Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом та уточненнями, в яких просить поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул.Набережна,1 с.Старгород, Сокалського району, виділивши їй частину будинку, загальною площею 56,5кв.м, вартістю 48229грн. та господарські споруди загальною вартістю 18309,50грн.; припинити право спільної часткової власності сторін на цей будинок та господарські споруди; стягнути з відповідача на її користь 3936грн. в якості компенсації зменшення та судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. 15.05.2008р. вона придбала 1/2 частину вищевказаного житлового будинку та 1/2 частину господарських будівель. Інша 1/2 частина даного мана належить відповідачці. Відповідач відмовилася від запропонованого нею поділу. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Навів суду доводи, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позову не визнали. Представник 3-ї особи Тудорковицької сільської ради в судове засідання не прибув. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вислухавши відповідача та представників сторін, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. З технічного паспорта вбачається, що житловий будинок №1 по вул.Набережна в с.Старгород Сокальського району Львівської області складається з чотирьох коридорів, кухні, двох кладових та чотирьох житлових кімнат. Загальна площа будинку складає 105,6кв.м, житлова 58,8кв.м. До будинку належать прибудова, площею 7,8кв.м, сарай, площею 48,0кв.м, огорожа та колодязь. З договору купівлі-продажу від 15.05.2008р. та витягу від 19.06.2008р. вбачається, що позивачці [PERSON] належить 1/2 частина вищенаведеного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель. Згідно висновку експерта №33 від 15.08.2016р., розподіл спірного житлового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд, ринкова вартість яких становить 154069грн., є технічно можливим. На розгляд суду запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку з грошовою компенсацією відповідно до зменшеної частки, оскільки рівнозначний поділ будинковолодіння неможливий з огляду на невідповідність загальної площу будинку площам співвласників згідно часток і фактичному плануванню будинку. Згідно ст.317 ЦК України, зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. В силу ст.356 ЦК України, Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно, а не на конкретно визначену частку в майні. Згідно з нормою ст. 357 ЦК частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У разі недосягнення згоди між співвласниками у праві спільної часткової власності про порядок володіння і користування спільним майном співвласник має право звернутися до суду з позовом про надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а якщо це неможливо вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду. Згідно з розясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991р., при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Крім того, слід врахувати правову позицію Верховного Суду України у справі №6-12цс13, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відтак, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обовязковою. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимога позивачки про виділ їй із спільної часткової власності частини житлового будинку та господарських будівель і споруд є підставною. Оскільки позивачці передається частина майна, вартість якого є меншою ніж частина, яка виділяється відповідачці, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація такої різниці, яка згідно висновку експерта становить 3936грн. (варіант розподілу №1). В силу ст.88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на проведення експертизи.

Outcome: approved