Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання правочину недійсним. Позовна заява обґрунтована тим, що 04.05.2007 року між [PERSON] та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 400/29/07-Пі. Згідно з умовами Договору, ПАТ «Укрсоцбанк» у період з 04 травня 2007 року по 03 травня 201 року надав Позивачу право скористатися кредитом на загальну суму 60 000 (шістдесят тисяч) швейцарських франків 00 сантимів на поточні потреби із розрахунку 9.2% річних за час фактичного користування кредитом. 04 травня 2007 року був укладений Іпотечний договір № 26/І-22 між Позивачем та Відповідачем щодо передачі в іпотеку нерухомого майна, у якості забезпечення виконання Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 400/29/07-Пі від 04 травня 2007 року. Вказує, що 07.06.2007 року була здійснена операція щодо видачі Позивачеві готівки Київською обласною філією АКБ «Укрсоцбанк» в сумі 62 217 грн 95 коп, (еквівалент 15 000 франків), були здійснені аналогічні операції щодо видачі готівки Київського обласною філією АКБ «Укрсоцбанк»: 16 червня 2007 року - в сумі 40 562,08 грн (еквівалент 10 000 франків); 04 липня 2007 року - в сумі 83 003,08 грн (еквівалент 20 000 франків); 07 серпня 2007 року в сумі 36 200,04 грн (еквівалент 8 500 франків). Зазначені операції щодо видачі готівки здійснювались в національній валюті України - гривнях. Проте, заборгованість кредиту та відсотках нараховується у франках. Відповідно до п.2.1 статті 2 Договору кредит видається в іноземній валюті та згідно цього договору надання траншів кредиту проводиться шляхом видачі позичальнику готівки з позичкового рахунку № [NUMBER] , а згідно п.7.12 Постанови НБУ № 492 від 12.11.2003 повинен бути відкритий поточний рахунок 2620, на який має зараховуватися валюта, перерахована як кредит рахунку [NUMBER] . Поточний рахунок в іноземній валюті Позивачеві не відкривався та відповідно кошти в валюті туди не надходили, що означає, що кредит в валюті Позивач не отримувала. Вказує, що банк не мав права надавати резиденту України кредит в іноземній валюті для здійснення споживчих операцій, а договір укладено з порушенням норм валютного законодавства, а тому просить визнати Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 400/29/07-Пі від 04.05.2007 року недійсним. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.04.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 30.10.2017 року на адресу суду надійшли заперечення ПАТ «Укрсоцбанк» на позов [PERSON] відповідно до якого зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом у березні 2017 року, тобто після спливу трирічного строку з моменту укладення кредитного договору. Зазначає, що оспорюваний договір кредиту містить усі істотні умови, а саме: сторонами визначено суму кредитних коштів, ставку процентів за користування кредитними коштами, строк користування кредитом, мета користування, умови дострокового повернення грошових коштів. Також вказує, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31.10.2017 року витребувано в ПАТ «Укрсоцбанк» оригінал для огляду судом кредитної справи, яка містить документи щодо укладення Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 400/29/07-Пі від 04.05.2007 року. На виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 31.10.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» надало докази у справі. 07.02.2018 року на адресу суду надійшла заява ПАТ «Укрсоцбанк» про застосування строків позовної давності та додаткові письмові пояснення по справі. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.05.2018 року витребувано в ПАТ «Укрсоцбанк» первинні бухгалтерські документи за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 400/29/07-Пі від 04.05.2007 року, що стосуються видачі кредитних коштів. На виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 08.05.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» надало докази у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 04.03.2020 року на адресу суду надійшла заява АТ «Альфа-Банк» - правонаступника АТ «Укрсоцбанк» про заміну сторони її правонаступником, яка була задоволена судом. В ході судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на те, що перед укладенням договору позивачу надана вся необхідна інформація, вона погодилась з умовами Кредитного договору, підписала його, отримала кредитні кошти, частково виконувала зобов`язання і лише після пред`явлення до неї вимог про стягнення заборгованості звернулась до суду з вимогами про недійсність правочину. Представник відповідача просив застосувати до вимог позивача наслідки строку звернення до суду. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04.05.2007 року між [PERSON] та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», в подальшому правонаступником якого стало АТ «Альфа-Банк», був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 400/29/07-Пі. Згідно з умовами Договору, ПАТ «Укрсоцбанк» у період з 04 травня 2007 року по 03 травня 201 року надав Позивачу право скористатися кредитом на загальну суму 60 000 (шістдесят тисяч) швейцарських франків 00 сантимів на поточні потреби із розрахунку 9.2% річних за час фактичного користування кредитом. 04 травня 2007 року був укладений Іпотечний договір № 26/І-22 між Позивачем та Відповідачем щодо передачі в іпотеку нерухомого майна, у якості забезпечення виконання Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 400/29/07-Пі від 04 травня 2007 року. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам закону. Він породжує не ті права і обов`язки, яких бажали його учасники, а правові наслідки, котрі прямо передбачені у законі. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору. Враховуючи зміст пунктів кредитного договору, [PERSON] з моменту підписання цього договору була обізнана щодо надання кредиту в іноземній валюті, оплатності кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту. Таким чином, позивачка була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів у зв`язку із чим не можна визнати кредитний договір недійсним у цілому. Судом також встановлено, що 07.06.2007 року була здійснена операція щодо видачі Позивачеві готівки Київською обласною філією АКБ «Укрсоцбанк» в сумі 62 217 грн 95 коп, (еквівалент 15 000 франків), були здійснені аналогічні операції щодо видачі готівки Київського обласною філією АКБ «Укрсоцбанк»: 16 червня 2007 року - в сумі 40 562,08 грн (еквівалент 10 000 франків); 04 липня 2007 року - в сумі 83 003,08 грн (еквівалент 20 000 франків); 07 серпня 2007 року в сумі 36 200,04 грн (еквівалент 8 500 франків). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно із ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на викладене, суд не вбачає підставі для визнання оспорюваного договору недійсним, в зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. В даному випадку положення ч.4 ст.267 ЦК України не підлягають задоволенню в зв`язку з відсутністю порушеного права позивача.

Outcome: dismissed