Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетрвська з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики. 21 січня 2014 [PERSON] передав відповідачу 21000 гривень , яку остання зобов'язана була повернути 21 квітня 2014 року. Відповідач від виконання зобов'язань ухиляється і до цього часу умови вказаного договору не виконала. Просив суд стягнути суму боргу за вказаним договором, суму збитків від інфляції, та три відсотки річних за прострочення зобов'язання. Позивач надав суду заяву, про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, тому суд, враховуючи вказані обставини та надане позивачем клопотання, вважає недоцільним подальше відкладання справи, та на підставі статті 169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Згідно з вказаною статтею позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного договору (а.с. 6). 21 січня 2014 [PERSON] передав відповідачу суму коштів у розмірі 21000 гривень, яку остання зобов'язана була повернути 21 квітня 2014 року. Відповідач умови договору не виконала до цього часу. З урахуванням вищевказаних норм, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача у кошти у сумі 22695 гривень 87 копійок, яка складається з: основної суми боргу у розмірі 21000 гривень; суми витрат пов'язаних з інфляцією у розмірі 1280 гривень 63 копійки (21000 грн. х 1,038 (індекс інфляції за травень 2014 року) х (21000 грн. х 1,010 (індекс інфляції за червень 2014 року) х (21000 грн. х 1,004 (індекс інфляції за липень 2014 року) х (21000 грн. х 1,008 ( індекс інфляції за серпень 2014 року); три відсотки річних від простроченої суми за 240 днів прострочення - 414 гривень 24 копійки (21000 грн.:365:100% х 3% х 240). З урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення судових витрат, що складаються з витрат на сплату суми судового збору у розмірі 243 гривені 60 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved