Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд до відповідача з дійсним позовом, просить стягнути на свою користь заборгованість по кредитному договору від 25.12.2007р. в сумі 51312,73 грн., мотивуючи дане тим, що відповідач порушив договірні зобов'язання по погашенню кредиту, у зв,язку з чим у неї виникла заборгованість відносно взятого кредиту станом на 03.02.2014 року, яку вона відмовляється добровільно сплачувати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог у зв,язку з їх безпідставністю та необгрунтованністю, а також, що вона не була ознайомлена з умовами договору та їх не підписувала та з пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, прийшов до думки, що позов є таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 25.12.2007р. відповідач звернулася з письмовою заявою до банку про надання їй споживчого кредиту в розмірі 10868.00 грн. на 36 місяців за умови сплати за його користування у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом в обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичній особі строки, а також сплати комісії, що зазначена в Умовах. Відповідно до ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк чи інший фінансовий заклад зобов,язані видати грошові кошти /кредит/ позичальнику в розмірі і на умовах встановлених договором, а позичальник зобов,язаний повернути кредит, та сплатити проценти. Згідно зі ст.. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Представник позива вважає, що письмова форма договору споживчого кредиту дотримана, оскільки підписана заява позичальника від 25.12.2007р.. Однак копія заяви, що подана позивачем до матеріалів справи, містить підпис позичальника [PERSON] та підпис представника банку, у той же час Умови надання споживчого кредиту фізичним особам / Розстрочка Стандарт/ підписані головою правління банку, але не мають підпису позичальника його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід,ємності від Заяви позичальника. У Заяві не зазначено, що не вврегульовані в ній питання регулюються відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, у Заяві є посилання на умови лише щодо сплати комісії та нарухування процентів при порушенні зобов,язань. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода відповідачем на укладення кредитного договору з урахуванням вказаних ВУмов, на які посилається позивач, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позичальника, строк виконання зобов,язань за якою встановлений до 25.12.2010р.. Банк звернувся до суду з позовом 25.02.2014р.. Згідно зі ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у 3 роки. Відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Враховуючи положення п.7 частини 13 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у справах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минив. У зв,язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. А за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed