Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення із відповідача на його користь суми заборгованості за договором кредиту та судових витрат по справі. Позивач посилається на те, що 06.09.2013 року фізична особа підприємець [PERSON] через систему інтернет-клієнт-банкінгприєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг», [PERSON], що розміщенні в мережі Інтернет та сайті htt://privatbank.ua, які разом складають договір банківського обслуговування № б/н від 06.09.2013 року та взяла на себе зобовязання виконати умови договору. Відповідно до договору відповідачу було встановленого кредитний ліміт, на поточний рахунок 26004060264050 в електроному вигляді через встановлені засоби електронного звязку [PERSON] і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». 08.02.2017 року відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вимога кредитора до фізичної особи-підприємця, чия діяльність була припинена, можуть бути зявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Свої зобовязання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний лімітв розмірі 5\~000 грн. [PERSON] не надала своєчасно [PERSON] грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 03.07.2017 року становить 30 802 грн. 62 коп. Всупереч даному кредитному договору відповідач не виконує належним чином своїх зобовязань, а тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] 30 802 грн. 62 коп. кредитної заборгованості та судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Причини її неявки суду невідомі. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 169 та частини 1 статті 224 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи і не повідомили про причини неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.09.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 06.09.2013 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, який залежить від строку користування кредитом. Згідно розрахунку виданого ПАТ КБ Приват Банк, сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору № б/н від 06.09.2013 року станом на 30.07.2017 року становить 30 802 грн. 62 коп.: - 4 986 грн. 17 коп. заборгованість за кредитом; - 9006 грн. 57 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 12 617 грн. 54 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 4 192 грн. 34 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом. Згідно інформації про фізичну особа, 08.02.2017 року [PERSON] припинила підприємницьку діяльність. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України , якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного\~в \~постанові \~від \~4\~ грудня \~2013\~року\~№ 6-125цс13, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України, з огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.\~ст.\~47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобовязань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] не виконала умови кредитного договору та допустила заборгованість, яка підлягає стягненню із останньої. На підставі наведеного,

Outcome: approved