Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідачки борг в сумі 5000, 00 грн., проценти за користування коштами у розмірі 50 процентів річних у сумі 1 315, 06 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 215,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 листопада 2014 року відповідачка взяла у нього в борг 5000, 00 грн. під 50% річних, зі строком повернення 11 грудня 2014 року, проте в обумовлений строк, відповідач кошти не повернула. З урахуванням вказаних обставин позивач з даним позовом звернувся до суду. Представник позивача надала до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила здійснити без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, проте була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. З урахуванням зазначених обставин, відповідно до ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2014 року відповідач отримала від позивача в борг 5000,00 грн., строком на один місяць та зобовязалася сплатити на користь позивача від суми боргу 50% річних за користування коштами та повернути кошти у строк до 11 грудня. Про що свідчить розписка від 11 листопада 2014 року, оригінал якої оглянуто у судовому засіданні. Згідно з викладеними в позові обставинами, в обумовлений сторонами строк, відповідач кошти, у тому числі й проценти за користування коштами позивачеві не повернула. За ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст.525 ЦК України заборонено односторонню відмову від виконання зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Таким чином, розписка, на яку посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписана позичальником [PERSON] та відповідає вимогам цивільного законодавства, а тому з урахуванням викладених обставин відповідач повинна була повернути позику у вказаний в розписці строк, проте свого зобов`язання не виконала. На підставі вищевикладеного, суд визнає обставини укладення між сторонами договору позики від 11 листопада 2014 року, відповідно до якого відповідач отримала від позивача позику у сумі 5 000,00 грн. та зобовязалася повернути вказану суму у строк до 11 грудня 2014 року. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 5 000,00 грн. боргу за борговою розпискою, 1 315,06 грн.-3% річних (5000х50:365х192) та 2 215,00 грн. інфляційних втрат. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved