Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 09.11.2005 року, на підставі якого відповідачу видано кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Просив стягнути суму заборгованості за кредитом - 29505 грн. 93 коп. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 295 грн. 06 коп. В судовому засіданні представник позивача Піскун О.Г, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі надав письмові заперечення в яких просив застосувати строк позовної давності за вищевказаним позовом. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.І ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Встановлено, що 09 листопада 2005 року Банк надав [PERSON] кредит у сумі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% річних на залишок заборгованості (а.с.7). При оформленні кредитної картки позичальник був ознайомлений і погодився Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про видачу кредиту (а.с.8 зворот). Відповідно до ч.І ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. В заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту, Правилами користування кредитною карткою і Тарифами складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг (а.с.7). Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку. Договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку. Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії) по платіжним карткам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведений у Пам'ятці клієнта, яка являється невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частку заборгованості по Кредиту. При порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову, (п.п.3.1; 3.2; 5.2; 5.3; 8.6; 9.12 Умов і правил надання банківських послуг: а.с.8-11). Пам'яткою клієнта та Тарифами на обслуговування продуктового ряду «событие» передбачено щомісячне погашення заборгованості по кредиту, процентам і комісіям (мінімальний платіж), розмір якого складає 7% від залишку заборгованості на кінець звітного періоду, але не менше 50 гривень. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, у зв'язку із чим станом на 19 вересня 2013 року має заборгованість в загальній сумі 29 505 грн. 93 коп., із яких 3 986 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом; 23 638 грн. 60 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1381 грн. 24 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.4-6). Нарахована Банком сума заборгованості оскаржуваним рішенням стягнута з боржника на вимогу кредитора. Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 256 ЦК України. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - протягом 12 місяців з моменту його підписання, а якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (п.9.12 Умов і правил), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - до кінця місяця, наступного за звітним (див. тарифи на обслуговування). Таким чином, Пам'яткою клієнта та Тарифами на обслуговування, які є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.З ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримав кредитні кошти 09 листопада 2005 року, щомісячні зобов'язання з погашення кредиту належним чином не виконував, платежів не здійснював, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся до суду 01 жовтня 2013 року. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У даній справі судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.5.2, 5.3 Умов і правил, Тарифи і Пам'ятка) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі 7% залишку заборгованості на кінець звітного періоду, але не менше 50 грн. до кінця місяця, наступного за звітним, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту' (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. У зв'язку з наведеним посилання відповідача про те, що строк дії договору, а отже і строк виконання боргового зобов'язання сплинув та у позивача відсутні підстави для вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-11 б цс 13. Таким чином, аналізуючи норми ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Із наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник почав порушувати умови кредитного договору з 30 листопада 2005 року. З відповідним позовом до суду Банк звернувся у жовтні 2013 року. Заперечуючи проти позову, відповідач просив, у тому числі про застосування строків позовної давності. . Зважаючи на те, що умовами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника щомісячно погашати кредит і відсотки у розмірі 7 % від залишку кредиту, з урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України на користь кредитора підлягає стягненню та частина позики, що підлягала сплаті разом з нарахованими процентами, а також несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідачем та з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності на пред'явлення позову про стягнення заборгованості за кредитом, стягненню підлягає заборгованість за період з 30.09.2010 р. по 19.09.2013 р., яка підтверджується розрахунком банку у розмірі - 11 949 грн. 19 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 1320 грн. 39 коп.; - заборгованості за відсотками - 9583 грн. 60 коп.: - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн,; - штраф (процентна складова) - 545 грн. 20 коп. У задоволенні решти позовних вимог - про стягнення сум, шо підлягали сплаті боржником до 30 вересня 2010 року Банку слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Outcome: partial