Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач зазначила, що [INFO] померла її матір, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, не може оформити свої спадкові права на зазначене нерухоме майно, позаяк її матір у 1992 році викупила житловий будинок [ADDRESS] , проте не зареєструвала за собою право власності на нього. Просить визнати за собою право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Заявою позов підтримала, просить задовольнити, провести розгляд справи без її участі. Представник відповідача заявою не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, розглядає справу за відсутності позивача і відповідача, і, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла матір позивача, [PERSON] (а.с.14-15), якій як члену колгоспу «Більшовик» Чернігівського району Запорізької області протоколом зборів уповноважених колгоспників від 10.07.1992р. вирішено продати житловий будинок [ADDRESS] , в якому вона проживає (а.с.25), балансовою вартістю 11615 руб. (а.с.26). Відповідно до довідки №08-06/678 від 16.01.2020р. (а.с.19), [PERSON] проживала у зазначеному житловому будинку з 1990р. по день смерті [INFO] , зареєстрована одна. Згідно запису в земельно-шнуровій книзі, спадкодавиця користувалася земельною ділянкою площею 0,43га за адресою: [ADDRESS] , з яких 0,25 га - для обслуговування будинку, 0,18 га - для ведення селянського господарства (а.с20). Згідно копії облікової картки погосподарського обліку об`єкта № 06-0036 [ADDRESS] - житловий будинок, збудований у 1989р., значиться за спадкодавцем (а.с.21-22). Колгосп «Більшовик» був реорганізований у КСП «Більшовик», а після реорганізації останнього створено СТОВ «Токмачани і ТОВ «Колос», яке 25.02.2008р. визнано банкрутом та припинено, а правонаступника не визначено, і в переданих їм КСП «Більшовик» архівах відсутній договір купівлі-продажу будинку, укладений між [PERSON] та колгоспом «Більшовик». Таким чином, судом встановлено, що матір позивача була членом колгоспу «Більшовик», у 1992 році отримала дозвіл на викуп у колгоспу спірного будинку, в якому проживала та була зареєстрована з 1990 року, за записами в земельно-шнуровій та по господарській книзі вказаний житловий будинок значиться саме за спадкодавицею і вона користувалася земельною ділянкою, яка обслуговує зазначений житловий будинок, з 1992р. впродовж більш ніж 30 років ніхто не оспорював її право власності на цей будинок та не чинив перешкод у користуванні ним. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми ЦК України застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991р. № 697-XII (станом на липень 1992р.), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування,\~записи у\~погосподарських книгах\~оцінюються у\~сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №\~24?753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Технічну інвентаризацію нерухомого майна в сільській місцевості розпочато згідно з Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Облік такого майна здійснювався виключно за погосподарськими книгами сільських рад. Здійснення державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1989 рік) регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Згідно з пунктом 6 цієї Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття об`єкта до експлуатації. Згідно запису в погосподарській книзі, житловий будинок [ADDRESS] значиться за спадкодавицею [PERSON] . Згідно матеріалів спадкової справи, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є позивач як рідна дочка (а.с.88-110), яка оформила свої спадкові права на земельну ділянку (а.с.104), та право на земельну частку (пай) члена КСП «Більшовик» (а.с.107зв). Під час оформлення позивачем спадщини на вищевказаний житловий будинок, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через відсутність на нього правовстановлюючих документів (а.с.18). За положеннями ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За викладених обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Outcome: approved