Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся в Ужгородський міськрайонний суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 28239,46 грн. за кредитними договорами. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.03.2006 року [PERSON] 14.03.2006 року отримав кредит у розмірі 500.00 [Долар США] у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21.96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму боргу. У судовому засіданні представник позивача позов з наведених у ньому мотивів підтримала та просила суд такий задовільнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив що картка для отримання кредитних коштів ним не отримувалась, такими він не користувався , також строки позовної давності для подання відповідного позову у позивача спливли, а тому просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши позицію учасників процесу, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, оцінивши допустимість та належність кожного доказу , суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення з таких підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.03.2006 року [PERSON] 14.03.2006 року отримав кредит у розмірі 500.00 [Долар США] у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21.96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За викладеними в позові обставинами [PERSON] порушив вимоги кредитного договору. В зв'язку з чим станом на на 31.08.2013 року має заборгованість - 3534.35 [Долар США], що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.08.2013 року складає 28239.46 грн. яка складається з наступного: - 845.95 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 2460.50 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 62.58 [Долар США] - штраф (фіксована частина). - 165.32 [Долар США] - штраф (процентна складова). Відповідач наполягав на застосуванні строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як встановлено в судовому засіданні прострочена заборгованість виникла з березня 2006 року. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги - стягнення штрафу. Пояснення представника позивача в частині того, що договір щорічно пролонговується та на теперішній час діє, тому строк позовної давності не пропущено, суд вважає необгрунтованими, оскільки строк дії договору і термін виконання зобов'язання в законодавстві визначаються як різні поняття - ст.ст. 530, 631 ЦК України. Враховуючи наведене, беручи до уваги таку письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач порушив вимоги щодо позовної давності для звернення до суду.

Outcome: dismissed