Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним позовом до відповідачів, в якому просив в рахунок задоволення його вимог за договором позики від 28.01.2011 року на суму 751 015 гр. 25 коп. звернути стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання йому права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, для чого надати йому право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця), до КП «ХМБТІ», ДМС України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сім'ї, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань. Крім того, позивач також просив передати йому в управління предмет іпотеки на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу та висилити відповідачів з іпотечного майна. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28.01.2011 року відповідачі позичили у нього за договором позики 38 400 гривень та 8 000 доларів США на умовах повернення частинами (з розстроченням) із кінцевим терміном остаточного розрахунку до 28.01.2013 року. В забезпечення зобов'язань відповідачів перед позивачем за договором позики, 28.01.2011 року відповідач [PERSON] уклав із позивачем іпотечний договір, за яким в разі невиконання відповідачами зобов'язань з повернення позики позивач набуває право звернути стягнення на переданий йому в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Відповідачі належним чином не виконували покладені на них договором позики обов'язки, внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач вживав заходи позасудового врегулювання спору, направляв відповідачам вимогу про дострокове повернення боржником всієї суми боргу та про можливе звернення стягнення на заставлене майно в разі його неповернення. У зв'язку з ігноруванням відповідачами вимог позивача, він звернувся за захистом своїх прав в суд із позовом про стягнення з відповідачів боргу за договором позики. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27.05.2013 року було стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 747 574 грн. 25 коп. і 3 441 гр. судового збору. Зазначене судове рішення набрало законної сили, однак, відповідачі його не виконують, у зв'язку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок всіх його вимог за основним зобов'язанням. Позивач і його представник у судове засідання не з'явилися, останній подав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника і проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, письмових заперечень проти позову суду не подали, про час та місце розгляду справ були повідомлені своєчасно та належним чином, в тому числі через оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.01.2011 року між позивачем з однієї сторони і відповідачами з іншої сторони укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачів, а відповідачі солідарно прийняли валютні цінності в сумі 8 000 дол. США і 38 400 гривень та зобов'язалися повертати їх частинами по 1 600 гривень не пізніше 28 числа кожного місяця в період з моменту укладення договору по 28.12.2012 року та здійснити остаточне повернення позики в сумі 1 600 гривень та 8 000 дол. США не пізніше 28.01.2013 року, а також сплатити на користь позивача неустойку в розмірі 3 % від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочення. Договір викладений письмово і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 198. Як засіб забезпечення виконання зобов'язання відповідачів з повернення позивачеві боргу за вказаним договором позики, 28.01.2011 року між відповідачем [PERSON] та позивачем укладений і нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 201 іпотечний договір, за яким відповідач [PERSON] передав позивачеві в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], який є приватною власністю відповідача [PERSON] і належить йому на підставі Акту, виданого 18.03.1977 року Виконавчим комітетом Харківської районної ради народних депутатів Харківської області, розпорядження представника Президента України Харківської районної державної адміністрації Харківської області «Про передачу переселенського будинку у радгоспі ім. Карла Маркса в особисту власність [PERSON]» від 21.08.1992 року за № 537, довідки виданої Русько-Тишківською сільською радою народних депутатів Харківського району Харківської області 30.03.1992 року, довідки Державної податкової інспекції Харківського району Харківської області від 01.10.1992 року за № 30-334/543, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 10.12.1992 року та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 45, згідно Реєстраційного посвідчення, виданого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 10.12.1992 року. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 27871791, виданого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 03.11.2010 року, реєстраційний № 31961143, номер запису: 45 в книзі: 1, предмет іпотеки складається з: будинок літ. А-1, житловою площею 54,5 кв. м., загальною площею 86,4 кв. м., сарай літ. Б, погріб літ. В, вбиральня літ. Г, огорожа № 1-3, колодязь літ. К. