Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], місцем проживання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], визначити місце його проживання, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 15.12.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час перебування у шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO], який на даний час є малолітнім. Дитина народилася з природженою вадою щелепно-лицевої ділянки, хворіє на інші захворювання, є інвалідом. 09.05.2017 року відповідачка вкотре з дитиною втекла з дому, як йому стало пізніше відомо в с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області. Там вона веде аморальний і бродячий спосіб життя. Відповідачка жорстоко поводиться з дитиною, купляє їй цигарки, дитина курить, примушує її до жебракування, вчить красти. Державну допомогу при народженні дитини та допомогу по інвалідності дитини відповідачка використовує не за цільовим призначенням. Надалі перебувати у шлюбних відносинах з такою жінкою він не бажає. Подальше спільне їхнє життя як подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їхньої дитини. При таких обставинах та з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених в ньому, просив його задовольнити. Вказав, що відповідачка неодноразово тікала з дитиною з дому в Кіровоградську область, де вела аморальний спосіб життя. Виключала телефон, тому зв'язку з нею не було. Останнього разу, коли вона повернулася, то привезла хвору дитину. Наполягав на залишенні дитини за його місцем проживання, оскільки відповідачка не має постійного місця проживання, може знову піти з дому, забравши з собою дитину. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково, не заперечила проти розірвання шлюбу. Просила в разі розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище, однак категорично заперечила проти позбавлення її батьківських прав та залишення сина на виховання батька, тому просила відмовити в задоволенні позову в цій частині. Пояснила, що змушена була їхати від позивача. Вказала, що вона з сином зараз проживає у позивача в його будинку. Позивач та його матір негативно налаштовують дитину проти неї. Дитина з батьком залишається кожного дня, оскільки на даний час вона влаштувалася на роботу, працює в готельному комплексі «Рів'єра» прибиральницею, однак кожного дня повертається додому. Має сталу заробітну плату та планує зняти квартиру, щоб у ній проживати разом з дитиною. Ствердила, що вихованням та утриманням дитини займається, всі кошти витрачає на лікування дитини, оскільки син є інвалідом дитинства і вже переніс дві операції. Представник служби у справах дітей Тлумацької РДА - Шкварок І.В. висновок Тлумацької РДА Івано-Франківської області про доцільність/недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] підтримала з підстав зазначених в ньому. Вказав, що комісією було встановлено, що [PERSON] не веде аморального способу життя, вихованням та розвитком дитини займається, виконує свої батьківські обов'язки, в будинку прибрано, тому підстав для позбавлення батьківських прав останньої не має. Однак, оскільки відповідачка власного життя не має, вважає, що місцем проживання малолітньої дитини слід визнати місце проживання батька. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А ст. 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо існують наступні підстави: батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При вирішенні даного спору суд враховує, насамперед, інтереси неповнолітньої дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.12.2010 року (а.с. 4). Подружнє життя між сторонами не склалося, у них різні характери та погляди на життя, через що виникають різного роду суперечки та непорозуміння. У шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.09.2017 року (а.с. 5), де в графі «Батько» вказано - [PERSON], а в графі «Мати» - [PERSON]. Дитина хворіє, являється інвалідом, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6130/14р. та медичним висновком про дитину інваліда віком до 18 років № 32 від 13.10.2014 року (а.с. 9, 10). Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити, а шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідачка не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини та згідно ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, спільно вирішувати питання виховання дитини. Ч.1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Як встановлено в судовому засіданні, в склад сім'ї [PERSON] входять: [PERSON], 1975 р.н., - чоловік; [PERSON], 2014 р.н. - син; [PERSON] - мати; [PERSON], 1979 р.н. - брат (а.с. 11), що підтверджується довідкою Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 1310 від 11.12.2014 року (а.с. 11). Відповідно до копії повідомлення Бірківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області № 01-17/207 від 18.09.2017 року, яке адресоване Палагицькій сільській раді Тлуммацького району Івано-Франківської області, в липні 2017 року на територію с. Бірки приїхала [PERSON] з малолітнім сином, ніяких документів, які б посвідчували її особу та її сина не надала. Деякий час вона з дитиною проживала в сім'ї родичів за адресою: [ADDRESS]. Через аморальний спосіб життя, неодноразові скарги сусідів на поведінку матері та дитини, за сприяння громадської інспекції у справах дітей, сім'я виїхала з данного домоволодіння (зі слів [PERSON] мала намір поїхати до місця своєї реєстрації в с. Гончарівку). Але до цього часу [PERSON] разом із своїм сином ведуть бродячий спосіб життя, вказати адресу місця свого проживання остання відмовляється. Просили розглянути питання про постановку на облік сім'ї [PERSON], що опинилась у складних житєвих обставинах для подальшого вирішення питання про позбавлення її батьківських прав. В разі належних умов проживання батька дитини рекомендувати йому вирішити в судовому порядку питання про визначення місця проживання дитини разом з батьком (а.с. 6). До повідомлення додала копії заяв-звернень жителів с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області, в яких вони просили вжити заходів, щоб позбавити батьківських прав [PERSON], яка приїхала в с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області з хворою дитиною, якій 3 роки і не має постійного місця проживання. Мати дитини веде розгульний спосіб життя, постійно міняє п'яних співмешканців. Кругом возить за собою у візочку дитину, купує їй цигарки, дитина курить. Дитина робить шкоду, зриває овочі , мати не робить зауважень дитині (а.с. 7, 8). Згідно акту обстеження умов проживання від 03.10.2017 року [PERSON] проживає в будинку [PERSON], 1944 р.н., разом із сином [PERSON], 2014 р.н., та чоловіком [PERSON], 1975 р.н. Будинок складається з 3 кімнат, матеріально-побутові умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічний стан житла відповідає загально-прийнятим нормам. У дитини відсутнє особисте ліжечко (спить разом з матір'ю), має тумбочку з особистими речами, частково забезпечена іграшками. Між дитиною та матір'ю хороші відносини, син тягнеться за мамою. Батько і син в тісних стосунках, батько піклується про сина (а.с. 34). Як встановлено в судовому засіданні, на даний час малолітня дитина проживає з матір'ю в житловому будинку її бабусі та батька. Дані обставини також підтверджуються даними, що містяться у висновку органу опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області № 794/01-18/01 від 07.12.2017 року про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та визначення місця проживання малолітнього [PERSON], яким встановлено, що мати не ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання дитини, виховує свою дитину, жорстоко з нею не поводиться, не вдається до будь-яких видів експлуатації та виходячи з інтересів малолітньої дитини, орган опіки та піклування Тлумацької РДА вважає недоцільним позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Також комісією встановлено, що мати дитини не має власного житла, не працює та не має власного джерела для існування. Тому, беручи до уваги презумцію рівності між батьками та виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування Тлумацької РДА вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 31-33). Відповідно до характеристики виконкому Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, чуйний і добросовісний з сумлінням ставитися до чужого горя, по характеру спокійний і врівноважений, при спілкуванні з людьми поводить себе культурно. Зі сторони односельчан скарг і зауважень відносно нього не поступало (а.с. 47). Згідно характеристики виконкому Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] народилася [INFO] в с. Розівка Розівського району Запорізької області. У зв'язку з одруженням на даний час проживає і зареєстрована в с. Гончарівка Тлумацького району Івано-Франківської області. Зі сторони односельчан скарг і зауважень не поступало (а.с. 48). Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] від 07.09.2008 року [PERSON] з 05.12.2017 року прийнята на роботу прибиральницею до приватного підприємця [PERSON], за адресою [ADDRESS], на підставі наказу № 11 від 04.12.2017 року (а.с. 50-51). Згідно детальної інформації про фізичну особу підприємця [PERSON] вона має право займатися різними видами діяльності (а.с. 52). Також, роботодавець - підприємець [PERSON] надала характеристику № 1/2 від 12.12.2017 року, відповідно до якої [PERSON] дійсно працює прибиральницею з 05.12.2017 року і по теперішній час, за період роботи показала себе працівником, яка успішно справляється зі своїми трудовими обов'язками. На роботу не спізнюється, хоча й проживає у Тлумацькому районі. Порушень працівником трудової дисципліни не спостерігається. Заохочень/покарань до працівника в період роботи не було. У спілкуванні з колегами доброзичлива й привітна, у скрутних ситуаціях завжди націлена на зниження компромісних рішень. За характером витримана й сторониться конфліктних ситуацій. Одружена. Зовні охайна (а.с. 49). Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач не є достатніми для застосування до відповідачки, як матері, такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, тому за відсутності переконливих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню сина в задоволенні позову слід відмовити. Також, оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, те, що після засідання комісії з питань захисту прав дитини Тлумацької РДА відповідачка [PERSON] влаштувалася на роботу, має постійний заробіток, суд приходить до висновку, що виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір'ю не має, тому місцем проживання малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], визначити місце проживання його матері - [PERSON] Враховуючи те, що у позовній заяві позивач прросив судові витрати по справі віднести на його рахунок, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід покласти на рахунок позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 5, 19, 110, 112, 150, 164, 165, 166, 180 СК України,

Outcome: partial