Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з позовом до відповідача в якому, просив визнати сумісною власністю подружжя квартиру № 13 в будинку №115, що розташована за адресою: смт. Андріївка вул. Першотравнева Балаклійського району Харківської області, провести її поділ та визнати за ним право власності на 1/2 її частину . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.06.2005 року він уклав шлюб з [PERSON]. Від даного шлюбу вони мають доньку Олександру, [INFO]. В період шлюбу ними за спільні кошти було придбана вищезазначена квартира, але право власності було зареєстровано лише за відповідачем. 06.11.2013 року рішенням Балаклійського районного суду Харківської області шлюб між ними було розірвано. Іншого житла в нього не має, тому він звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання неодноразово повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки від відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату судового засідання не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 3 статті 61 передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Згідно рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06.11.2013 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2005 року по 06.11.2013 року (а.с.16). Під час перебування у шлюбі ними була придбана квартира № 13, в будинку №115 за адресою: смт. Андріївка вул. Першотравнева Балаклійського району Харківської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.07.2008 року (а.с. 10); Згідно довідки Балаклійського БТІ та технічного паспорту на квартиру, право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за [PERSON] - відповідачем у справі (а.с. 12-15). З трудової книжки позивача, вбачається, що останній майже весь час перебування в шлюбі був працевлаштований, в т.ч. і під час придбання квартири, а відтак отримував дохід ( а.с.17-18). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вищевказана спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, т.я. була набута за час шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved