Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач за первісним позовом - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, уточнюючи свої вимоги в останнє - 17.05.2016 року зазначила, що з [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 03.12.1999 року. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 553. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає з батьками у приватному будинку по [ADDRESS]. На протязі останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, через що шлюбні відносини були фактично припинені, кожен має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що у сторін різні характери, різні погляди на сімейне життя, сімейний побут, що і призвело до втрати почуття любові, взаєморозуміння та розірвання відносин. Постійні сварки псують життя, свідком сварок стає донька, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, сторони хоча і мешкають разом, але єдиною сім'єю не проживають, сумісного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, подружнє життя остаточно припинене. У зв'язку із зазначеними обставинами, позивач вважає, що подальше сумісне життя, примирення та збереження сім'ї є неможливим та суперечить її інтересам. Уточнюючи свої позовні вимоги, просить винести рішення, яким розірвати цей шлюб, після розірвання шлюбу прізвище змінювати не бажає. Розірвання шлюбу між подружжям, не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватись про неї та матеріально її забезпечувати. Однак, протягом тривало часу відповідач за первісним позовом самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою дитину, його стан здоров'я та відсутність інших утриманців дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Так як [PERSON] є суб'єктом підприємницької діяльності, про його щомісячні заробітки не відомо, вони не постійні та мінливі, то є всі підстави вважати, що останній в подальшому в добровільному порядку буде ухилятися від матеріального утримання дитини, тому позивач за первісним позовом уточнивши свої вимоги в останнє просила стягнути аліменти з нього у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісяця. Позивачка за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом у судове засідання не з'явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач, його представник за первісним позовом та позивач, з представником за зустрічним позовом, в судове засідання також не з'явилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, зустрічний позов підтримують у повному обсязі та просять стягнути з відповідача за зустрічним позовом аліменти на користь дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки з усіх видів заробітку доходу щомісяця, починаючи стягнення від дня звернення до суду, але не менше 30 % відповідного віку дитини. При цьому, додатково пояснили, що на теперішній час ведення спільного господарства між сторонами не припинено, так як вони проживають разом за адресою [ADDRESS],у будинку, який належить їм на праві спільної приватної власності, ведуть спільний бюджет, він купує продукти харчування, побутові предмети, якими користуються усі члени родини не виключно і [PERSON] Крім того, дитина знаходиться на утриманні батька, він додатково перераховує кошти позивачці по справі в розмірі 500 грн. на місяць, як додаткові витрати на дитину. Cуд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено із матеріалів справи сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 03.12.1999 року. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 553 (а.с.5) Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6), яка мешкає з батьками у будинку, який належить їм на праві спільної приватної власності, за адресою [ADDRESS] (а.с.37-38) та знаходиться на утриманні батьків (а.с. 39). З кінця 2014 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, з цього часу сторони хоча і проживають разом, однак єдиною сім'єю як раніше не проживають, єдиного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Кожен проживає своїм самостійним життям, сторони миритися не бажають, майновий спір відсутній. Позивач за первісним позовом наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам, а відповідач за зустрічним позовом не заперечує щодо розірвання шлюбу між сторонами. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, а подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку із чим шлюб зареєстрований між сторонами, повинний бути розірваний. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач за зустрічним позовом продовжує надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], про що також свідчать квитанції про приймання поштових переказів грошових коштів (а.с.46), однак з матеріалів справи видно, що аліменти сплачуються нерегулярно, що не спростовує письмових пояснень позивача за первісним позовом. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання дитини, через що обидва звернулися до суду з відповідними позовами. В ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, закріплено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) абоінші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180, 183, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, розмір аліментів на утримання дитини може бути встановлений у частці від заробітку та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно роз'яснень п. 17 Постанови ПВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб, інші обставини, що мають значення для справи непрацездатних. При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги майновий стан відповідача за первісним позовом, який офіційно працює ПП, однак його доходи нерегулярні, мінливі, тому в силу ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України та в найкращих інтересах дитини, з нього підлягають стягненню на користь позивача за первісним позовом аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. на дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного та аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, тому у задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити за необґрунтованістю вимог. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь держави підлягають стягненню судові витрати: 487,20 грн. по сплаті судового збору. Згідно зі ст. 367 ч. 1 п.1 ЦПК України зазначене рішення підлягає негайному виконанню в розмірі стягнення платежів за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved