2014 році відповідач разом із малолітньою донькою проживають у квартирі матері відповідача за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2015 відповідача визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , а малолітня донька залишилась бути зареєстрованою, хоча фактично проживає з матір`ю. На теперішній час позивач має намір змінити місце свого проживання, тому звернувся до відповідача для отримання згоди на перереєстрацію їх доньки до нового місця проживання батька. Натомість, відповідач відмовилась надати таку згоду, а також не вживає жодних дій для реєстрації доньки за місцем фактичного проживання, тим самим протиправно втручається у приватне життя позивача, порушує його права у користуванні своєю приватною власністю. Ухвалою від 18.06.2020 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою від 20.07.2020 зобов`язано відділ «Служба у справах дітей» Сихівського району, управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності (недоцільності) визначення місця проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації її батька [PERSON] . 23.07.2020 від відповідача на адресу суду від відповідача надійшов відзив. 18.08.2020 позивач на адресу суду надіслав відповідь на відзив. 01.09.2020 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації. Ухвалою від 04.09.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діючи згідно ордеру на надання правової допомоги (а.с.64) позов підтримав, вважає, що відповідач за місцем свого фактичного місця проживання не реєструється, факт можливості забезпечити постійне місце проживання дитини не знайшов в суді свого підтвердження, у відповідача не має у власності житла, не має орендованого житла. Позов просить задовольнити і визначити місцем проживання малолітньої [PERSON] місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] , надавши позивачу право до досягнення дитиною 14 річного віку приймати рішення щодо зміни місця проживання (реєстрації) одноосібно, без відповідного погодження з відповідачем. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, вказала, що була позбавлена права користування квартирою не з власної волі, а знята з реєстрації рішенням суду, на даний момент вона з донькою проживає у своєї матері за адресою: [ADDRESS] , де тимчасово зареєструвати місце проживання вона не має можливості. Зазначила, що позивач не цікавиться дитиною, звернення до суду з даним позовом ініційоване батьками позивача. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки в такий спосіб дитина буде знята з реєстрації, чим будуть порушені права дитини. Представник відповідача [PERSON] , діючи згідно довіреності (а.с.65,66) в судовому засіданні позов не визнала, вважає, що відсутні докази доцільності проживання дитини з батьком, який переслідує єдину мету зняти доньку з реєстрації. Вважає, що реєстрація спільної дитини у квартирі батька жодним чином не порушує прав та не створює жодних труднощів у використанні власності. Просить відмовити у позові. Представник третьої особи відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району, управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Зуєв Я.М., діючи згідно довіреності №260001-вих.-285 від 09.01.2020 (а.с.67), в судовому засіданні підтримав висновок про недоцільність визначати місце проживання дитини з батьком, позивачем по справі. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Встановлено, що позивач і відповідач перебували у шлюбі із 04 жовтня 2003 року. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.07.2014 шлюб розірвано. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . З довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №466 від 24.01.2018 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач і його дочка (а.с.9). Дана квартира належить на праві приватної спільної сумісної власності 3-м особам позивачу [PERSON] і його батькам [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З наведеного випливає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. З`ясовано, що малолітня дитина сторін [PERSON] проживає з матір`ю, зареєстрована з батьком, тим самим за фактом свого народження дитина набула права користування цим житлом на законних підставах. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі №61-31705св18. Статтею 161 СК України передбачено, що місце проживання дитини визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З висновку органу опіки та піклувнаня Сихівської районної адміністрації №21 від 20.08.2020 вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини вважає за недоцільне визначення місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2011 р.н., разом з батьком за адресою: [ADDRESS] ; вважає за недоцільне зняття з реєстрації малолітньої дитини [PERSON] , 2011 р.н., з адреси: [ADDRESS] ; вважає за доцільне визначення місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2011 р.н. разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] .(а.с.61) \~ \~ \~ \~Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Суд погоджується з доводами відповідача про те, що права малолітньої доньки є похідними від прав батьків, а причини непроживання дитини за місцем її реєстрації не залежать від волі [PERSON] . Доводи представника позивача про відсутність у відповідача житла виключає можливість забезпечити належні умови проживання дитині, не беруться судом до уваги, оскільки повністю спростовані наданим суду висновком органу опіки та піклування. \~ \~ \~ \~Декларацією прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., регламентуються виняткові обставини, коли дитина може бути розлучена з матір`ю. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір`ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір`ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що всі зібрані по справі докази в їх сукупності вказують на те, що відсутні підстави для зміни місця проживання неповнолітньої дитини, яка проживає з матір`ю, яка працює, займається її вихованням. Отже, в позові про визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити. \~ \~ \~ \~Оскільки доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду, тому наведені в судовому засіданні адвокатами сторін доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і не вимагають детальної відповіді або спростування.Відмовляючи у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. \~ \~ \~ \~На підставі ст.161 СК України,

Outcome: dismissed