Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS]. На обґрунтування вказано, що 28.02.2007 р. між ВАТ «Мегабанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 37-04ПВ/2007, відповідно до умов якого [PERSON] були надані грошові кошти на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором того ж дня між банком та [PERSON] з [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно якого в іпотеку ВАТ «Мегабанк» було надано належну [PERSON] і [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Зобов»язання за кредитним договором відповідачка [PERSON] не виконала, в зв»язку з чим рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.01.2011 р. було розірвано кредитний договір, з [PERSON] та поручителя [PERSON] стягнуто 203867,06 грн. заборгованості за даним договором, а також звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за вказаною вище адресою. Звернення стягнення на квартиру є підставою для виселення всіх її мешканців, відповідачі зареєстровані і проживають у відповідній квартирі і добровільно з неї не виселяються, а тому існують передбачені законом підстави для задоволення заявленого позову. Представником позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримано повністю. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], яка одночасно представляє інтереси неповнолітньої [PERSON], в судові засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не сповістили, заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без їх присутності до суду не надали. За вказаних обставин і відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розгляд без присутності відповідачів. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його присутності. За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи без присутності і представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача і вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. В судовому засіданні встановлено, що 28.02.2007 р. між ВАТ «Мегабанк», правонаступником прав і обов»язків якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 37-04ПВ/2007, відповідно до умов якого [PERSON] були надані грошові кошти на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором того ж дня між банком та [PERSON] з [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно якого в іпотеку ВАТ «Мегабанк» було надано належну [PERSON] і [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальна площа якої становить 47,84 кв.м. Зобов»язання за кредитним договором з боку відповідачки [PERSON] були порушені, в зв»язку з чим рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.01.2011 р. було розірвано кредитний договір, з [PERSON] та поручителя [PERSON] стягнуто 203867,06 грн. заборгованості за кредитним договором, а також звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за вказаною вище адресою. В квартирі, на яку звернуто стягнення, постійно проживають відповідачі, у власності яких не знаходиться іншого нерухомого майна. На викладені обставини вказує представник позивача, вони підтверджені матеріалами справи, в зв»язку з чим вважаються судом встановленими. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що відповідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Разом з тим, згідно діючого на сьогоднішній день Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об»єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. З урахуванням викладеного, відзначається, що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини між сторонами, пов»язані з виселенням відповідачів з житлового будинку, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на сьогоднішній день нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, остільки суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для усунення перешкод у здійсненні стягнення на іпотечне майно шляхом примусового виселення мешканців з будинку без надання іншої житлової площі, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. На підставі ч. 1, ч. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

Outcome: dismissed