Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 127/ФКВ-07 від 25 травня 2007 року та звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що згідно вказаного кредитного договору відповідачка [PERSON] отримала у товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» кредитні кошти в сумі 35 000 дол. США зі сплатою 13,8 % річних. Згідно договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТзОВ «Український промисловий банк» передало право вимоги за вказаним договором ПАТ «Дельта Банк». Внаслідок неналежної сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами та погашення кредиту станом на 13 грудня 2013 року за нею наявна заборгованість в загальній сумі 299 254 грн. 16 коп. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Положеннями договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання позичальником зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку із невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором з позичальника та в рахунок її погашення звернути стягнення на предмет договору іпотеки. Ухвалою від 03 квітня 2014 року провадження в справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з мотивів наведених в ньому та просила про його задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених в письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого іпотекою, умовами якого передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечену вимогу в один із передбачених договором способів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 25 травня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 127/ФКВ-07. Окрім того, 30 червня 2010 року між ТзОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТзОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банку», в тому числі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 127/ФКВ-07 від 25 травня 2007 року. Відповідно до п. 4.1 Договору про передачу активів в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, «Укрпромбанк» передає (відступає) «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого «Дельта Банк» замінює «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі «Укрпромбанком» «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, «Дельта Банку» переходить (вступається) права вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків кредитними та забезпечувальними договорами. У зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитними зобов`язаннями які виникли у [PERSON] за кредитним договором № 127/ФКВ-07 від 25 травня 2007 року (а.с. 33-37). За кредитним договором № 127/ФКВ-07, ТзОВ «Укрпромбанк» надало [PERSON] кредитні кошти в сумі 35 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення 24 травня 2010 року. Умовами п. 1.5. договору передбачено обов'язок позичальника сплатити банку проценти за користування кредитом в розмірі 13,8 % річних (а.с. 7). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, позичальник належно їх не виконувала, що визнано представниками сторін у судовому засіданні. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 13 грудня 2013 року проведено розрахунок заборгованості за договором № 127/ФКВ-07 від 25 травня 2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитом в розмірі 299 254 грн. 16 коп., в тому числі: 194 002 грн. 98 коп. - тіло кредиту, 105 251 грн. 18 коп. - відсотки (а.с. 27). Разом з тим, на вимогу суду, представником позивача також було надано детальний розрахунок боргу за договором № 127/ФКВ-07 від 25 травня 2007 року станом на 21 листопада 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 127/ФКВ-07 від 25 травня 2007 року між ТзОВ «Укрпромбанк», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 25 травня 2007 року укладено іпотечний договір, згідно п. 1.1 якого іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором № 127/ФКВ-07 від 25 травня 2007 року. Згідно п. 1.2 предметом іпотечного договору є однокімнатна квартира, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідачкою через канцелярію суду подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. а.с. 50-51), що згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Як вбачається з умов кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору - 24 травня 2010 року (п. 1.3 договору). Згідно розрахунків боргу позивача, [PERSON] після 01 липня 2010 року заборгованість за договором не погашала, відомостей щодо погашення боргу до 01 липня 2010 року розрахунки заборгованості не містять. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З позовом ПАТ «Дельта Банк» звернулось 30 грудня 2013 року (дата відправлення позовної заяви на адресу суду поштою), а тому, враховуючи кінцевий термін виконання зобов'язання 24 травня 2010 року, строк позовної давності за вимогами по кредитному договору № 127/ФКВ-07 від 25 травня 2007 року та договору іпотеки, який забезпечує його належне виконання банком пропущено. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволені позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 526, 527 ч. 1, 530, 1054 ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed