Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики в розмірі 189673,42 грн., який складається з індексу інфляції в сумі 164900, 00 грн., та 3% річних в сумі 24773,42 грн. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 30.07.2013 між ним та [PERSON] , укладено договір позики, відповідно до умов якого, він передав відповідачеві 333594,00 грн. строком на три місяці, а відповідач зобов`язався повернути позивачу суму боргу до 30.10.2013 року. Відповідач не виконав свої зобов`язання у повному обсязі до встановленого строку, лише часткового сплативши заборгованість. Внаслідок порушення умов виконання Договору позики від 30.07.2013, він звернувся до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2014 у справі №389/503/14-ц, провадження №2/389/96/14, його позов задоволено. З [PERSON] на його користь стягнуто борг за договором позики від 30.07.2013 в розмірі 170000 грн., 3% річних - 1299,45 грн. та інфляційні втрати - 1190 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн. Рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання. Однак, фактичне стягнення коштів не відбулося і рішення суду не виконане. З огляду на те, що договір позики від 30.07.2013 року не був виконаний відповідачем, він вважається таким, що не прийняв своєї дії. У зв`язку з цим, передбачені договором позики зобов`язання відповідача [PERSON] , є неприпиненими. Під час розгляду цивільної справи №389/503/14-ц, встановлено факт часткового погашення заборгованості за договором позики на загальну суму 163549 грн. Між тим, сума непогашеної заборгованості склала 170000 грн. Ухвалюючи судове рішення від 05.06.2014, Знам`янський міськрайонний суд Кіровградської області стягнув з відповідача прострочену заборгованість в сумі 170000 грн., а також 1299,45 грн., 3% річних та 1190 грн. інфляційних. Разом з тим, застосовані судом розрахунки, зроблено виходячи з показників індексу інфляції за листопад та грудень 2013 року з нарахованих трьох відсотків річних за період з 30.10.2013 по 31.01.2014 включно, що дорівнює 93 днів. Однак, зважаючи на те, що договір позики від 30.07.2013 не припинив своєї дії та згідно з положеннями ст.625 ЦК України, заборгованість за договором позики у розмірі 170000, 00 грн., визначена рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2014 року. На теперішній час зросла за рахунок індексу інфляції за період з січня 2014 року по жовтень 2018 року включно та за рахунок трьох процентів річних за період з 01.02.2014 по 10.12.2018 включно, що дорівнює 1774 дням. Таким чином, заборгованість відповідача [PERSON] , після здійснення попереднього нарахування боргу, визнаного рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2014 року, збільшилася на 189673,42 грн., з яких: 164900,00 грн. індекс інфляції та 24773,42 грн. трьох відсотків річних. Відповідач подав до суду відзив, в якому позовні вимоги позивача не визнав. Оскільки, вважає їх такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки існує чинне рішення суду, яке звернуто до виконання, а правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовано ЗУ «Про виконавче провадження», і до них не може бути застосовано норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому заперечив аргументи відповідача викладені у відзиві на позов, пославшись на некоректність наведених представником відповідача аргументів. Зазначив, що на даний час фактичне повернення коштів за договором позики від 30.07.2013 року, не відбулося. З огляду на те, що договір позики від 30.07.2013 не виконаний відповідачем, він вважається таким, що не припинив своєї дії. В зв`язку з цим, передбачені договором позики зобов`язання відповідача [PERSON] , не є припиненими. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів таотриманні компенсації від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, чинне законодавство України не передбачає такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, а тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, як і наявність виконавчого провадження з примусового виконання цього рішення, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Просив врахувати, що часткова виплата у виконавчому провадженні у квітні 2019 року, виходить за рамки періоду, за який він просить провести індексацію. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до розписки від 30.10.2013 року, [PERSON] взяв у [PERSON] у борг 333549 грн., та зобов`язався їх повернути до 30.10.2013 року. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2014 (Провадження №2/389/96/14, ЄУН 389/503/14-ц) позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 30.07.2013 року в розмірі 170000 грн., 3% річних -1299, 45 грн. та інфляційні 1190 грн., та судовий збір у розмірі 1700 грн. Рішення суду набрало законної сили, відповідачем не оскаржувалося та звернуто до виконання. В силу положень частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, загальна сума заборгованості складає 189673, 42 грн., з яких індекс інфляції - 164900,00 грн. та 3% річних - 24773, 42 грн. В силу положень частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В розумінні вимог чинного законодавства три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Тобто, відповідальність, передбачена даною статтею носить компенсаційний характер, оскільки 3 % річних та індекс інфляції виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц у пунктах 42, 44 та 45 зроблено висновок, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок викладений також і в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року по справі № 760/3880/17. Оскільки відповідачами не було виконано грошове зобов`язання по виплаті суми боргу позивачеві, то в силу положень ст. 625 ЦК України останній має право на стягнення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат. Судом встановлено, рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2014, не виконано. З матеріалів виконавчого провадження АСПВ №48289789 з виконання виконавчого листа №2/389/96/14 від 02.07.2014 року, вбачається, що в рахунок стягнення заборгованості з відповідача, реалізовано належну останньому земельну ділянку з кадастровим номером 3522280400:52:000:5093, площею 1,9977 га, розташовану на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області за 45200, 00 грн. Платіжним дорученням №2093 від 18.04.2019, підтверджено перерахування на користь [PERSON] боргу від [PERSON] в розмірі 36000, 00 грн. Платіжним дорученням №2094 від 18.04.2019. підтверджено перерахування судового збору від [PERSON] згідно з постановою б/н АСВП №48289789 ЗМР ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області. Платіжним дорученням №2038 від 17.04.2019 підтверджено перерахування Знам`янським ВДВС витрат на проведення експертизи ТОВ «ЕПКК`ЮРЕКС» у АСВП №48289789, де боржником є [PERSON] . З акту про проведені електронні торги від 21.08.2019, складеного державним виконавцем Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сагайдачним П.П., вбачається, що в рахунок перерахування боргу на користь стягувача, перераховано 36000,00 грн. Отже, матеріалами виконавчого провадження підтверджена часткова сплата боргу стягнутого рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 05.06.2014 року. З матеріалів позову вбачається, що позивач просить стягнути не суму основного боргу, частину з якого сплачено, а лише індексу інфляції в розмірі 164900,00 грн. та 3% річних в сумі 24773,42 грн.(за період з 01.02.2014 по 10.12.2018 (включно)). Індекси інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується в офіційних періодичних видання, в тому числі газеті «Урядовий кур`єр», тобто середній рівень інфляції, є загальновідомою інформацією, тому, відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних, процентів за користування коштами та індексу інфляції підлягають задоволенню. При цьому, суд бере до уваги розрахунок наданий позивачем, відповідно до якого втрати від інфляції за період з січня 2014 року по жовтень 2018 року складають 164 900 грн., три відсотка річних - за період з 01.02.2014 по 10.12.2018 року (включно) складає 24773,42 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору за подання позову до суду в сумі 1896,74 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved