Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач-Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], 3 особа-[PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 15.06.2016 № 391 малолітньому [PERSON], батьки якого утримувались у місцях позбавлення волі, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування і опікуном малолітнього призначено бабусю -[PERSON] Мати дитини [PERSON] у жовтні 2018 звільнилась з державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№ 65). Батьки малолітньої дитини разом з сином не проживають, приховують своє місце фактичного перебування, вихованням дитини не займаються, ніякого інтересу до життя сина не проявляють, станом його здоров'я не цікавляться, матеріальної допомоги не здійснюють. В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] проти позову про позбавлення їх батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON], [INFO] не заперечували, просили розглядати справу за їх відсутністю, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою від 30.10.2018, наданої позивачем. 3 особа-[PERSON] позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради підтримала, стверджуючи, що її донька [PERSON] має двох дітей і відносно старшої дочки у 2007 році була позбавлена батьківських прав. Діти проживають з нею, онук [PERSON], [INFO] має вади зору, потребує періодичного обстеження у лікарів, для дітей створені [PERSON] всі умови для їх виховання та розвитку. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] навідалась через декілька днів, ніякої уваги до дітей не проявила, їх життям, інтересами, успіхами не поцікавилась та пішла, місце свого знаходження не повідомляє, не працює, веде з чоловіком антисоціальний спосіб життя. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, 3 особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER], виданого 10.01.2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ( а.с. 8). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб [PERSON] зареєстрований з батьком [PERSON] в [ADDRESS], фактично проживає у бабусі [PERSON] по [ADDRESS] ( а.с.21,22). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 16.06.2016 №№ 390, 391 встановлена опіка над [PERSON], [INFO], батьки якого утримуються в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України ( № 27), [PERSON] призначена опікуном малолітнього, малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування ( а.с. 9,12-15). За інформацією КЗ «Харківська спеціалізована школа 1-Ш ступенів № 93 ім. В.В. Бондаренка Харківської міської ради Харківської області» [PERSON] навчається у 1-А класі, виховується бабусею- опікуном [PERSON] Стосунки між онуком і бабусею теплі, доброзичливі, хлопчик завжди нагодований, охайний, доглянутий. Батьки навчанням та вихованням дитини взагалі не цікавляться ( а.с. 19). Згідно довідки КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради від 09.04.2019 малолітній [PERSON] перебуває під наглядом у поліклініці з народження, догляд, виконання призначень лікаря в повному обсязі здійснює бабуся [PERSON] Батьки в житті дитини участі не приймають. Як вбачається з акту обстеження умов проживання дитини, складеного 20.11.2018 комісією ССД по Новобаварському району м.Харкова, [PERSON] з онуками [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] проживає в квартирі з усіма зручностями, зроблено косметичний ремонт, маються необхідні меблі та речі, санітарно-гігієнічні умови задовільні. Діти забезпечені окремою кімнатою, мають окремі ліжка, шафу, письмовий стіл, комп'ютер, шкільне приладдя, іграшки, одяг, стосунки в сім'ї доброзичливі, для дітей створені всі умови для проживання та розвитку ( а.с. 21). Довідкою, виданою державною установою « Надержинщинська виправна колонія ( № 65)» серії ПОЛ № 01160 від 05.10.2018 підтверджується, що [PERSON] відбувала покарання в установах виконання кримінальних покарань з квітня 2016 по жовтень 2018, звільнена за відбуттям строку покарання 05.10.2018 ( а.с.12). Відповідно до «Порядку проведення органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» питання щодо позбавлення батьківських прав відповідачів розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. [PERSON], [PERSON] на засідання комісії не з'явились, заяви про повернення дитини на виховання та спільне проживання не надали, нотаріально засвідчили заяви ( згоди) на позбавлення їх батьківських прав. За висновком Департаменту служб у справах дітей від 13.11.2018 № 22, виходячи з інтересів дитини, Департамент вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За приписами частини першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підставою для позбавлення батьківських прав позивачем зазначено, що відповідачі не приймають ніякої участі у вихованні дитини, разом з нею не проживають, нею не опікуються та не цікавляться, не сплачують аліменти на утримання малолітньої дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на надані суду докази встановлено, що батьки малолітнього [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, самоусунулась від її виховання та утримання , не спілкується з нею та не проживають разом, долею сина не цікавляться та взагалі ніякого інтересу до його життя, розвитку не проявляють. За таких обставин, позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради є обгрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Таким чином, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, На підставі викладеного і

Outcome: approved