Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд 22.08.2013 року з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 41270, 11 грн., посилаючись на те, що відповідач [PERSON] згідно з договором № DNH4KP20181099 від 01.08.2006 року отримав кредит у розмірі 3333,20 грн.у ПАТ КБ «Приватбанк» під 25,08 % на рік з кінцевим терміном повернення 01.08.2008 року. Відповідач порушив умови даного договору, не вносив своєчасно коштів на погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом в сумі 41270,11 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, судові витрати в сумі 412, 70 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив заперечення, в якому прохав відмовити в задоволенні позову. Посилаючись на те,що ніякого договору про отримання кредиту він не укладав. Навесні 2006 року ним було втрачено паспорт та індетифікаційний код , про втрату даних документів звертався до міліції з відповідною заявою. 14 липня 2014 року отримав новий паспорт. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час слухання справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню та стягнення заборгованості по кредиту з таких підстав. Судом встановлено, що в підтвердження кредитних правовідносин позивачем як письмовий доказ було надано кредитний договір № DNH4KP20181099 від 01.08.2006 року в якому відповідач [PERSON] є стороною -позичальником кредитних грошових коштів на суму 3333,20 грн. Як доказ отримання відповідачем кредитних грошових коштів у банку позивачем в якості письмових доказів було надано: ксерокопію договору № DNH4KP20181099 від 01.08.2006 року. Підпис в реквізитах «позичальник» договору №№ DNH4KP20181099 від 01.08.2006 року (а.с.8 зворотна сторона) не позивача, як він стверджує,, він навіть зовні не схожий на підпис, яким [PERSON] розписуюсь та який як зразок проставлений ним в паспорті громадянина України [NUMBER] на його прізвище.(а.с.9). На ксерокопіях даних документів стоїть також не підпис відповідача, як він стверджує . Цих документів відповідач ніколи не подавав до банку. Доказом не отримання кредитних коштів в сумі 3333, 20 грн. грн. є наступні і обставини та докази, що їх підтверджують. В 2006 році відповідачем [PERSON] було втрачено паспорт та ідентифікаційний код. Згідно довідки виданої від 04.03.2009 року №1042 Диканським районним відділом головного управління МВС України в Полтавській області , [PERSON] [INFO] 16 червня 2006 року звернувся до СГІРФО Диканського РВ ГУМВС з питання втрати паспорта серії [NUMBER], виданого Диканським РВ ГУ УМВС України в Полтавській області 12.08.2004 року. Який втрачено 03.06.2006 року. Після розгляду видано новий паспорт від 14.07.2006 року. З договору, вбачається, що його уклали дві сторони з одного боку позивач в особі представника банку з другого боку фізична особа громадянин України [PERSON]. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір(оферти) і прийняття цієї пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиції на укладення кредитного договору від позивача відповідач не отримував, а тому не міг таку прийняти чи відмовити у її прийнятті. В кредитному договорі та заяві на видачу готівки стоїть підпис невідомої особи.. Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно п.2 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та особою, крім випадків передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі якщо він підписаний його стороною(сторонами). З огляду на зміст ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв»язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа, при цьому підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідальною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання, або лікування особи, яка його вчиняє. В іншому передбаченому частиною 3 статті 237 ЦК України випадку встановлено, що одна сторона має вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє на підставі договору, закону, акту юридичної особи, з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За цих обставин при укладенні спірного договору Позивачу належало пересвідчитись в особі, яка діяла від імені відповідача та наявності у неї представницьких повноважень на укладення спірного договору. За ч.2 ст.237 ЦК України, не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені Підпис є обов»язковим реквізитом будь-якого документу. Документ підписує тільки особа, яка має повноваження на це. Таким чином на момент укладення спірного договору Позивачем були порушені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, оскільки було відсутнє вільне волевиявлення відповідача на його укладення, що відповідало внутрішній волі відповідача , а даний правочин був укладений з порушення письмової форми, що є підставою нікчемності правочину. Згідно ч.І ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним тобто абсолютно недійсним(ч.2 ст.215 ЦК України). Таким чином, слідуючи вище викладеним обставинам справи та нормам цивільного права, при укладенні договору його повинен був підписати особисто відповідач чи інша особа в його присутності, а також особа уповноважена представляти інтереси відповідача , а оскільки спірного договору відповідач не підписував, він не може вважатись укладеним в письмовій формі і являється нікчемним в силу припису ч.2 ст. 1055 ЦК України з 24.07.2008 року. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.І ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з недійсністю. Таким чином , наведені в позовній заяві обставини спростовані відповідачем, а надані суду докази є неналежними та недопустимими доказами в підтвердження існування між відповідачем та банком цивільно-правових відносин по договору 01.08.2006 року, а отже притягнення відповідача в якості відповідача по справі є безпідставним оскільки він є належним відповідачем з підстав відсутності належних допустимих, а в своїй сукупності достатніх доказів , що підтверджують видачу відповідачу кредитних грошових коштів . Крім того не підлягає задоволенню позов в частині стягнення боргу з відповідача [PERSON], так як договір поруки було укладено без згоди основного боржника та не повідомлено його про це Таким чином суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed