Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач в січні 2012 року звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договору купівлі продажу квартири [ADDRESS], укладеного 24.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на зазначену квартиру, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач [PERSON] посилається на те, що на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19.19.2006 року вона є власником квартири [ADDRESS]. Договір був укладений між нею та [PERSON] Кошти на купівлю квартири нею було отримано в ПАТ «Кредитпромбанк» на підставі кредитного договору № 49.28/252/С-Н-06 від 10.10.2016. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеними кредитним договором, вищезазначена квартира була передана банку в іпотеку на підставі Іпотечного договору № 33/252/Н/3-06 від 10.10.2006 року. В грудні 2011 року вона дізналася, що належна їй квартира на підставі договору купівлі - продажу була відчужена [PERSON] Оскільки власником квартири є позивач, [PERSON] не мала права укладати договор щодо належного їй на праві власності майна, вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник відповідача вимоги позову не визнала, посилаючись на те, що [PERSON] не укладала договору купівлі - продажу квартири з [PERSON] і правомірно уклала договір 24.10.2011 року. Представник ПАТ «Кредитпромбанк» підтримала заявлений позивачем позов. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. 10.10.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2013 року в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним вищеозначеного договору відмовлено. Таким чином належним власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] У віфдповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прапва чи обмежений у його здійсненні. Стаття 203 ЦК України визначає загальні умови, додержання яких є необхідним для чинності правочину, однією з яких є те, що зміст правочину не можу суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, у відповідності до частини 3 вищезазначеної статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідність його внутрішній волі. Судовим розглядом беззаперечно встановлено, що [PERSON] як власник майна, не мала наміру відчужувати його [PERSON], і [PERSON] укладаючи договір, фактично розпорядилася майном, яке їй не належить і порушила права позивача як власника, що є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним та задоволення вимог позову в цій частині. Суд не вважає, за можливе задовольнити вимоги про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки вона є власником зазначеної квартири на підставі правочину- договору купівлі - продажу від 10.10.2006 року. Також є передчасними вимоги про скасування реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], оскільки вказане рішення про визнання недійсним договору є підставою для припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру. Розподіл судових вимтрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України, стягуючи з відповідачів по 121 грн. 80 коп. судових витрат, оскільки судом задоволені лише вимоги немайнового характеру.

Outcome: partial