Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-100/037/2008 від 26 червня 2008 року, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] на підставі вищенаведеного кредитного договору отримав у ЗАТ «ОТП Банк» грошові кошти та зобовязався виконати кредитні зобов'язання відповідно до його умов. Внаслідок порушення порядку сплати коштів за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 10 324,60 доларів США та 598 299 грн. 93 коп. ПАТ «ОТП Банк» згідно умов договору факторингу відступив право вимоги за оспорюваним кредитним договором позивачу [PERSON] «ОТП «Факторинг Україна». Поручитель [PERSON] зобовязана відповідати за невиконання позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судові засідання не з'являлись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причину неявки суду не повідомили. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого [PERSON] «ОТП «Факторинг Україна» позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Із матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № CL-100/037/2008, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 13 239, 60 доларів США. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 15 % на рік. Остаточний строк повернення кредиту 26 червня 2015 року. 27.04.2009 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № CL-100/037/2008 від 26.06.2008 року, яким внесені зміни і профінансовано позичальника додатково на 126, 98 доларів США. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. За змістом ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Позивачем станом на 19.01.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № CL-100/037/2008 від 26.06.2008 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями в розмірі 10 324, 60 доларів США та 598 299, 93 грн. пені, що всього по курсу НБУ 15,8077 за 1 долар США станом 19.01.2014 року становить 761 508,10 гривень, що складається з: 10 324,60 доларів США залишок заборгованості за кредитом; 598 299 грн. 93 коп. пеня. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором № CL-100/037/2008 від 26.06.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-CL-100/037/2008 року (а.с.15), відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. 27.04.2009 року між банком та поручителем було укладено додатковий договір №1 до договору поруки № SR-CL-100/037/2008 року, відповідно до умов якого були внесені зміни у договір поруки. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв'язку з наведеним, поручитель за вимогою банку повинен нести солідарну відповідальність. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 530, 546 ч.1, 548, 554, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: approved