Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.10.2012 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування. Відповідач ухиляється від виконання зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку із цим у нього утворилася заборгованість в розмірі 43 883 грн. 60 коп. з яких: 19 320 грн. 56 коп. заборгованість за кредитом, 8619 грн. 10 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 13 378 грн. 05 коп. пеня, 500 штраф (фіксована частина), 2065 грн. 89 коп. штраф (процентна складова). В судові засіданні представник позивача не зявлявся, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника. Відповідач в судовому засіданні 25.01.2019 року позовні вимоги не визнав, з розміром заборгованості не погодився, просив витребувати інформацію про строк дії картки, надалі в судове засідання не зявився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 02.10.2014 року відповідач [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.10). Із вказаної заяви не вбачається яку суму кредиту отримав відповідач чи який кредитний ліміт йому встановлено, який розмір відсотків встановлено за користування кредитом у випадку його отримання, термі дії картки також не вказано. Судом витребовувалась у позивача інформація про строк дії картки, яку було видано відповідачу, але на виконання ухали представником позивача надано довідку без номера та дати її складання, яка представником банку не підписана, а тому не може вважатись належним, допустимим та достовірним доказом відповідно до ст. 77-79 ЦПК України (а.с.52). У заяві-анкеті зазначено, що відповідач погоджується та ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, але у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не вбачається який розмір кредиту отримав відповідач та коли він був перерахований на його картку (а.с.11). Крім того, невідомо, який саме варіант кредитної карки «Універсальна» - 30 днів пільгового періоду чи 55 днів пільгового періоду було надано відповідачу, не вказано з якого часу діють такі Тарифи обслуговування кредитних карт. Із пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг також не вбачається який кредит чи кредитний ліміт надано відповідачу, а сума наданого кредиту є істотною умовою кредитного договору. Доказів того, що відповідачу було надано кредит у розмірі 10 000 грн. представником позивача суду не надано. Представником позивача надано розрахунок заборгованості (а.с.5-9), але із вказаного розрахунку не вбачається яка сума кредиту надана відповідачу і чому саме такі відсотки нараховано. Ксерокопію карки суду не надано. Також не надано первинні банківські документи, які б підтверджували видачу кредиту, факти нарахування-погашення процентів та комісій. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обовязком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А в ч. 3 ст. 81 ЦПК України зазначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач суду не надав. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 91 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, після спливу строку кредитування, банк має право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої\~статті 625 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати не підлягають поверненню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 263, 1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed