Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач в позові вказує, що відповідно до договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області 18 грудня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за №4167, вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок зареєстровано за нею в бюро технічної інвентаризації 28.12.2003 року в реєстрі за №117. Вищезазначений будинок подарувала їй родичка [PERSON] . При укладенні договору дарування обумовлювалося відчуження разом з будинком і присадибної земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га. Проте, на час укладення договору дарування правовстановлюючих документів на присадибну земельну ділянку не було. З початку 2004 року вона переселилася в будинок і з цього часу володіє та користується присадибною земельною ділянкою та сплачує земельний податок в Глинську сільську раду. Однак, звернувшись в 2019 році в Глинську сільську раду з питанням приватизації вищезазначеної земельної ділянки їй повідомили, що помилково були виготовлені державні акти на попереднього власника-дарувальника [PERSON] . Із копій державного акта серії ЯБ №395194 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 0521680603:01:018:0003 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та копії державного акта серії ЯБ №395195 на право власності на земельну ділянку площею 0,3364 га, кадастровий номер 0521680603:01:018:0004, для ведення особистого селянського господарства, виданих на ім`я [PERSON] вбачається, що вони були видані 08.09.2006 року, тобто тоді, коли вона вже буда власником житлового будинку. Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №188741259 та №188741907, сформованих 04.11.2019 року, відомості про право власності на вищезазначені земельні ділянки відсутні. За вказаних підстав звернулась в суд з зазначеним позовом. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності без технічної фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в підготовче засідання також не з`явився. Згідно довідки виконавчого комітету Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області №01-14-2 від 02.01.2020 року Глинська сільська рада позов визнає, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області 18 грудня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за №4167. Право власності на житловий будинок зареєстровано за нею в бюро технічної інвентаризації 28.12.2003 року в реєстрі за №117. Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №395195, виданого на ім`я [PERSON] на підставі рішення Глинської сільської ради від 25.12.2003 року 10 сесії 4 скликання остання є власником земельної ділянки площею 0,3364 га, розташованої на території Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області ( [ADDRESS] ), цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0521680603:01:018:0004. Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №395194, виданого на ім`я [PERSON] на підставі рішення Глинської сільської ради від 25.12.2003 року 10 сесії 4 скликання остання є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої на території Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області ( [ADDRESS] ), цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0521680603:01:018:0003. Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №188741259 та №188741907, сформованих 04.11.2019 року, відомості про право власності на вищезазначені земельні ділянки відсутні. [PERSON] померла [INFO] . Відтак, позивач будучи власником житлового будинку та користуючись земельними ділянками не може використати право на приватизацію земельних ділянок. Отже, між сторонами виникли цивільні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України. Так, згідно п.г ч.1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, а тому визнання недійсним державного акту обумовлюється даною нормою закону. Згідно ст.152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Статтею 154 Земельного Кодексу України передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. У відповідності до норм ч.1 ст.155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ч.2 ст.158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Отже, державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Ст.152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки. За змістом ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в абз.2 п.2постанови від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень стст.8,124Конституції, ст.ст. 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК, глав 27, 33, 34 ЦК, ст.15 ЦПК, ст.12 Господарського процесуального кодексу судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Виходячи із наведеного, суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved