Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом, мотивуючи тим, що [PERSON] 24 жовтня 2018 року о 12 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Кіровоградська, керуючи транспортним засобом Citroen Jumpy, д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Renault Trafic, д.н.з. [NUMBER] , Hyundai HD-78, д.н.з. [NUMBER] , Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] , які зупинилися попереду, чим порушив вимоги п. 2.3б; 12.1; 13.1 ПДР України. Відповідальність за дане адміністративне правопорушення передбачена ст. 124 КУпАП. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року винним у скоєнні даного адміністративного правопорушення визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Галицька», на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування № АМ/3506829 від 09 вересня 2018 року. Позивач у порядку встановленому законом звертався до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування, однак кошти надані не були. Згідно звіту № 1428 від 23 вересня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] становить 29\~535 грн. 50 коп., вартість відновлювального ремонту становить 56\~943 грн. 30 коп. Розмір франшизи за договором обов`язкового страхування № АМ 3506829 від 09 вересня 2018 року складає 2\~000 грн. За проведену оцінку матеріального збитку позивач поніс 2\~500 грн. Тому просить стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» в свою користь невиплачене страхове відшкодування в сумі 27 353 грн. 50 коп., що становить розмір завданих збитків з вирахуванням франшизи, а також 2\~500 грн. витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку. З відповідача [PERSON] просить суд стягнути 31\~589 грн. 80 коп., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту та невиплаченим страховим відшкодуванням разом із франшизою, а також 15\~000 грн. моральної шкоди. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» та відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином. Причину неявки суд не повідомили. Жодних заяв, клопотань суду не подали. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року встановлено, що [PERSON] , 24 жовтня [INFO] року о 12 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Кіровоградська, керуючи транспортним засобом Citroen Jumpy, д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Renault Trafic, д.н.з. [NUMBER] , Hyundai HD-78, д.н.з. [NUMBER] , Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] , які зупинилися попереду, чим порушив вимоги п. 2.3б; 12.1; 13.1 ПДР України. Відповідальність за дане адміністративне правопорушення передбачена ст. 124 КУпАП. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вина [PERSON] у вчиненні ДТП під керуванням автомобіля марки Citroen Jumpy, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Citroen Jumpy, застрахована у приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування АМ/3506829 від 09 вересня 2018 року, строк дії полісу з 09 вересня 2018 року по 09 вересня 2019 року. Ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану майну 100\~000 грн. Сума франшизи складає 2\~000 грн. Згідно пункту 2 полісу АМ/3506829 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09 вересня 2018 року страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Внаслідок дорожньо-транспортна пригода автомобіль позивача Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, вартість матеріального збитку становить 29 353 грн. 50 коп., вартість відновлювального ремонту складає 56\~943 грн. 30 коп., що підтверджується звітом № 1428 від 23 вересня 2019 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля Hyundai Sonata. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. В даному випадку має місце страховий випадок, оскільки дорожньо-транспортна пригода трапилась за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки Citroen Jumpy, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ч. 4 ст. 1195 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. Колегія суддів відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, згідно з яким страховик, який здійснив виплату страхового відшкодування має право самостійно обирати до кого звертатися з суброгаційним позовом (до страховика цивільно-правової відповідальності чи до винуватця). Так, колегія зазначила, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту. Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач ПрАТ СК «Галицька» свої зобов`язання належним чином не виконало. Разом з тим, відповідачем ПрАТ СК «Галицька» суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування чи заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов. Таким чином із відповідача ПрАТ СК «Галицька» слід стягнути невиплачене страхове відшкодування в сумі 27 353 грн. 50 коп., що становить розмір завданих збитків з вирахуванням франшизи (29 353 грн. 50 коп. 2 000 грн.). Також позивач поніс витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку автомобіля в розмірі 2\~500 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 07/08 від 07 серпня 2019 року. Тому такі витрати підлягають відшкодуванню позивачу. Загальна сума яка підлягає стягненню із ПрАТ СК «Галицька» становить 29\~853 грн. 50 коп. (27 353 грн. 50 коп. + 2 500 грн.) При цьому п. 32.7 ч.1 ст. 32 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 року №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до пп.8.6.1 п.8.6 методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз п. 32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст. 22, абз. 3 п.3 ч.1 ст.988, ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, п.п. 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 грудня 2019 року за результатом розгляду справи № 359/2309/17. Як було встановлено судом, вартість відновлювального ремонту (сума шкоди, яка пов`язана із втратою товарного вигляду транспортного засобу) становить 56 943 грн. 30 коп. Із наведенного слідує, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 29\~589 грн. 80 коп. (56 943 грн. 30 коп. 27\~353 грн. 50 коп.). Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п.36.6 ст. 32 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Тому з відповідача [PERSON] в користь позивача підлягає стягненню 29 589 грн. 80 коп. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також 2\~000 грн. суми франшизи. Позивачем також заявлено вимогу про відшкодування йому моральної шкоди за рахунок відповідача [PERSON] в розмірі 15\~000 грн. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження його майна, підтверджується долученими до матеріалів справи доказами. Однак, з урахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, їх тривалості, суд вважає, що запропонований позивачем розмір моральної шкоди є завищеним. Виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає, що дана шкода підлягає до відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 3 000 грн. Тому із відповідача [PERSON] всього слід стягнути 34\~589 грн. 80 коп. (29 589 грн. 80 коп. + 2 000 + 3\~000). За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем частково доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідачів. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить покласти судові витрати на відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 4-5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 6, 9, 12, 22, 35, 36, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 525, 526, 625, 1195, 1196 ЦК України,

Outcome: partial