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер: 6325183501:00:002:0205, згідно витягу, виданого управлінням держкомзему у Харківському районі Харківської області, запис № 6440 від 23.08.2010 року. В п. 3 іпотечного договору сторони оцінили предмет іпотеки в суму 200000 гр. 00 коп. 26.07.2012 року позивачем через представника була направлена вимога відповідачам про дострокове повернення боржниками всієї суми боргу в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України у зв'язку з простроченням боржниками поточних повернень, із пропозицією сплатити борг протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, а також з попередженням про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначена вимога була направлена відповідачам цінними та рекомендованими листами, які відповідачі отримали, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення. З урахуванням всіх цих обставин, 27.05.2013 року Харківським районним судом Харківської області винесене заочне рішення у справі № 635/815/13-ц за позовом позивача про стягнення з відповідачів боргу за договором позики, яким вирішено стягнути з відповідачів на користь позивача 747 574 грн. 25 коп. в рахунок боргу, який згідно мотивувальної частини рішення складається з неповернутої частини позики в сумі 8 000 дол. США та 35 200 гривень, процентів за користування коштами виходячи з облікової ставки НБУ в період з 28.01.2011 року по 22.01.2013 року на суму 1 214 дол. США та 5 375 грн. 67 коп., трьох процентів річних за період з 04.05.2011 року по 22.01.2013 року в сумі 96 дол. США та 957 грн. 11 коп., інфляційного збільшення боргу в сумі 289 грн. 60 коп., неустойки в розмірі 35 280 дол. США та 349 344 грн. 00 коп., що загалом відповідно до встановленого НБУ на дату винесення заочного рішення офіційного курсу валют складало 747 574 грн. 25 коп. Також було стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 3 441 грн. 00 коп. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 27.05.2013 року у справі № 635/815/13-ц за позовом позивача до відповідачів про стягнення боргу за договором позики набрало законної сили. Згідно інформації з наданих представником позивача і залучених судом до матеріалів справи роздруківок з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, відповідачі не виконали вказане судове рішення і виконавче провадження на час розгляду справи триває. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про задоволення його вимог до відповідачів за договором позики від 28.01.2011 року на суму 751 015 грн. 25 коп. зверненням стягнення на переданий йому відповідачем [PERSON] в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Згідно ст. 39 Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. В. п. 11 іпотечного договору від 28.01.2011 року сторони визначили позасудовий порядок звернення стягнення на іпотечне майно шляхом або набуття іпотекодержателем права власності на нього, або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В своїй заяві позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно шляхом надання йому як іпотекодержателевю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі в порядку процедури згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. 2 ст. 36 Закону, визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умови п. 11 іпотечного договору, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя належить останньому. Визначені договором способи задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджають застосувати інші встановлені законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України). Тому, суд приходить до висновку про законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» із застосуванням визначеної ст. 38 Закону процедури продажу шляхом надання позивачу як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю та вчинення всіх необхідних юридично значимих дій, пов'язаних з таким продажем. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.032012 р., резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати як вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме в ній повинна бути зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна). Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. З метою реального виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його позивачем як іпотекодержателем будь-якій особі - покупцю, суд вважає за доцільне і можливим задовольнити вимогу позивача про передачу предмета іпотеки йому в управління на період до його реалізації. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Разом з тим, в ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону встановлений певний порядок дій іпотекодержателя: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у цей або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено і в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач через свого представника 01.03.2012 року направляв іпотекодавцю [PERSON] цінні та рекомендовані листи із вимогою про виселення з іпотечного майна іпотекодавця та всіх мешканців, що проживають там зі згоди останнього або без такої згоди. Вказані листи із вимогою про виселення були отримані іпотекодавцем [PERSON], про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, позивачем дотримано передбачену ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України процедуру направлення іпотекодавцю вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення не менш ніж за 30 днів до подання в суд позову із вимогою про примусове виселення, і тому суд вважає цю вимогу також обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. З огляду на вказану вимогу закону, враховуючи задоволення судом вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, вбачається необхідним визнати такими, що не підлягають виконанню видані позивачу на підставі заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 27.05.2013 року у справі № 635/815/13-ц виконавчі листи щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики та судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. ст. 7, 33, 34, 36, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved