Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком , який окремо проживає від неї . Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що починаючи з 22.06.2007 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. [INFO] від даного шлюбу в них народилася дочка [PERSON]. 14 липня 2016 року , рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області у справі №562/1112/16-ц шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з відповідачами. Фактично з самого моменту розлучення у сторін виникли непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки її відвідуванні , почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачів та осіб , які проживають разом з дитиною , відносно неможливості нормального спілкування з дитиною. Протягом останнього часу позивач нагається налагодити нормальний зв»язок з дитиною , приймати участь у її вихованні, утриманні , розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Позивач вважає , що його права як батька є порушеними тому , змушений звертатися до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі та їх представник заперечили проти позову , та просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, у якому в них народилася дочка [PERSON] [INFO] даний час шлюб між сторонами розірвано, неповнолітня дитина проживає з матір'ю. Сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, відповідно до ст. 157 СК України , зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції «про права дитини» , ст.ст. 141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування Здолбунівської райдержадміністрації щодо визначення способу участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з батьком зазначено, що комісія з питань захисту прав дитини рекомендує встановити дні та години побачень [PERSON] жителю [ADDRESS] з малолітньою донькою . Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, спілкування дочки з батьком буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Таким чином, суд вважає, що рішення комісії з питань захисту прав дитини Здолбунівської РДА повністю відповідає інтересам малолітньої дитини та її віку. Підстав для його зміни, суд, на даний час, не вбачає. З огляду на вищевикладене, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у її вихованні, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає її нормальному розвитку, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її малолітнього віку, поведінки батьків, між якими не має порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В інтересах малолітньої дитини [PERSON] суд вважає за необхідне зобов'язати відповідачів не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, та надати батькові можливість спілкування з дитиною відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Здолбунівської РДА. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини в інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 141-142,153,157,159 СК України

Outcome: approved