Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач в позові вказує, що [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина яка складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та присадибної земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2500 га, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3636 га, що розташовані по [ADDRESS] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3126 га, розташованої на території Павлівської сільської ради . Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 25.12.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №146, дублікат якого видано секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 15.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №240 [PERSON] заповідала їй все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом. На день смерті спадкодавця заповіт не змінено і не відмінено. В передбачений законом 6-місячний термін вона, як єдиний спадкоємець за заповітом на вищевказане майно померлої [PERSON] відповідно до ст.1269 ЦК України прийняла спадщину, звернувшись з заявою про прийняття спадщини до Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області. Проте, оформити спадщину на житловий будинок після померлої [PERSON] по місцю відкриття спадщини не має можливості по тій причині, що житловий будинок на вулиці Космонавтів в селі Павлівка Калинівського району Вінницької області, належить колгоспному двору головою якого є [PERSON], отже вищевказаний будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в з'язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Крім того, позбавлена можливості оформити спадкові права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3636 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована по [ADDRESS] так як [PERSON] не встигла за життя отримати свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку. За вказаних обставин позивач звернулася в суд з даним позовом. Позивач в підготовче засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в підготовче засідання не з'явився, згідно довідки №02-16/90 від 20.02.2019 року виконавчий комітет Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області позовні вимоги визнає, розгляд справи просить провести за відсутності представника сільської ради. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина яка складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та присадибної земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2500 га, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3636 га, що розташовані по [ADDRESS] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3126 га, розташованої на території Павлівської сільської ради . Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 25.12.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №146, дублікат якого видано секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 15.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №240 [PERSON] заповідала їй все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом. На день смерті спадкодавця заповіт не змінено і не відмінено. В передбачений законом 6-місячний термін позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом на вищевказане майно померлої [PERSON] відповідно до ст.1269 ЦК України прийняла спадщину, звернувшись з заявою про прийняття спадщини до Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області. Проте, оформити спадщину на житловий будинок після померлої [PERSON] по місцю відкриття спадщини не має можливості по тій причині, що житловий будинок на вулиці Космонавтів в селі Павлівка Калинівського району Вінницької області, належить колгоспному двору головою якого є [PERSON], отже вищевказаний будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в з'язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року, про що свідчить Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.12.2018 року №180/02-31. Крім того, позбавлена можливості оформити спадкові права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3636 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована по [ADDRESS] так як [PERSON] не встигла за життя отримати свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку, що підтверджується листом відділу у Калинівському районі МУуКтЛР ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №0-2-0.181-74/124-19 від 28.01.2019 року, реєстраційною карткою земельної ділянки [NUMBER], та рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 44669936 від 18.12.2018 року Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно роз'яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі виданого на ім'я померлої [PERSON] 22.11.1988 року виконкомом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області на підставі рішення Калинівської районної ради народних депутатів №108 від 31.03.1988 року, зареєстрованого Вінницьким бюро технічної інвентаризації 22.11.1988 року за №2-328, житловий будинок [ADDRESS], належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] Однак, колгоспний двір припинив своє існування в з'язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Згідно ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року №69. Згідно п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України, суб'єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст.392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] постійно проживала одиноко і тому була єдиним членом колгоспного двору. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Відповідач по справі позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі викладеного та

Outcome: approved