Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 15.10.2005 року перебував з відповідачем у шлюбі. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що згідно з виконавчими листами, які перебувають на виконанні у другому ВДВС м. Луцьк з нього стягуються аліменти на обох дітей. Зазначає, що він є інвалідом ІІ групи з дитинства довічно та отримує заробітну плату у ПАТ «ВГП». До 01.06.2017 року стягнення здійснювалось виконавчою службою із заробітної плати та його пенсії без будь якої заборгованості. Однак, 09.06.2017 року відповідач звернулася до другого відділу ДВС м. Луцьк із заявою про припинення стягнення аліментів на обох дітей із його заробітної плати та просила стягувати їх виключно із його пенсії. Згідно довідки пенсійного фонду стягнення аліментів проводиться в розмірі ? частини пенсії, а заборгованість становить станом на 01.06.2018 року 13 563,22 грн. Вказує, що заборгованість виникла через його тяжку хворобою, він потребує постійного стороннього догляду та медикаментозного лікування та перебуває на утриманні матері, яка є його піклувальником. На підставі наведеного просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на утримання дітей. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили звільнити від сплати заборгованості за аліментами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Представник другого відділу державної виконавчої служби Полінчук А.В. при вирішенні позову покладався на розсуд суду. Представник Луцького об'єднаного управління пенсійного фонду Левчук К.В. на адресу суду надіслала відзив на позов, в якому у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-III, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття 51 Конституції України). Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно виконавчого листа №2-3386 виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі ? частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.03.2008 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.06.2014 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.05.2014 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.08.2016 року було обмежено цивільну дієздатність [PERSON] та призначено піклувальником його матір [PERSON] (а.с.6-зворот) Дана обставини не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку утримувати спільних із позивачем дітей, проте повинна бути врахована судом. Підставу звільнення батьків від обов'язку утримувати дитину, визначено ст. 188 СК України. За цією нормою батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Як даною нормою, так і іншими нормами Сімейного кодексу України не передбачено, що обмеження цивільної дієздатності є підставою для припинення обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз норм сімейного законодавства дає підстави зробити висновок, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, а тому обоє батьків мають брати рівну участь у забезпеченні рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Здійснення обов'язку по утриманню дитини не вимагає особистих, усвідомлених, тобто вольових рішень носія цього обов'язку. Тому існування та здійснення цього обов'язку не залежить від дієздатності особи. Як вбачається з матеріалів справи відповідач звернулася до другого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області із заявою про припинення стягнення аліментів на дітей із заробітної плати та просила стягувати аліменти лише з пенсії [PERSON] (а.с. 10) Відповідно до ст. 48 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» під час перебування пенсіонера на повному державному утриманні у відповідній установі йому виплачується 25 відсотків призначеної пенсії. У випадках, якщо розмір його пенсії перевищує вартість утримання, виплачується різниця між пенсією і вартістю утримання, але не менше 25 відсотків призначеної пенсії. Якщо у пенсіонера, який перебуває у відповідній установі на повному державному утриманні, є непрацездатні члени сім'ї, які перебувають на його утриманні, пенсія виплачується в такому порядку: 25 відсотків пенсії - самому пенсіонерові, а інша частина пенсії, але не більш як 50 відсотків призначеного розміру пенсії - зазначеним членам сім'ї. Частина пенсії, що залишилася після виплати суми пенсії пенсіонеру та членам його сім'ї відповідно до частин першої і другої цієї статті, перераховується до установи , де пенсіонер перебуває на повному державному утриманні, за його особистою заявою. Зазначені кошти зараховуються на банківські рахунки цих установ понад бюджетні асигнування і спрямовуються виключно на поліпшення умов проживання в них пенсіонерів у порядку , що визначається Кабінетом Міністрів України. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, оскільки з пенсії не може бути вирахувано більше 50 % її розміру, то заборгованість виникла у позивача не у зв'язку з тяжкою хворобою, чи іншими обставинами, що мають істотне значення, а у зв'язку з тим, що проводилося стягнення аліментів в розмірі 50 % по двох виконавчих листах від доходу боржника з його пенсії, а розмір недостягнутої суми зараховувався як заборгованість по аліментах. В судовому засіданні позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, підстав для звільнення від заборгованості по сплаті аліментів . А тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed