Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 7000,00 гривень, посилаючись на те, що 17.05.2012 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого останнім отримано 7000,00 гривень зі строком повернення суми позики до 17.06.2012 року. У зазначений строк відповідач суму позики не повернув, що змусило позивача звернутися з позовом до суду. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь проценти за користування позикою у розмірі 38570,00 гривень, суму інфляційних виплат в розмірі 77,00 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 456,48 гривень. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, що підтверджується оголошенням у газеті «Слобітьський край» від 04.02.2014 року № 15 (а.с. 29). Заяв від відповідача до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, 17.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав грошову суму у розмірі 7000,00 гривень строком до 17.06.2012 року та сплатити 1 % за кожен день користування позикою, що підтверджується розпискою [PERSON] від 17.05.2012 року (а.с.5). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною п. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідач своїх зобов'язань за договором позики у зазначеній в розписці строк не виконав, в результаті чого за період з 18.05.2012 року по 19.11.2013 року утворилась заборгованість, яка складається з: - 7000,00 гривень - сума боргу; - 70,00 гривень - 1% від суми боргу; - 38570,00 гривень - сума відсотків за користування позикою. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи що відповідач свої зобов'язання за договором позики у встановлений строк не виконав, суд вважає, що сума боргу підлягає примусовому стягненню з відповідача на користь позивача, а позов задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved