Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до відповідачів з позовом, в якому на підставі ст.ст. 180-183 СК України просив визнати незаконною та скасувати нараховану заборгованість по аліментах в розмірі 39795,64 грн. за період з 1 жовтня 2016 року по 31 травня 2018 року. Посилався на те, що в червні 2018 року довідався про наявність заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом Сарненського районного суду № 2-1913 від 12 грудня 2005 року. Повідомлень з виконавчої служби не отримував, постанова про відкриття виконавчого провадження йому вручена не була. Оскільки заборгованість мала бути визначена з розміру аліментів, визначених рішенням суду, і не менше встановленого законом розміру (неоподатковуваний мінімум доходів громадян), просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, зазначили, що державний виконавець не вправі був проводити розрахунок заборгованості по аліментах із середньої заробітної плати для місцевості, а із мінімального встановленого законом розміру. Новий розрахунок заборгованості відповідача від 4 лютого 2019 року проведений також неправомірно, просили зменшити розмір заборгованості до суми 28889 грн. Представник відповідача [PERSON] та відповідачка [PERSON] , посилаючись кожен окремо на безпідставність заявлених вимог, просили відмовити у задоволенні позову, оскільки визначення розміру заборгованості боржника проведене з дотриманням норм закону. Державний виконавець Герасименко О. С. при цьому в своїх поясненнях зазначив, що 28 вересня 2016 року [PERSON] як стягувачка звернулась із заявою про відкриття виконавчого провадження, 5 жовтня 2016 року виконавцем винесена відповідна постанова. 15 червня 2018 року боржник [PERSON] звернувся до ВДВС, де ознайомився з матеріалами провадження, йому був наданий розрахунок заборгованості станом на 1 червня 2018 року. 4 лютого 2019 року був виданий повторний розрахунок із нарахуванням заборгованості станом на 1 лютого 2019 року. Нарахування заборгованості проводилось у відповідності до вимог ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» та ч. 3 ст. 195 СК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до наступного. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області 12 грудня 2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 28 листопада 2005 року до повноліття дітей. За виконавчим листом № 2-1913, виданим Сарненським районним судом, на підставі заяви стягувачки від 28 вересня 2016 року про примусове виконання рішення 5 жовтня 2016 року відкрите виконавче провадження зі стягнення аліментів ВП № 52402510. 15 червня 2018 року головним державним виконавцем Сарненського районного ВДВС ГТУЮ у Рівненській області Герасименком О. С. складено розрахунок заборгованості, згідно якого за період з 1 жовтня 2016 року по 31 травня 2018 року встановлена заборгованість [PERSON] з аліментів за виконавчим листом, виданим Сарненським районним судом Рівненської області, в розмірі 39795,64 грн. Відповідно до останнього розрахунку заборгованості від 4 лютого 2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 1 лютого 2019 року становить 61564 грн. 67 коп. В обох розрахунках заборгованість нарахована, виходячи з розміру 1/3 частини середнього заробітку працівника для цієї місцевості. В матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які дані про місце роботи, розмір отриманих доходів [PERSON] в період з 1 жовтня 2016 року по 31 січня 2019 року, в т. ч. за кордоном, а також про сплату боржником аліментів за вищевказаний період часу. Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час здійснення розрахунків заборгованості) визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Аналогічні положення містить п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 2 квітня 2012 року № 512/5. За правилами статті 195 СК України у відповідній редакції заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Доводи позивача [PERSON] , викладені в т. ч. в письмовій заяві на ім`я начальника Сарненського районного відділу ДВС від 15 червня 2018 року, про домовленість із колишньою дружиною про її відмову від аліментів, його необізнаність з поновленням стягувачем виконавчого провадження не приймаються судом до уваги, оскільки нотаріального договору про сплату аліментів чи про припинення права на них сторони не укладали, пред`явлення виконавчого документа протягом всього періоду стягнення періодичних платежів є правом стягувача. Суд не бере до уваги виписний епікриз КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» про перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі у період з 29 серпня 2017 року по 4 вересня 2017 року, погіршення стану здоров`я боржника може бути підставою для зміни розміру стягуваних аліментів у відповідності ст. 192 СК України, такої вимоги позивачем не заявлено. Суд не вбачає підстав для повного або часткового звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на підставі ст. 197 СК України, оскільки обставини тяжкого захворювання чи інші, що мають істотне значення, не встановлені. Відсутність у матеріалах виконавчого провадження інформації про обізнаність позивача про відкриття виконавчого провадження може бути предметом судового оскарження дій державного виконавця та поновлення порушених прав позивача в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, такі обставини не спростовують правомірності нарахування заборгованості. Таким чином, дії головного державного виконавця Герасимчука О. С. щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні є правомірними, у задоволенні позову слід відмовити як у заявленому безпідставно. На підставі вищевикладеного, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 192, 195, 197 СК України,

Outcome: dismissed