Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2044/2008 від 09.09.2008 року в сумі 112635,76 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на день проведення розрахунку еквівалентно 900297 грн. 63 коп. та судових витрат, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримав у позивача кредит в розмірі 62160 доларів США з терміном погашення до 08.09.2028 року, зі сплатою 14,59% на рік за користування кредитними коштами. Внаслідок неналежної сплати відповідачем процентів за користування кредитом та погашення кредиту за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість. Умовами кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів, інших платежів, передбачених договором можливих штрафних санкцій, якщо позичальник своєчасно не вніс черговий платіж. [PERSON], як поручитель згідно договору поруки, відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги до [PERSON] не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки порука є припиненою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права банку на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з боржника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 09 вересня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (в подальшому найменування змінено на ПАТ КБ «Надра») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №2044/2008 (а.с.10), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 62160 доларів США з терміном погашення до 08.09.2028 року. Умовами Договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 14,59% на рік за користування кредитом. В розділі 3 Договору сторони визначали порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами і погашення кредиту. Відповідно до п.п. 3.3.1.-3.3.2. (а.с.10) відповідач [PERSON] зобов'язався щомісячно вносити платежі в сумі 809,53 доларів США по сплаті процентів та погашення кредиту. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №2044/2008 від 09.09.2008 року (а.с.7-9). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Умовами п. 5.2. кредитного договору сторони визначили, що у разі прострочення позичальником - відповідачем строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, він сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Згідно п. 4.2.4 Договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів, інших платежів, передбачених договором можливих штрафних санкцій, якщо позичальник своєчасно не вніс черговий платіж. За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Позивачем станом на 09.11.2012 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №2044/2008 від 09.09.2008 року (а.с.7-9), відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором в сумі 112635,76 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на день проведення розрахунку еквівалентно 900297 грн. 63 коп., в тому числі 61904,70 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 37213,60 доларів США - несплачені відсотки, 6216 доларів США - штраф, 7301,46 долар США - пеня за порушення умов кредитного договору. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №2044/2008 від 09.09.2008 року, між банком та відповідачем [PERSON], 09.09.2008 року укладено договір поруки №2044/2008 (а.с.12), відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 5.3 договору поруки визначено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього Договору. Як зазначено в ч. 4 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, виходячи з умов договору поруки, в ньому не встановлено строку після якого порука припиняється виходячи із вимог ст. 252 ЦК України. При цьому, умова договору про те, що дія цього Договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього договору, не може розглядатись як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. Строк виконання зобов'язань за кредитним договором настав коли було вчинено виконавчий напис нотаріуса, тобто 18 березня 2009 року. Позовну заяву до поручителя подано тільки 22 січня 2013 року, тобто через більше як три роки з моменту настання строку виконання зобов'язань. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому випадку підлягає застосуванню норма частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як зазначено в ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, на момент звернення позивача до суду з даним позовом договір поруки є припиненим, а відтак немає підстав стягувати заборгованість з поручителя [PERSON] Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню а частині що стосується позичальника [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, ст.ст. 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 559, 611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2; 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: partial