Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди. Мотивував свої вимоги тим, що на його земельній ділянці по [ADDRESS] знаходиться туалет з забетонованою вигрібною ямою. Відповідач по справі проживає за адресою: [ADDRESS], є його сусідкою і їхні земельні ділянки межують між собою. Позивач зазначає, що відповідачка разом зі своїм чоловіком викопали на своїй земельній ділянці яму і здійснивши підкоп на його земельну ділянку зруйнували стіну забетонованої вигрібної ями, яка знаходиться біля забору, внаслідок чого йому була завдано майнової шкоди. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 1500 гривень майнової шкоди та вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні позивач, посилаючись на матеріали справи, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. В задоволенні позовних вимог, просила суд відмовити повністю. Заслухавши сторони, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS], а відповідач за адресою: [ADDRESS] Земельні ділянки за зазначеними адресами межують між собою і відповідно до технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] на вказаній земельній ділянці розташована вбиральня. В ході судового розгляду справи позивачем не було надано суду жодного доказу про те, що дії на які вказує позивач мали місце. Жодних актів, щодо руйнування, а так само факту знищення його вбиральні надано не було та в ході судового розгляду будь-яких доказів на підтвердження таких обставин, судом здобуто не було. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Суд вважає, що позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами факту завдання йому щкоди саме неправомірними діями відповідача, оскільки таких доказів в ході судового засідання позивачем надано не було. Твердження позивача в обґрунтування позовних вимог, що руйнування його вбиральні відбулося саме у зв'язку з неправомірними діями відповідачки, судом не беруться до уваги, оскільки такі суперечать матеріалам справи та не доведені будь-якими належними та допустимими доказами і викладені представником позивача у формі припущень. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Твердження позивача в обґрунтування позову, крім його пояснень, не підтверджені жодними доказами, а також не знайшли свого підтвердження в ході слухання справи, а тому не беруться судом до уваги і такі обставини встановлені в судовому засіданні не дають суду жодних правових підстав для задоволення позовних вимог. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову повністю. Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed