Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач зазначає, що згідно свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] їх батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Батько дитини записаний у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України. Мати дітей не має постійного місця проживання, зареєстрована в [INFO], але за даною адресою не проживає. Малолітні [PERSON], та [PERSON], за заявою матері з 17.03.2016 року тимчасово терміном на 6 місяців були влаштовані до обласного спеціалізованого будинку дитини [PERSON] обласної ради на повне державне утримання. Мати дітей [PERSON], на даний час не працевлаштована, за місцем свого проживання характеризується з негативної сторони. Окрім того вироком суду від 21.10.2015 року її визнано винною за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Умов для повернення дітей в сімю немає, так як мати дітей не працює та не має постійного заробітку. З моменту влаштування дітей з 17.03.2016 року до будинку дитини мати навідувалась до них лише 19.04.2016 року, жодного разу не телефонувала, не цікавилась життям та здоровям дітей. 24 січня 2017 року та 14 лютого 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини у присутності матері розглянуто клопотання обласного спеціалізованого будинку дитини [PERSON] обласної ради від 13.12.2016 року про вирішення подальшої долі дітей. Мати повідомила, що не відвідувала дітей через відсутність коштів, постійного доходу немає, умов для повернення дітей не створила, постійного місця проживання на даний час не має. З огляду на вище викладене позивач просить ухвалити рішення про позбавлення [PERSON], батьківських прав стосовно її дітей: доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] та передачу їх на повне державне утримання до обласного спеціалізованого будинку дитини. Ухвалити рішення про стягнення з [PERSON], аліментів на користь обласного спеціалізованого будинку дитини на утримання [PERSON], та [PERSON], у розмірі по 300 гривень на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення ними повноліття. Накласти заборону на відчуження житла на яке має право малолітні діти. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обємі та просила суд їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні при розгляді справи позов не визнавала, однак, у останній репліці [PERSON], погодилась на позбавлення її батьківських прав та ствердила, що виправиться та в подальшому поновить свої батьківські права. Прокурор у судовому засіданні просила задовольнити позов у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін та думку прокурора, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 27 листопада 2013 року народилась [PERSON], що стверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00016396585. ЇЇ батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. 12 вересня 2015 року народилась [PERSON], що стверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00016396619. ЇЇ батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Згідно розпорядження голови Любарської районної державної адміністрації № 44 від 04.03.2016 року, на підставі заяви [PERSON], Любарській районній центральній лікарні було доручено подати клопотання департаменту охорони здоровя облдержадміністрації про виділення путівок до обласного будинку дитини для малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки обласного спеціалізованого будинку дитини [PERSON] обласної ради № 164 від 13.12.2016 року в закладі з 17 березня 2016 року перебуває [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Мати [PERSON], не відвідувала дітей з 19.04.2016 року. Як вбачається із довідки Веселківської сільської ради Любарського району № 67 від 21.02.2017 року [PERSON], [INFO] зареєстрована в [INFO], але за місцем реєстрації не проживає. З довідки характеристики № 33 від 20.01.2017 року наданої Веселківською сільською радою Любарського району вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [INFO]. З березня 2016 року за місцем реєстрації проживає періодично, присадибну ділянку не обробляє, підсобного домашнього господарства не утримує. Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов сімї [PERSON] від 02.03.2016 року, 13.03.2017 року, 15.05.2017 року,14.06.2017 року за адресою: с. Веселка, вул. Молодіжна, 11 Любарського району в будинку відсутні умови для проживання дітей. Своїм висновком № 233/18 від 20.02.2017 року орган опіки та піклування Любарської РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] володимирівну, [INFO] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Любарської ЦРЛ № 1380 від 07 липня 2017 року дитина [PERSON], [INFO] одержувала лікування: 07.10.2015 року дерматолог себорейний дерматит призначено амбулаторне лікування; з 27.10.2015 року по 27.10.2015 року стаціонарне лікування в дитячому відділенні з приводу анемії; з 16.03.2016 року по 18.03.2016 року знаходилась в інфекційному відділенні з приводу обстеження для направлення в «будинок дитини». [PERSON] Володимирівна, [INFO] з 16.03.2016 року по 18.03.2016 року знаходилась в інфекційному відділенні з приводу обстеження для направлення в «будинок дитини». Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини ; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком винятків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про неї. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], будучи матірю дітей повністю ухиляється від виконання передбачених законом обовязків по їх вихованню, без поважних причин тривалий час не виявляла до них батьківського піклування, не надає будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання, не відвідувала їх у будинку дитини, не турбувалась про їх фізичний і духовний розвиток, не займалась вихованням дітей, не створила належних умов для повернення дітей в сімю, а тому суд вважає, що позов у частині позбавленні її батьківських прав підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки на даний час відповідач не має постійного місця роботи, то суд вважає за доцільне стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 4 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.1 Відповідно до положень ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, тощо) виникає з моменту державної реєстрації. Саме тому, що суду не надано будь-яких доказів того, що відповідачка є власником житлового будинку накласти заборону на відчуження якого просить позивач, суд приходить до висновку, що у цій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Так, як рішення ухвалено на користь позивача, то відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог.

Outcome: partial