Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до\~Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача, ДП «Артемсіль», у якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь гроші в сумі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у звязку з виробничою травмою йому було встановлено ступінь втрати працездатності. Вказує, що моральна шкода полягає фізичних стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Позивач просив задовольнити позов повністю, обгрунтовуючи розмір заявленої моральної шкоди тим, що він довго лікувався, витрачав кошти на лікування. \~\~\~\~\~\~ Представник позивача [PERSON] просив задовольнити позов повністю, обґрунтовуючи позовні вимоги, зокрема п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого згідно ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, наприклад, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, оскільки позивач шкутильгає, ходить з тростиною, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої приналежності. \~\~\~\~\~\~Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову та просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, оскільки на його думку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди з вини відповідача та відповідно розмір її компенсації. Ухвалою суду від 23.06.2016 року до участі у справі залучено Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Артемівську Донецької області (адреса: Донецька область, м. Бахмут (Артемівськ), вул. Незалежності, 41) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачу були видані дві довідки про встановлення ступеню втрати працездатності «первинно» і необхідно зясувати з якого періоду [PERSON] перебуває на обліку у відділенні. Представник третьої особи [PERSON] вважала, що сума моральної шкоди, яку просить стягнути позивач дещо завищена та пояснила, що всі виплати на лікування, оздоровлення, санаторно-курортне лікування Фонд соціального страхування відшкодовує, оскільки позивач перебуває у них на обліку з 03.10.2011 року, з того моменту, як йому було встановлено ступінь втрати працездатності. \~\~\~\~\~\~Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд встановив, що між сторонами склалися правовідносини з приводу завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків шкоди та регулюються ст.ст.21, 153, 173, 237-1 КЗпП України. Відповідно до ч. 1ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Позивач народився 11.03.1955 року. Згідно трудової книжки [PERSON] з 15.06.1977 року працював на солеруднику ім. Володарського (наказ № 78 від 16.06.1977 року). Згідно наказу № 767 від 14.09.2012 року позивач був звільнений за станом здоровя на підставі\~п.2 ст. 40 КЗпПУ\~(арк.с.11-13). 04.03.2011 року об 11 год.10 хв. під час роботи з [PERSON], який на той час працював на підприємстві відповідача, стався нещасний випадок при наступних обставинах: з метою підготовки для спуску в шахту вузлів та деталей прохідного комбайну 4ПП-2М та під час виконання робіт [PERSON] був травмований деталлю комбайну (верхньою поворотною рамою), яка зсунулася по рамі комбайну та впала на землю, при цьому травмуючи ліву ногу [PERSON] Згідно діагнозу закладу охорони здоровя був встановлений діагноз: закритий осколковий перелом дистального мета епіфіза та нижньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, зсадни кінцівок. \~\~\~\~\~\~\~09.03.2011 року проведено розслідування нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, складено акт форми Н-1. Актом розслідування нещасного випадку встановлено, що з позивачем проведено повторний інструктаж 29.12.2010 року (арк. с. 15). Згідно пункту 4 вказаного акту причиною нещасного видку визнано організаційні невиконання вимог Інструкції з охорони праці, які допустив позивач та посадові особи відповідача (арк.с.17,19). У розділі 6 акту встановлено вид події\~падіння предметів, у розділі 7 «Причини нещасного випадку»: організаційні (згідно класифікатору, який є Додатком до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру (в редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2009 р. N 885) основна - 24.2\~невиконання вимог інструкцій з охорони праці, супутня - 24.1 невиконання посадових обов'язків, 10.1- неякісне проведення інструктажу, 11- неякісна розробка інструкцій з охорони праці. Устаткуванням, що призвело до нещасного видку, - визнано гірничо-шахтне обладнання. Потерпілий не перебував в стані алкогольного спяніння (арк.с.23). Посеред інших, хто допустив порушення законодавства з охорони праці згідно акту Н-1 - є [PERSON] (арк.с.24). Позивач вказував, що він ознайомлений з актом форми Н-1, він погодився з усім, що в акті відображено. Висновком Донецької Обласної МСЕК від 15.11.2011 року № 042257 позивача за первинний оглядом визнано інвалідом 3 групи та встановлено 50 % стійкої втрати працездатності (в період з 03.10.2011 року по 01.11.2012 року) (арк. с. 26). Згодом, позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 35% стійкої втрати працездатності з 30.10.2014 року безстроково, про що свідчить довідка Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії м. Артемівськ Донецької обласної МСЕК серії ДОН - 04 № 041477 від 30.10.2014 року (арк. с.28). Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст. 173 КЗпП Українипередбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. З названих норм права вбачається, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~\~\~\~\~\~Згідно\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Згідно документів, що містяться в матеріалах особової справи та на підставі яких Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Артемівську Донецької області здійснює виплати позивачу, а саме з виписки з акту огляду МСЕК № 041377 [PERSON] встановлено 35 відсотків втрати професійної працездатності з 03.10.2011 року за первинним оглядом ( арк.с.138). Як пояснив в судовому засіданні позивач, він не погодився з висновком МСЕК, якою було встановлено 35 % втрати професійної працездатності та звернувся до Донецької обласної МСЕК, якою було здійснено переогляд позивача та встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 50%, видано довідку № 042257 позивача і за первинним оглядом визнано інвалідом 3 групи та встановлено 50 % стійкої втрати працездатності (в період з 03.10.2011 року по 01.11.2012 року) (арк. с. 26, 151). [PERSON] знаходився у лікарні з 04.03.2011 року по 22.03.2011 року (арк. с. 53), з 01.09.2011 року по 13.09.2011 року (арк. с.55). На підставі наказу № 415 к від 31.10.2011 року [PERSON], машиністу гірничих виїмкових машин, виплачено одноразову допомогу при нещасному випадку на виробництві в сумі, 9989,46 грн., що підтвердив позивач в судовому засіданні. Позивач [PERSON] також зазначив, що коли він звернувся до Донецької обласної клінічної травматологічної лікарні зі скаргами на біль у нозі, то лікар висловив таку думку, що не вперше виправляє те, що «погано роблять лікарі Артемівської лікарні», з чого він зробив висновок, що у нозі щось не так зрослося. Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 76764 позивач звернувся зі скаргами на біль, набряк м'яких тканин, наявність свищів лівої гомілки, порушення функції опори і ходьби. З 21.11.11 по 01.02.2012 року [PERSON] перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні у відділенні кістково-гнійної хірургії з діагнозом: хронічний шпицевий остеомієліт лівої великої гомілкової кістки, свищеподібна форма, в стадії загострення. Ложний суглоб н / з лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Нейротрофічні порушення лівої гомілки, ПТФС (посттромбофлебітичний синдром), порушення функції опори і ходьби. Наслідки виробничої травми 04.03.2011 року. Представник відповідача, пояснюючи ту обставину, що позивач був звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя, що перешкоджає продовженню даної роботи, вказував, що працівнику [PERSON] пропонувалися інші посади (арк. с.150), однак він відмовився від пропозицій щодо працевлаштування. В свою чергу, позивач, пояснив відмову від працевлаштування тим, що йому були рекомендовані умови та характер праці без важких навантажень, а те, що пропонував роботодавець його не влаштовувало. Також в судовому засіданні представник відповідача звернув увагу суду на те, що згідно протоколу засідання комісії з охорони праці від 13 жовтня 2011 року вирішено зменшити розмір одноразової допомоги на 10 % за порушення [PERSON] вимог законодавства про охорону праці та направити цей протокол до відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Артемівську для призначення та здійснення виплат (арк.с.64, 136). Однак, це не означає, що вину позивача у нещасному випадку можна оцінити саме в такому розмірі, оскільки Колективним договором між адміністрацією та первинною профспілковою організацією «ДП Артемсіль» на 2010 -2012 роки передбачено зменшення одноразової допомоги до 40% у разі порушення потерпілим правил безпеки, які стали однією з причин нещасного випадку, у тому числі первинне порушення вимог інструкцій (нормативних актів) з охорони праці, а оскільки це є людський фактор, [PERSON] постраждав, а тому підприємство на той час вважало, що останньому слід зменшити виплату лише на 10 %. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копією трудової книжки, актом по формі Н 1, довідками МСЕК, медичними документами. Відповідно до частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Отже, завдана позивачу під час виконання ним трудових обов'язків моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок власника і з підстав, передбачених цивільним законодавством України. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: що основною причиною нещасного випадку є, зокрема, протиправні дії позивача -\~невиконання вимог інструкцій з охорони праці, невиконання посадових обов'язків (арк.с.19), про що також зазначено у Акті форми Н-5, Н-1, а також суд враховує тяжкість ушкодження здоров'я, вину підприємства у втраті професійної працездатності, суму заявленої моральної шкоди та доведеність її спричинення. Позивач пояснював визначений ним розмір моральної шкоди втраченими коштами на лікування. Суд, при визначенні розміру моральної шкоди, приймає до уваги, що підприємством було виплачено позивачу одноразову допомогу, передбачену Колективним договором при нещасному випадку на виробництві, - в сумі 9989,46 грн., що не оспорював позивач, та враховує винуватість самого працівника у спричиненні шкоди здоровю. Разом з тим, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що вказана травма була отримана позивачем з власної вини внаслідок невиконання вимог Інструкції з охорони праці, але ніяк не з вини відповідача, оскільки вина підприємства у нещасному випадку з [PERSON] встановлена комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві та підтверджується актом форми Н-1 від 09.03.2011 року. Виступаючи в судових дебатах, представник відповідача висловив думку про те, що можливо дійсно неправильне лікування у Артемівській лікарні призвело до того, що і на цей час в [PERSON] проблеми із ногою, і ДП «Артемсіль» не є належним відповідачем у справі. Однак така думка представника відповідача щодо наслідків неправильного лікування є лише припущенням, а доводи про неналежного відповідача не підтверджується належними та допустимими доказами у справі. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 9постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], суд, визначає моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 8500 грн. В іншій частині позовних вимог в сумі 41500 грн. слід відмовити, оскільки заявлена сума у 50000 грн. є завищеною та необґрунтованою. \~\~\~\~\~\~Вирішуючи питання про розподіл судових витрат при розгляді справи, суд вважає, їх необхідно компенсувати згідно\~ст. 88 ч. 2 ЦПК України\~за рахунок держави. Тому, судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави Україна. \~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved