Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки Toyota Previa, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], мотивуючи тим, що [PERSON] без дозволу позивача продала автомобіль, який перебував у заставі у позивача, відповідачу. На даний час за [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором. Позивач має право звернути стягнення на предмет застави. Оскільки [PERSON] продала предмет застави без дозволу заставодержателя, то застава зберігає силу і щодо [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні 04 лютого 2015року позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити, оскільки [PERSON] свої договірні зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, а тому позивач має право звернути стягнення на предмет застави, навіть якщо предмет застави на даний час перебуває у власності відповідача. Позивач дозволу на продаж предмету застави [PERSON] не надавав. В наступні судові засідання представник позивача не з'являвся, надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, оскільки автомобіль, який був предметом застави продано зі згоди банку, що підтверджується копією ухвали Господарського суду Харківської області вд 25.04.2013 року. Вказаною ухвалою [PERSON] визнано банкутом та відкрито ліквідаційну процедуру. В ухвалі суду вказано, що ліквідатором були отримані дозволи від банків на реалізацію заставного майна, здійснено їх оцінку та продаж з аукціонів. Третя особа в судові засідання не з'являлась, до суду надіслала клопотання в якому вказала, що просить справу слухати у її відсутності, підтвердила, що банк надав згоду на реалізацію заставного майна. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого договором застави, умовами якого передбачено право заставодержателя задовольнити забезпечену вимогу в один із передбачених договором способів шляхом звернення стягнення на предмет застави. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 18 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6487724 за яким банк надав, а позичальник (третя особа по справі) отримала кредит в розмірі 40 599 доларів США (а.с.5-9). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання [PERSON] належно їх не виконувала, у зв'язку із чим виникла заборгованість в розмірі 30 085,57 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 6487724 від 18 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу № 6555013 (а.с.12-13), згідно якого остання передав в заставу банку рухоме майно, а саме: автомобіль марки Toyota Previa, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. За згодою сторін предмет іпотеки оцінений в розмірі 219 999 грн. Пунктом 6.1 ст. 6 договору застави передбачає право позивача звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Згідно ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Автомобіль марки Toyota Previa, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] був зняти з реєстрації для реалізації (а.с.67). Згідно баз даних Державтоінспекції області автомобіль марки Toyota Previa, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за відповідачем [PERSON] (а.с.60-72). Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.08.2014 року затверджено ліквідаційний звіт та припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с.83-84). Як вбачається з копії ухвали,ліквідатором здійснено інвентаризацію активів банкрута, в тому числі в нього включено автомобіль марки Toyota Previa, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] та ліквідатором отримані дозволи від банків на реалізацію заставного майна, здійснено їх оцінку та продаж на аукціоні (а.с.84). Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме квартиру який належить не стороні договору застави. Однак, така вимога позивача не підлягає до задоволення, оскільки відповідач набув право власності на автомобіль правомірно, продаж автомобіля було здійснено з дозволу банку, як вбачається із копії ухвали Господарського суду Харківської області, протилежного позивач суду не довів. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави задоволенню не підлягає та є недоведеною. Однак це не є перешкодою позивачу для подальшого звернення до суду із вимогою, про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 546 ч. 1, 548 ч. 1, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 17, 27 Закону України «Про заставу», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed