Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд позовом, уточнивши в подальшому свої позовні вимоги зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 21 вересня 2001 року по 31 травня 2011 року. Під час шлюбу на ім?я відповідача була придбана квартира №15 в житловому будинку №32 по вулиці Хлібній в місті Житомирі, відповідно до договору купівлі-продажу від 30.08.2004 року. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23.05.2013 року по цивільній справі №0604/2-4203/12 квартира №15 в житловому будинку №32 по вулиці Хлібній в місті Житомирі, була визнана їх спільною сумісною власністю. Після розірвання шлюбу відносини між сторонами стали неприязними, у зв?язку з чим між ними почали виникати конфлікти. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11.06.2012 року було затверджено мирову угоду між сторонами, що спільна дочка сторін [PERSON], 06.04.2002 р. н., залишена проживати з позивачем. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 27.09.2012 року по цідильній справі №2-3016/12 з відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідачки. У зв?язку з тим, що відповідачка не цікавиться долею дитини, матеріальної допомоги, окрім аліментів не надає, чинить перешкоди у користуванні квартирою (змінила замки від вхідних дверей) і створює неможливі умови для проживання в ній позивача. Тому просить припинити право спільної сумісної власності позивача та відповідача та поділити нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з вищевикладених підстав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення у газеті. Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, надав письмову заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих ними доказів. Статтею 60 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази і матеріли справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30.08.2004 року в період шлюбу сторони придбали трьохкімнатну квартиру №15 в житловому будинку №32 по вулиці Хлібній в місті Житомирі. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23.05.2013 року, яке набрало законної сили, відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] про визнання квартири №15 в житловому будинку №32 по вулиці Хлібній в місті Житомирі об?єктом права особистої власності. Згідно технічного паспорту квартира №15 в Житловому будинку №32 по вулиці хлібній у місті Житомирі складається з 3-х жилих кімнат загальною площею 63,47 кв.м (корисна площа - 62,6 кв.м.), в тому числі житлова площа - 45,6 кв.м., підсобна 17,0 кв.м. відповідно до плану перша житлова кімната ( на плані позначена під № 5 ) площею 17,5 кв.м, друга житлова кімната 9 (на плані квартири позначена під №6) площею 17,6 кв.м., третя житлова кімната (на плані квартири №7) площею 10,5 кв.м. З копії довідки ЖБК « Полісся» № 8, виданої 13 січня 2015 р., вбачається, що у квартирі №15 в житловому будинку №32 по вулиці Хлібній в місті Житомирі зареєстровані [PERSON], колишня дружина [PERSON], дочка [PERSON]. З копії актового запису про шлюб № 373 від 14.06.2013 р. вбачається, що відповідачка [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] набула прізвище « Буряк». З ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 11.06.2012 року про затвердження мирової угоди, яка набрала законної сили, вбачається що спільна дочка сторін [PERSON], 06.04.2002 р. н., залишена проживати з позивачем. Згідно рішення Богунського районного суду міста Житомира від 27.09.2012 року, яке набрало законної сили, з відповідачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку. Як вбачається з рішення Богунського районного суду міста Житомира від 14.04.2014 р., яке набрало законної сили, [PERSON] зобовязано не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні жилим приміщенням квартирою № 15 в житловому будинку №32 по вулиці Хлібній в місті Житомирі, шляхом передачі ключів від вхідних дверей квартири №15 в житловому будинку №32 по вулиці Хлібній в місті Житомирі та заборонено відповідачу самостійно здійснювати заміну замка вхідних дверях вказаної вище квартири. Станом на 06.08.2015 р. рішення Богунського районного суду міста Житомира від 14.04.2014 р. відповідачкою не виконано. З відповіді Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 06.08.2015 р. № 20/3-311619 вбачається, що при неодноразовому здійсненні виходу державного виконавця за адресою: [ADDRESS] [PERSON] була відсутня, зі слів сусідів за даною адресою проживають квартиранти. З копії довідки Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 31.08.2015 р. № 21683/7 вбачається, що відповідачкою в період 01.01.2005 р. по 31.08.205 р. сплачено аліменти у таких розмірах: за січень, лютий березень 385,80, за квітень -0 грн., за травень - 711, 00 грн., за червень, липень, серпень 385,80 грн. Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними бо законом. За рішенням суду частка співвласника у праві спільної сумісної власності може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Із абз. 4 п. 30 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя» № 11 ві 21.12.2007 р., вбачається, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують , недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Пунктом 14 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної» від 25.12.1995 р. № 20, закріплено, що квартира, яка є сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасників цієї власності підлягає розподілу у натурі, якщо можливо виділити сторона нам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійним виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлений позов. Як було встановлено під час розгляду справи, між сторонами існують неприязні стосунки. Суд приймає до уваги, що відповідачка рішення суду не виконала, продовжує чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою №15 в житловому будинку №32 по вулиці Хлібній в місті Житомирі, а саме: змінила замки у вхідних дверях. У зв?язку з чим, позивач з дочкою проживає у своїх батьків, речі позивача та дочки залишені у квартирі. З квітня 2011 року дочка проживає з позивачем. Відповідачка долею дочки не цікавиться, не спілкується з нею, окрім аліментів іншої допомоги матеріальної допомоги не надає. Станом на час розгляду справи розмір аліментів становить 385,80 грн. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року становить 1286 грн. Таким чином, судом дійшов висновку, що аліментів, які одержує [PERSON], недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку дочки [PERSON] Враховуючи вищезазначені обставини, оцінюючи докази за внутрішнім переконанням суд вважає, що права неповнолітньої [PERSON] були порушені. Тому з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved