Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач (далі за текстом - Управління) звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення надмірно виплачених коштів у розмірі 4 977,54 грн., обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним. 22.08.2012 року відповідач звернулась до позивача з заявою про призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги відповідно до п.1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, яка надають соціальні послуги, затвердженого постановою КМ України №558 від 29.04.2004 року (далі за текстом - Порядок). Особою, яка потребує соціальних послуг та яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги є матір відповідача [PERSON], [INFO], особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання опорно-рухового апарату. У своїй заяві відповідач зазначила про те, що на обліку у ДПІ не перебуває і у випадку працевлаштування зобов'язується повідомити позивача. Рішенням управління від 05.11.2012 року було прийнято рішення про призначенню відповідачу компенсації на період: -з 22.08.2012 року по 30.09.2012 року у розмірі 84,40 грн., -з 01.10.2012 року по 30.11.2012 року у розмірі 85,60 грн.; -з 01.12.2012 року і довічно у розмірі 88,40 грн. щомісячно. З 19.02.2013 року [PERSON] встановлено І групу інвалідності. У зв'язку з цим, рішенням управління від 06.03.2013 року було прийнято рішення про перерахунок розміру компенсації за період: -з 19.02.2013 року по 30.11.2013 року у розмірі 134,10 грн.; -з 01.12.2013 року і довічно у розмірі 145,35 грн. На запит управління від 09.12.2016 року за №1001819648 отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що 17.06.2015 року відповідач припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець. Відповідачем до управління було подано довідку ДПІ у Оболонському районі м.Києва про результати перевірки діяльності ФОП [PERSON] за період з 01.01.2012 року по 15.02.2016 року, свідоцтво про державну реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи від 18.12.1997 року та повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності від 17.06.2015 року. З цих документів позивачем з'ясовано, що відповідач з 1997 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому не мала права на отримання компенсації як фізична особа, яка надає соціальні послуги. Завдяки прихованим та поданим недостовірним даним відповідач втратила право на отримання компенсації. За період з 22.08.2012 року по 30.06.2015 року було відповідачу надміру сплачено грошових коштів у розмірі 4 977,54 грн. В позасудовому порядку відповідач відмовилась вирішити спір, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що дійсно здійснює догляд за матір'ю, яка є особою з інвалідністю і отримала за період з 22.08.2012 року по 30.06.2015 року соціальної допомоги у розмірі 4 977,54 грн. Однак, на момент звернення з заявою про отримання такої допомоги, Порядок не містив обмежень щодо виплати соціальної допомоги особам, зареєстрованим як суб'єкт підприємницької діяльності. На момент розгляду справу вона припинила свій статус фізичної-особи підприємця. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає правильним прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 22.08.2012 року відповідач звернулась до позивача з заявою про призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги відповідно до п.1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, яка надають соціальні послуги, затвердженого постановою КМ України №558 від 29.04.2004 року (далі за текстом - Порядок). Особою, яка потребує соціальних послуг та яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги є матір відповідача [PERSON], [INFO], особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання опорно-рухового апарату. У своїй заяві відповідач зазначила про те, що на обліку у ДПІ не перебуває і у випадку працевлаштування зобов'язується повідомити позивача. Рішенням управління від 05.11.2012 року було прийнято рішення про призначенню відповідачу компенсації на період: -з 22.08.2012 року по 30.09.2012 року у розмірі 84,40 грн., -з 01.10.2012 року по 30.11.2012 року у розмірі 85,60 грн.; -з 01.12.2012 року і довічно у розмірі 88,40 грн. щомісячно. З 19.02.2013 року [PERSON] встановлено І групу інвалідності. У зв'язку з цим, рішенням управління від 06.03.2013 року було прийнято рішення про перерахунок розміру компенсації за період: -з 19.02.2013 року по 30.11.2013 року у розмірі 134,10 грн.; -з 01.12.2013 року і довічно у розмірі 145,35 грн. На запит управління від 09.12.2016 року за №1001819648 отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що 17.06.2015 року відповідач припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець. Відповідачем до управління було подано довідку ДПІ у Оболонському районі м.Києва про результати перевірки діяльності ФОП [PERSON] за період з 01.01.2012 року по 15.02.2016 року, свідоцтво про державну реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи від 18.12.1997 року та повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності від 17.06.2015 року. З цих документів позивачем з'ясовано, що відповідач з 1997 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець. За період з 22.08.2012 року по 30.06.2015 року було відповідачу надміру сплачено грошових коштів у розмірі 4 977,54 грн. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Переплата грошових коштів не пов'язана з рахунковою помилкою. Дані кошти були виплачені відповідачу на підставі її заяви, в якій не зазначено про наявність у неї статусу фізично особи-підприємця. Вирішуючи питання про добросовісність відповідача при отриманні вказаних коштів, суд виходить з наступного. На момент звернення відповідача з заявою про призначення компенсації (22.08.2012 року) Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, яка надають соціальні послуги, затверджений постановою КМ України №558 від 29.04.2004 року діяв у первинній редакції, за якою було передбачено наступне. Пунктом 1 передбачено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація). Відповідно до п.2 Порядку, компенсація призначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у таких розмірах: 15 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги інвалідам I групи; 10 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам II групи та дітям-інвалідам; 7 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги інвалідам III групи та хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, визнаним такими в порядку, затвердженому МОЗ. Компенсація фізичним особам пенсійного віку, які надають соціальні послуги, призначається у зазначених розмірах виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно з п.6 Порядку, для призначення компенсації подаються такі документи непрацюючою фізичною особою, яка надає соціальні послуги: заява про згоду надавати соціальні послуги; паспорт або інший документ, що посвідчує особу; висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що стан її здоров'я дозволяє постійно надавати соціальні послуги; копія трудової книжки та довідки органу державної податкової служби про те, що особа не займається підприємницькою діяльністю, і про відсутність даних про доходи цієї особи, а у разі відсутності трудової книжки - лише зазначені довідки. При призначенні компенсації відповідачу, Управлінням було перевірено наявність у неї статусу суб'єкта підприємницької діяльності та отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якого у Реєстрі відомості щодо відповідача відсутні. Чинна на момент призначення компенсації редакція Порядку пов'язувала можливість її отримання з тим, що особа є непрацюючою. На підтвердження таких обставин крім копії трудової книжки особа мала надати довідку ДПІ про те, що вона не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності і про відсутність доходів. Системний аналіз положень Порядку вказує на те, що за відсутності доходів та працевлаштування особа набуває права на отримання компенсації. Згідно даних ДПІ у Оболонському районі м.Києва ГУ ДФС у м.Києві, з 01.01.2012 року до 2015 року будь-яких інших доходів, окрім державної і соціальної допомоги, [PERSON] не отримувалось. На думку суду, сам факт реєстрації особи як суб'єкта підприємницької діяльності не є підставою для відмови у виплаті компенсації за відсутності даних про отримання будь-яких інших доходів цієї особи. З цих підстав, судом не встановлено недобросовісності в діях відповідача при призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги відповідно до п.1 Порядку. У зв'язку з цим, підстав для стягнення надмірно виплачених коштів у сумі 4 977,54 грн. суд не вбачає та вважає правильним з цих підстав у задоволенні позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed