Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до КЗ «Районна лікарня Калуської районної ради» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу та виплаті моральної шкоди та коштів,витрачених на лікування,стверджуючи, що працює з 1990 року в Калуській районній лікарні Івано-Франківської області а з 01.08.1991 згідно наказу № 147У111 його призначено на посаду лікаря стоматолога амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с.Завій Калуського району. Наказом від 30 вересня 2016 року № 259-к КЗ «Районна лікарня Калуської районної ради» «Про звільнення робітників» , його звільнено з займаної посади з 01.10.2016 року у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, що суперечить діючому законодавству ,оскільки його не було письмово повідомлено про переведення на 0,75 посади за два місяці відповідно до ст.32 КЗпП України. Позивач про наступне вивільнення попереджений не був , оскільки з 01 липня 2016 року по 26 липня 2016 року (наказ від 29.06.2016 № 220-0) та з 03 серпня 2016 року по 16 серпня 2016 року (наказ від 19.07.2016 № 253-0) перебував у відпустці. Про переведення його на 0.75 ставки Відповідачем було усно повідомлено тільки 29 вересня 2016 року, а наступного дня виданий наказ про його звільнення. Трудову книжку отримав тільки 4 жовтня 2016 року, що є грубим порушенням вимог ст. 47 КЗпП України та п. 2.4. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», так як повинен отримати її в день звільнення. Вважає, що у зв'язку із вчиненням Відповідачем протиправних дій, грубе порушення не тільки норм трудового законодавства але і простої людської моралі, нехтування його 26 річним стажем бездоганної роботи організації свого життя та зверхнє відношення до нього як працівника так і до людини потягло тяжкий психологічний шок та моральну травму, що стало причиною різкого погіршення його стану здоров'я та лікуванні гіпертонічного кризу, що підтверджується копією виписки із картки диспансерного хворого від 05.10.2016. Ст. 237-1 КЗпП України покладає на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, відшкодувати моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.. Просить стягнути моральну шкоду в розмірі 50 тис. грн. та 2845 грн.18 коп. коштів, витрачених на його лікування. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному об»ємі, просять його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, вважає його безпідставним,оскільки процедура попередження про зміну істотних умов праці - переведенні на 0.75 посади лікаря-стоматолога, а пізніше і звільнення з роботи в зв»язку з відмовою від даної пропозиції, проведено відповідно вимог до трудового законодавства. Оскільки КЗ « Районна лікарня Калуської районної ради» знаходиться на місцевому фінансуванні і розпорядником коштів виступає Калуська районна державна адміністрація, головним спеціалістом бюджетного відділу фінансового управління Калуської районної державної адміністрації при перевірці правильності складання штатного розкладу КЗ « Районна лікарня Калуської районної ради» було встановлено факт невідповідності нормам наказу Міністерства охорони здоровя України від 23.02.2000 року № 33 « Про типові штати та штатні нормативи працівників закладів охорони здоровя» а саме, лікарів-стоматологів, в тому числі 0,25 посади лікаря стоматолога в АЗПСМ с. Завій, про що свідчать довідка фінансового управління № 33від16.02.2016 року, а також лист № 34 від 19.02.2016 року на імя головного лікаря, де вказано про необхідність приведення штатного розпису у відповідність з вимогами нормативно-правових актів. На підставі вищевказаного, головним лікарем Калуської районної лікарні було повідомлено профспілкову організацію та видано наказ № 180 від 14.07.2016 року про скорочення зверхштатних посад лікарів-стоматологів з 01.10.2016 року, зокрема і 0,25 посади лікаря-стоматолога в АЗПСМ с. Завій. 29.07.2016 року та 01.08.2016 року відбулось засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, де на останньому засіданні ознайомлено всіх працівників про виданий наказ, щодо скорочення посад лікарів-стоматологів та повідомлено причину, здійснення даних дій, а також розяснено, що дане скорочення є зміною істотних умов праці для працівників і як наслідок у разі відмови від продовження роботи наступним кроком є звільнення працівника за п.6 ст. 36 КЗпП України. [PERSON] був на засіданні даної комісії 01.08.2016 року і був попередженний про скорочення, як і усі інші лікарі-стоматологи , яким пропонувалось переведені на роботу з неповним робочим часом, про що свідчать підписи та дата їх ознайомлення, проте [PERSON] відмовився поставити власноручний підпис , про що складено відповідний акт від 01.08.2016 року (а.с.33,34). Оскільки, протягом двох місяців від даних працівників доцільно одержати письмову заяву про згоду продовжувати роботу після зміни істотних умов праці або про їхню відмову працювати в нових умовах, керівництво районної лікарні 29.09.2016 року запросило лікарів-стоматологів для отримання інформації про прийняте рішення. В цей день [PERSON] власноручно написав відмову від пропозиції працювати на 0,75 посади лікаря-стоматолога, про що і вказав у своїй заяві . Наслідком відмови працівника є видача наказу про звільнення його на підставі п.6.ст. 36 КЗпП України та виплаті вихідної допомоги в розмірі середньо місячної заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Також в цей день [PERSON] був проінформований про те, що зобовязаний зявитися у відділ кадрів 03.10.2016 року (понеділок) для отримання трудової книжки, оскільки його звільнення 01.10.2016 року припало на вихідний день. Проте позивач в відділ кадрів з»явився тільки 04.10.2016 року та отримав трудову книжку. Вважає твердження позивача про те, що він не міг бути повідомлений про істотні зміни умов праці з тієї причини,що перебував у відпустці та не був присутній на засіданні комісії 01.08.2016 року, спростовується показами свідків - працівників комунального закладу, які були присутні на засіданні комісії, а також відсутність логіки в тому, що теж перебуваючи у відпустці згідно наказу № 247-О від 15.07.2016 року дружина позивача прибула на засідання комісії, брала в ній участь, не повідомивши про це чоловіка. Суд, вислухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.32 КЗпП України зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Відповідно до п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудовоо договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці. Судом встановлено, що позивач з 01.08.1990 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується витягом з трудової книжки (а.с.5 ). Довідкою № 33 від 16.02.2016 року та №34 від 19.02.2016 року фінансового управління Калуської районної державної адміністрації (а.с.28-32) встановлено невідповідність нормам наказу Міністерства охорони здоров»я України № 33 від 23.02.2000 року « Про типові штати та штатні нормативи працівників закладів охорони здоров»я» та запропоновано привести штатні розписи КЗ « Районна лікарня Калуської районної ради» у відповідність з вимогами нормативно-правових актів. На підставі вищевказаних довідок, головним лікарем Калуської районної лікарні було повідомлено профспілкову організацію та видано наказ № 180 від 14.07.2016 року про скорочення зверхштатних посад лікарів-стоматологів з 01.10.2016 року, зокрема і 0,25 посади лікаря-стоматолога в АЗПСМ с. Завій та № 181 від 18.07.2016 року про створення комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі (а.с. 33 ). 29.07.2016 року та 01.08.2016 року відбулось засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, де на останньому засіданні проведено ознайомлення працівників про виданий наказ, щодо скорочення посад лікарів-стоматологів і що дане скорочення є зміною істотних умов праці для працівників і як наслідок у разі відмови від продовження роботи наступним кроком є звільнення працівника за п.6 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією протоколу комісії від 29.07.2016 року та підписами повідомлених, які містяться на зворотній стороні наказу №180 від 14.07.2016 року (а.с. 33 ). Оскільки [PERSON] - лікар-стоматолог АЗПСМ с.Завій, відмовився підписатися про ознайомлення з наказом №180 від 14.07.2016 року, комісією складено Акт від 01.08.2016 року (а.с.34 ). 29.09.2016 року [PERSON] написав заяву, в якій відмовився від переведення на 0,75посади лікаря стоматолога АЗПСМ с. Завій (а.с. 12 ). 30.09.2016 року в.о.головного лікаря видала наказ про звільнення [PERSON] з займаної посади у зв»язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України (а.с.6 ), з яким ознайомлений останній. Факт присутності позивача [PERSON] на засіданні комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі 01.09.2016 року та відмови від ознайомлення з наказом № 180 від 14.07.2016 року підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що 04.10.2016 року позивач продовжував працювати після звільнення, про що був складений відповідний акт і в телефонній розмові з адміністрації лікарні їй повідомили, щоб позивач зявився забрати трудову книжку. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснювала, що її чоловік, позивач по справі, на час проведення зборів, на яких повідомлялося про зміну істотних умов праці перебував у відпустці і йому ніхто не пропонував підписатися про ознайомлення з наказом про скорочення 0,25 посади . Проте такі пояснення свідка судом не приймається до уваги так як вони спростовані показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Актом від 01.08.2016 року (а.сю34). Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивач в судовому засіданні не довів порушення відповідачем трудового законодавства при зміні істотних умов праці - переведенні лікаря-стоматолога [PERSON] на 0,75 посади . Натомість суд вважає, що відповідач дотримався вимог ст. ст.32 КЗпП України, попередивши [PERSON] за два місяці про зміну істотних умов праці і відповідно до ч.6 ст.36 КЗпП України законно звільнив [PERSON] з займаної посади , оскільки останній вiдмовився вiд продовження роботи у зв'язку iз змiною iстотних умов праці, а тому в позові слід відмовити. Щодо порушення трудового законодавства - невчасного отримання останнім трудової книжки, суд приходить до висновку, що вини комунального закладу в цьому немає, оскільки неотримання в день звільнення з роботи трудової книжки виникло не з вини відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.32, 36 КЗпП України,

Outcome: approved