Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 17.06.2013 року, [PERSON] , отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дав право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач ставши клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримала кредитну картку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом в повному обсязі не сплатила, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив суд стягнути з відповідача борг за договором кредиту в сумі 85608 грн. 20 коп. та судові витрати по справі. Заочним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 17 січня 2019 року задоволено позовні вимоги позивача, стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитом в розмірі 85608 грн. 20 коп., вирішено питання про судові витрати. Ухвалою від 28 квітня 2021 року заочне рішення від 17.01.2019 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про зменшення позовних вимог в якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 71963 грн. 79 коп., що складається з 52693 грн. 87 коп. - тіло кредиту та 19269.92 грн. - відсотки, нараховані згідно ст. 625 ЦК України. У поданому раніше відзиві на заяву про перегляд заочного рішення вказував, що посилання відповідача на те, що вона не укладала договір з АТ КБ «ПриватБанк» спростовується анкетою -заявою та довідкою про умови кредитування, які підписані відповідачем та свідчать про укладення між сторонами договору. Відповідач, підписавши відповідну анкету та довідку висловила згоду що вказана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Випискою по рахунку підтверджено, що відповідач отримавши картку активно нею користувалася, знімати кошти, погашати заборгованість, та знову знімати кредитні кошти, що свідчить про належну інформованість [PERSON] про тарифи, умови та правила користування кредитним коштами. Також представник позивача вказував на той факт, що тіло кредиту є більшим від ліміту картки, з огляду на те, що відповідач неодноразово користувалася послугами «Миттєва розстрочка» та «Оплата частинами», розрахунок за якими було здійснено в рахунок збільшення ліміту по карті. Вважає, що наявні підстави для задоволення позову та просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у вказаному розмірі, з урахуванням зменшених позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вказував, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували укладення договору , оскільки анкета-заява не містить інформації щодо встановленого ліміту на платіжну картку, а умови та провила на які посилається позивач не підписані [PERSON] .. Вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували укладення договору між сторонами, а оскільки повернуті кошти [PERSON] є більшими ніж отримані, то відсутні підстави для стягнення коштів з останньої. Суд, заслухавши думку представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши подані сторонами пояснення, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковуому задоволенню з наступних підстав. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 даної статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17 червня 2013 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Однак, вказаний витяг не містить даних про ознайомлення [PERSON] з наведеними тарифами. Крім того, наданий позивачем витяг містить чотири види тарифів для кредитних карт «Універсальна» ( «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD»), а анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана [PERSON] 17.06.2013 року, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту «Універсальна» вона отримала, та з якими тарифами була ознайомлена. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , вбачається, що картковий рахунок [NUMBER] був відкритий 14 лютого 2014 року, із встановленим кредитним лімітом 300 грн., та який в подальшому було змінено - 28 квітня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 2000 грн.; 11 вересня 2014 року кредитній ліміт збільшено до 3000 грн., 25 жовтня 2014 року кредитній ліміт збільшено до 4000 гривень, 29 листопада 2014 року кредитній ліміт збільшено до 5000 гривень, 13 липня 2016 року кредитній ліміт збільшено до 9000 гривень, 28 жовтня 2016 року кредитній ліміт збільшено до 14000 гривень; 18 липня 2018 року кредитний ліміт становить 0.00 гривень. Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2021 року становить 71963.79 грн., та складається з: 52693.87 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн заборгованості за поточним тілом кредиту, 52693.87 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0.00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 19269.92 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 - пеня, 0,00 - комісія Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що визначено статтями 12, 81 ЦПК України. У анкеті-заяві, підписаної сторонами, зазначено, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку. Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строк виконання зобов`язання, а також розмір відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України. Оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строку виконання зобов`язання, а також розміру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України, суд вважає, що позивач не довів тієї обставини, що між сторонами укладено договір, яким визначено розмір відсотків, пені, штрафів, оскільки ним не надано суду належних і достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, який судом і враховано при ухваленні оскаржуваного рішення. Крім того суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача [PERSON] , щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Так, з банківської виписки по рахунку, яка має статус первинного документу, відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, доданого позивачем до позовної заяви вбачається, що [PERSON] , користуючись кредитною карткою, активно користувалася кредитними коштами за рахунок встановленого Банком кредитного ліміту. Зі змісту банківської виписки вбачається здійснення позичальником операцій у тому числі з ідентифікацією особи, яка здійснює банківські операції, користування сервісами «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», здійснення операцій через Приват24, поповнення мобільного телефону, поповнення готівкою своєї картки в терміналі, внесення коштів на погашення заборгованості тощо. Вказані обставини свідчать про визнання відповідачем договірних відносин з банком щодо користування кредитними коштами. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем проценти нараховані за користування кредитними коштами погашалися банком за рахунок кредиту, збільшуючи відповідно загальну заборгованість за тілом кредиту. Проте, Анкета-заява, підписана сторонами не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів за рахунок кредиту. А отже підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів відсутні. Вказане також стосується й комісії за користування карткою в розмірі 20 грн. кожного місяця. З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку, що додана позивачем до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення (арк.. 38-44) вбачається, що позичальником використано кредитних коштів на загальну суму 108528 грн. 49 коп., з яких повернуто 70680 грн. 95 коп. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої, та не повернутої суми кредитних коштів у розмірі 37847 грн. 54 коп. (108528.49-70680.95 = 37847.54) В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. Згідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial