Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ПП «Ольва» та ПАТ КБ «Надра» в якому поставив питання про визнання укладеним договору купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] в смт. Богородчанах між ним та ПП «Ольва». Відповідно до ухвали суду від 20.01.2015 року до розгляду справи у якості співвідповідача залучено територіальну громаду селища Богородчани в особі Богородчанської селищної ради. Заявлені вимоги представники позивача в судовому засіданні мотивували тим, що 07.02.2008 року між позивачем і директором та власником ПП «Ольва» [PERSON], який був забудівником багатоквартирного будинку в селищі Богродчани по [ADDRESS], було досягнуто домовленості про купівлю-продаж в цьому будинку трикімнатної квартири, яка буде розташована на 3-му поверсі блоку Б, проектною площею 102,45 кв.м. Відповідно до досягнутої домовленості, позивач мав поетапно внести кошти по сплаті вартості вказаної квартири, а ПП «Ольва» взяло на себе обов'язок завершити будівництво будинку та передати квартиру йому як покупцю до кінця 2-го кварталу 2009 року. Оскільки засвідчити нотаріально укладений договір-купівлі продажу квартири в будинку, будівництво якого не завершено, не було можливості, то умови досягнутої домовленості були викладені в договорі, який названо попереднім від 07.02.2008 року №7 і який укладений в письмовій формі. У цьому договорі були оговорені усі істотні умови купівлі-продажу згаданого об'єкту нерухомості. На виконання умов договору, позивачем у строки обумовлені сторонами було внесено в касу відповідача кошти на оплату повної вартості квартири на загальну суму 346328 грн. Таким чином позивач повністю виконав усі умови договору. Разом з тим відповідач ПП «Ольва» не дотримався обумовлених строків будівництва і не завершив зведення будинку до 2 кварталу 2009 року. 27.04.2009 року власнику [PERSON] було передано письмову пропозицію про оформлення основного договору купівлі-продажу квартири. ПП «Ольва» свій обов'язок перед позивачем визнавала, однак з оформленням договору зволікав. В 2010 року директор ПП «Ольва» [PERSON] разом з прорабом будівництва [PERSON] фактично передав позивачу ключі від квартири і повідомив, що ОБТІ виготовляє документи на право власності. 30.09.2010 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру однак з оформлення передачі права власності зволікав. Лише 01.10.2012 року вони вдвох прибули до приватного нотаріуса [PERSON] для підписання договору купівлі-продажу квартири. Оформляючи документи, нотаріус в реєстрі виявила накладену заборону на відчуження усього майна, належного ПП «Ольва», а тому станом на 01.10.2012 року посвідчити договір у нотаріальному порядку не вдалось. Власник ПП «Ольва» запевнив, що усуне перешкоди, які виникли при оформленні договору, однак [INFO] року помер. З того часу ПП «Ольва» фактично не функціонує. Відповідно до даних спадкової справи, яка відкрита після смерті [PERSON] по претензії ПАТ КБ «Надра», ніхто із спадкоємців [PERSON] не звернувся з заявами про прийняття спадщини. У зв'язку з цим, позивач звертався до Богородчанської селищної ради про виконання вимог ст. 1277 ЦК України з метою визнання спадщини відумерлою, та переведення на селищну раду обов'язків власника, однак селищна рада від виконання своїх обов'язків усунулась. Таким чином, на даний час він не може в інший спосіб, довести, що договір купівлі-продажу квартири укладений та реалізувати свої права, що випливають з даного правочину. Відповідач ПП «Ольва» в судовому засіданні не представлений, оскільки власник та директор приватного підприємства помер, будь-яких інших осіб, які б були уповноважені на представництво вказаної юридичної особи не встановлено, спадкоємців, які б заявили про спадкові права немає. Представники співвідповідачів Богородчанської селищної ради та ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не з'явились повторно, про час і місце судового розгляду повідомлялись у встановленому законом порядку. У зв'язку з цим, судом постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку заочного провадження. Суд, заслухавши пояснення представників позивача [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 202 ЦК України дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків є правочином. Як встановлено ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспілсьвта, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За своєю правовою природою договір купівлі-продажу є двостороннім правочином, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений продавцем у майбутньому. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 207 ЦК України встановлено вимоги до письмової форми правочину. Відповідно до вказаної норми правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах і якщо він підписаний сторонами. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як встановлено судом, 07.02.2008 року між позивачем [PERSON] та ПП «Ольва» в особі директора [PERSON] укладено договір за змістом якого ПП «Ольва» взяла на себе обов'язок передати в майбутньому, не пізніше 2-го кварталу 2009 року об'єкт нерухомості - трьохкімнатну квартиру проектною площею 102,45 кв.м., яка розташована на 3-му поверсі блок Б за адресою [ADDRESS] Згідно даного договору сторонами досягнуто домовленості з усіх істотних умов. Зокрема, визначено вартість об'єкту нерухомості, порядок і строки оплати за придбане майно, технічний стан та комплекс робіт, які мають бути забезпеченні на момент передачі цього майна, тощо. Оскільки сторонами передбачено сплату повної вартості квартири до моменту закінчення її створення, що не відповідає суті попереднього договору в розумінні ст. 635 ЦК України, то фактично між сторонами відбулось укладення договору купівлі-продажу майна, а не попереднього договору. Таким чином, підписаний сторонами попередній договір був удаваним правочином, за яким приховано інший - договір купівлі-продажу, який насправді був вчинений між сторонами. Цей факт підтверджується також тією обставино, що предмет договору - квартира, після закінчення будівництва фактично була передана ПП «Ольва» у володіння [PERSON], який використовує її по даний час. Відповідно до ч.2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи зі змісту договору від 07.02.2008 року, укладеного між ПП «Ольва» та [PERSON], суд вважає, що сторони дійшли згоди щодо з усіх істотних умов купівлі-продажу квартири. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера №62 від 07.02.2008 року [PERSON] вніс у касу ПП «Ольва» 159075 грн.; 08.05.2008 року - 61970 грн.; 03.09.2008 року - 7350 грн.; 30.12.2008 року - 45900 грн.; 21.01.2009 року - 52800грн., 06.03.2009 року - 10700 грн., 27.04.2009 року - 8533 грн., а всього 346328 грн. Таким чином, [PERSON] у обумовлені договором строки виконав умови договору по сплаті повної вартості квартири. Зі свого боку ПП «Ольва» в особі директора [PERSON] у 2010 році передало у володіння [PERSON] квартиру, якою він користується з того часу відкрито та безперешкодно. Вказана обставина підтверджується також рішенням виконкому Богородчанської селищної ради, відповідно до якого [PERSON] надано дозвіл на газифікацію квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ПП «Ольва», відповідно до рішення виконкому Богородчанської селищної ради від 14.09.2010 року, зареєструвало право власності в Івано-Франківському ОБТІ на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] корпус 1, загальною площею 100,7 кв.м. Однак від нотаріального посвідчення договору ухилялось. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи з наведеного, суд вважає, що право позивача може бути захищене у спосіб, обраний ним, тобто шляхом визнання укладеним договору На підставі наведеного,

Outcome: approved