Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до Біловодського районного суду Луганської області з уточненою позовною заявою до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та проїзд через лінію зіткнення неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на наступне. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з позивачем. 19 червня 2007 року шлюб між ними було розірвано. З часу припинення шлюбних відносин відповідач ухиляється від виховання дитини. З часу окупації частини території Луганської області відповідач залишився мешкати на тій території, листування з окупованими територіями відсутнє, органи державної влади України на тій території не здійснюють свої повноваження. Єдиний зв`язок, який був з відповідачем це був мобільний зв`язок, але відповідач змінив номер, і можливість спілкування зникнула. Виїхати до нього вона боїться, він вживає алкогольні напої та є агресивний у такому стані. Тому можливість отримати у відповідача відповідну згоду відсутня. З метою відпочинку дитини за кордоном у Туреччині, Єгипті, Об`єднаних Арабських Еміратах за путівками вона повинна отримати дитині паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Для цього позивач повинна перетнути лінію розмежування з дитиною та повернутися додому без згоди батька з неповнолітньою дитиною не зможе. Відпочинок позивач планує здійснювати в літній час. На підставі викладеного просить суд надати дозвіл на перетин державного кордону при виїзді з України громадянці України, яка не досягла 16-річного віку, а саме: [PERSON] , [INFO] , уродженці села Панченкове м. Свердловська Луганської області, до країн: Туреччини, Арабської республіки Єгипет, Об`єднаних Арабських Еміратів, з 01 травня 2020 року по 16 червня 2021 року , та перетин лінії зіткнення з окупованими територіями Донецької та Луганської областей в супроводі її матері, [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Жданівка Донецької області, без згоди та супроводу батька, [PERSON] , [INFO] , з 01 лютого 2020 року по [INFO] , тобто до досягнення дитиною 16-річного віку. Позивач у судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності та наполягає на позовних вимогах. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом повідомлення на офіційному сайті Біловодського районного суду Луганської області. Про причини неявки відповідач суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 27 лютого 2006 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2004 року /а.с.11/, який 19 червня 2007 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25 грудня 2007 року /а.с.12/. Згідно свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 10 лютого 2010 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] /а.с.13/, даний шлюб було розірвано 13 листопада 2012 року, свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] /а.с.14/. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 27 лютого 2006 року, батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , зазначений відповідач по справі, а матір`ю - позивач /а.с.09/. Паспорт позивача свідчить про те, що вона зареєстрована у м. Хрестівка ( колишня назва Кіровське) Донецької області, в квартирі [ADDRESS] /а.с.06/. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VII було визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. До цих територій належить м. Хрестівка ( колишня назва Кіровське), в якому проживає позивач. При вирішенні питання про можливість надати позивачу дозвіл на вивезення дитини суд виходить з наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину. За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім`ї та жінок. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та

Outcome: approved