Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 25.10.2018 року [PERSON] підписав заяву про приєднання №559310604 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних та осіб та відкриття поточного рахунку з використанням платіжного засобу (платіжної картки) (ДКБО). Відповідно до умов заяви відповідачу було надано кредит в сумі 10\~000 грн., зі сплатою 38,00 % річних за користування кредитними коштами, строк дії кредитної лінії встановлється на строк дії платіжної картки. Оскільки позичальник [PERSON] свої зобов`язання по кредитному договору не виконав, станом на 23.09.2020 у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами та штрафами в розмірі 15839,57 грн. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 25.10.2018 року [PERSON] підписав заяву про приєднання №559310604 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних та осіб та відкриття поточного рахунку з використанням платіжного засобу (платіжної картки) (ДКБО). Відповідно до умов заяви відповідачу було надано кредит в сумі 10\~000 грн., зі сплатою 38,00 % річних за користування кредитними коштами, строк дії кредитної лінії встановлється на строк дії платіжної картки. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним належним чином не виконував. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 23.09.2020 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 15\~839,57 грн., з яких: заборгованість за кредитом 9949,10 грн., заборгованість по процентах 3831,71 грн., комісія 257,16 грн, пеня 1225,04 грн., 3% річних 472,28 грн., сума втрат банку від інфляції 104,28 грн.. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. А тому, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 15839,57 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат. На підставі ст.ст. 509, 510, 525, 526, 536, 1048, 1054, ЦК України,

Outcome: approved