Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 08 грудня 2005 року між ним та [PERSON] було укладено договір кредиту № 600/07-224, згідно якого було надана кредит в суму 77698 доларів США, зі сплатою 12,75% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 08.12.2020 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за даним договором 09.12.2005 року був укладений іпотечний договір, згідно умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартири [NUMBER], яка розташована на 4 поверсі будинку, загальною площею, 108,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. У зв'язку із цим банк довів свої вимоги до спадкоємців. Проте спадкоємці на вимоги банку не реагують. Додаткова угода до кредитного договору та новий іпотечний договір, не зважаючи на неодноразові повідомлення банку, відповідачами підписані не були. У зв'язку з цим просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на спадкове майно та стягнути судові витрати на користь позивача. Представник відповідачів 26.08.2015 року подав до суду зустрічний позов в якому просить суд визнати припиненими зобов'язання по іпотечному договору, укладеному між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] 09.12.2005 року відносно квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; вилучити з державного реєстру іпотек запис про реєстрацію за реєстраційним номером 6097, внесений на підставі договору іпотеки укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON]; вилучити з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 6098, внесений на підставі договору іпотеки, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] та стягнути судові витрати на користь позивачів за зустрічним позовом. Представник позивача в судовому засідання первісний позов підтримав та надав аналогічні пояснення викладеним у позові. Просив первісний позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки відповідачі зверталися в банк із заявою про зміну первісного боржника на нового з відповідним укладенням додаткових угод , останній раз погашення по кредитному договору було здійснене 06.03.2013 року, таким чином дані дії свідчать про визнаннями ними боргу по даному кредитному договору. Представник відповідачів за первісним позовом проти позову заперечила та пояснила, що позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення із вимогою до спадкоємців. Крім цього, одночасне звернення стягнення заборгованості із зверненням стягнення на предмет іпотеки є неправильним. Просила в задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримала та надала аналогічні пояснення викладенним у позові. Просила зустрічні позовні вимоги задовольнити. Представник органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради також проти позову заперечував та пояснив, що позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення із вимогою до спадкоємців. Просив в задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримав. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 грудня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №600/07-224, згідно якого було надана кредит в суму 77698 доларів США, зі сплатою 12,75% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 08.12.2020 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, 09.12.2005 року був укладений іпотечний договір, згідно умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартири [NUMBER], яка розташована на 4 поверсі будинку, загальною площею, 108,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 грудня 2008 року. 06.04.2012 року рішенням Галицького районного суду м. Львова частково задоволено вимоги спадкоємців, а саме визнано право власності на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] в наступних частках: 4/6 - [PERSON], 1/6 - [PERSON], 1/6 - [PERSON] [PERSON], [PERSON], та [PERSON] прийняли у спадщину іпотечне майно на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова, яке набрало законної сили 17.04.2012 року. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, як це передбачено ст. 530 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину та зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ст.608 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання є нерозривно пов'язаним з особою, якщо мова іде про особисті немайнові права та інші нематеріальні блага, оскільки вони тісно пов'язані з фізичною особою і вона не може відмовитись від цим прав або бути позбавлена цих прав. Таким чином, кредитні правовідносини боржника після його смерті не припиняються, оскільки відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Оскільки боржник по даному кредитному договору помер, то спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи- іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 25.09.2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив [PERSON], [PERSON], та [PERSON] лист-вимогу про добровільне виконання зобов?язання за кредитним договором. Однак, вимоги позивача виконані не були. Таким чином, право позивача на звернення стягнення на спірну квартиру виникло на підставі вимог, передбачених як статтею 1282 ЦК України, так і статті 33 Закону України «Про іпотеку». Через невиконання відповідачами своїх зобов?язань перед позивачем по кредитному договору загальний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем станом на 10.07.2015 року становить 52133,48 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.56). Курс НБУ станом на день винесення рішення 10.11.2015 року становить 22,75 гривень, тобто загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 52133,48х22,75=1186036,67 гривень. Відповідачі після успадкування іпотечного майна набули статус іпотекодавця і зобов'язані виконувати умови договору іпотеки, укладеного між спадкодавцем, який помер та банком. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а відповідно до ст. 38 цього ж Закону - шляхом набуття іпотекодержателем права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Всі інші зазначені в первісному позову вимоги відносяться до порядку виконання судового рішення. Тому суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення і необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з додержанням процедури, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Розглядаючи зустрічні позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Вчинені наступні дії, що свідчить про визнання боргу ними та обов'язку заміни боржника з відповідним укладенням додаткових угод до кредитного та іпотечного договорів, а саме: - 02.10.2012 року [PERSON] звернулася в банк із заявою про зміну первісного (покійного) боржника на нового з відповідним укладенням додаткових угод до кредитного та іпотечного договорів; - 19.12.2012 року [PERSON] подала заяву про можливість укладення додаткових угод у зв'язку із отриманням свідоцтва на право власності на предмет іпотеки; - 21.01.2014 року [PERSON] повторно звернулася із заявою про зміну первісного (покійного) боржника на нового з відповідним укладенням додаткової угоди до кредитного договору та нового іпотечного договору. Крім цього, згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору від 08.12.2005 року останнє погашення було здійснене 06.03.2013 року. Відповідно, перебіг позовної давності переривався, та почав відраховуватися після останніх дій, які свідчать про визнання боргу, а саме з 06.03.2013 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що банком не пропущений строк позовної давності. Тому зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] не досяг чотирнадцяти років, є малолітньою особою і тому на підставі ст. 31 ЦК України має часткову цивільну дієздатність. Згідно з ст.177 СК України, батьки управляють майном дитини, без спеціального на те повноваження. Через це, судові витрати не підлягають стягненню з неповнолітнього [PERSON], оскільки його матір?ю є [PERSON], яка представляє його інтереси. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON], [PERSON] слід стягнути понесені позивачем за первісним позовом витрати на оплату судового збору в рівних частках в розмірі 3654 грн., тобто по 1827 грн. з кожного.

Outcome: partial