Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: гараж № ХІІІ літ. «А», загальною площею 20,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно договору № 658-260213/К про надання кредиту у формі овердрафту по банківській платіжній картці від 26.02.2013 року [PERSON] було відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 100 000 грн. зі сплатою 30 % на рік та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов договору. Внаслідок порушення строків сплати коштів за [PERSON] наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 109 988 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки. Положеннями договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судові засідання не з'являвся. На електронну адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач та третя особа в судові засідання не з'являлись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та конвертами які повернулись за закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомили. Письмових заяв від відповідачки та третьої особи не надходило. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого іпотекою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 26 лютого 2013 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] укладено договір № 658-260213/К про надання кредиту у формі овердрафту по банківській платіжній картці (а.с.6-7), за яким банк відкрив відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 100 000 грн. зі сплатою 30 % на рік. 31 березня 2014 року змінено строк повернення кредиту та встановлено строк його повернення по 30 квітня 2014 року (а.с.11). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, позичальник систематично порушував строки та розмір погашення кредиту і сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.19). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Позивачем станом на 12.08.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості [PERSON] перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 109 988 грн., з яких: основний борг за кредитом - 97 494 грн., пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту - 5 457 грн. 99 коп., прострочена заборгованість по процентах - 6 871 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 165 грн. 10 коп. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та вказаного розрахунку заборгованості відповідачем та третьою особою суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язань по договору № 658-260213/К про надання кредиту у формі овердрафту по банківській платіжній картці, між банком та відповідачкою 26.02.2013 року укладено договір іпотеки № 1111-260213/І (а.с.14-17), згідно п. 1.3 якого відповідачка, передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: гараж № ХІІІ літ. «А», загальною площею 20,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.06.2011 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі рішенням від 17.05.2011 року № 289, зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ в реєстрову книгу № 23 номер запису [NUMBER]. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи вищенаведене та наявність доказів, які підтверджують неналежне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, суд приходить до переконання, що позивач набув права звернення стягнення на предмет іпотеки. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на нерухоме майно, не суперечить закону і найбільш повно враховує інтереси іпотекодавця, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідачки слід стягнути 1099 гривень 88 коп. судового збору в дохід держави. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 12, 33, 36,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 589, 590, 610-112, 1049-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved