Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за межі України та на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері. Покликалася на те, що 11.11.2011 він уклав шлюб з [PERSON] За час перебування в шлюбі рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.10.2012 [PERSON] оголошено усиновлювачем [PERSON], [INFO] та записано її матір'ю останнього. На даний час шлюб між сторонами розірвано. За спільною згодою батьків визначено, що місцем проживання малолітнього [PERSON] є місце проживання його батька [PERSON] Зазначає, що влітку неповнолітній син буде проходити навчання у Великобританії, необхідно виготовити візу для виїзду за межі України. Рішенням суду від червня 2015 року вже було надано дозвіл на виготовлення проїзних документів та виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу матері. Однак, даним рішенням надано дозвіл на поїздки в країни Шенгенської зони, Російську Федерацію та Республіку Крим. На даний час отримати нотаріальну згоду на виготовлення проїзних документів від відповідача немає можливості. А тому, просить надати дозвіл [PERSON] на виготовлення (оформлення) проїзних документів для виїзду за межі України, а саме до Великобританії та інших країн дитини [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] без згоди матері [PERSON], надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON],[INFO], жителя [ADDRESS] за межі України, а саме до Великобританії та інших країн, до досягнення ним 16-річного віку без згоди та супроводу матері [PERSON], самостійно або в супроводі представника авіакомпанії Позивач подав заяву про розгляду справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в заяві та просив позов задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялася про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за її відсутності відповідач не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Відповідно до ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33). У п.3, підп. 1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] (а.с. 3). З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком, відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу змінила місце проживання, виїхала за межі України. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.06.2015 було надано дозвіл [PERSON] на виготовлення (оформлення) проїзних документів для виїзду за межі України сина [PERSON] [INFO], жителя [ADDRESS] без згоди матері [PERSON] та надано дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] за межі України в країни Шенгенської зони, Російську Федерацію, Республіку Крим до досягнення ним 16-річного віку - [INFO] року, без згоди та супроводу матері [PERSON] (а.с. 4,5). Рішення суду набрало законної сили. Окрім того, даним рішення суду встановлено, що батьки в добровільному порядку визначили місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] з батьком за адресою: [ADDRESS] та зобов'язувалися не перешкоджати одне одному та дітям виїжджати за межі території України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно візового листа від 01.02.2017 щодо надання короткострокової студентської візи [PERSON], [INFO], повинен проходити навчання за курсом «General English Junior 28 LPW» в період з 10.07.2017 по 04.08.2017 в Лондоні (а.с. 6). З матеріалів позову вбачається, що звертаючись до суду з вказаним позовом позивач, діє в інтересах свого неповнолітнього сина, просить про виїзд дитини за межі України, які носить тимчасовий характер і має на меті навчання дитини. Навчання та розвиток дитини є обов'язком обох батьків. Однак, на думку суду, відповідач не вживаючи самостійних заходів для організації навчання і розвитку сина, обмежує права позивача на розвиток та організацію подальшого навчання та дозвілля дитини. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Право фізичної особи на свободу пересування, як і будь-яке інше конституційне право, гарантується державою і не може бути скасоване. Це право означає не лише право пересування по території України, а й право громадянина України на виїзд з України. Ст. 10 Конвенції про права дитини встановлено, що кожна дитина має право покидати любу країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов'язання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1). Як вбачається із статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). З урахуванням можливостей батька дитини організувати навчання сина за кордоном, де дитина матиме можливість розвиватися духовно та фізично, розширяти світогляд, суд вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон буде цілком відповідати найвищим інтересам дитини. Позбавлення можливості неповнолітнього громадянина України - [PERSON], [INFO] виїхати за кордон на навчання порушує його законні права та інтереси. Обставин, які обмежують право неповнолітнього [PERSON] на виїзд за межі України суд не вбачає.

Outcome: approved