Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.07.2012 року. У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], 19.07.2013, яка на даний час малолітня. Причинами розірвання шлюбу є те, що протягом тривалого часу сімейне життя між ними не складається, у них різні характери та погляди на життя, дружина не поважає його як чоловіка, вони часто сваряться, кілька разів проживали окремо, а два місяці тому розійшлися остаточно. Надалі перебувати у шлюбі вона не бажає, примирення між ними є неможливе, оскільки сімя розпалася остаточно і шлюб існує тільки формально. Просив шлюб розірвати, дитину залишити на виховання матері та судові витрати віднести на його рахунок. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, однак подав письмову заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі та розгляд справи провести у його відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилася, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій позов визнала, не заперечила проти його задоволення та просила справу розглянути без її участі. Згідно частин 3, 4 статті 200 ЦПК УКраїни за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про одруження, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2012 року (а.с. 3). У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою. Сімейне життя у сторін не склалося, між ними постійно виникають сварки, протягом останніх місяці разом не проживають. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідач не просила відновити їй дошлюбне різвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Цуркан». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що позивач просив місцем проживання малолітньої дитини визначити місце проживання матері, а відповідач повністю визнала позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. При такому вирішенні спору, враховуючи те, що позивач в позові просив судові витрати по справі віднести на його рахунок, суд вважає, що судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved