Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача. Позовні вимоги мотивував тим, що повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.12.2016 з нього в користь відповідача стягнуто 266\~113,5 доларів США. Підставою для стягнення слугував договір позики, сторонами якого є [PERSON] як позикодавець та [PERSON] як позичальник. Вказаний договір він вперше побачив в матеріалах цивільної справи. Договір позики він не підписував. Договір є сфальсифікованим, про що він заявляв суду при розгляді заяви про перегляд першого заочного рішення. З [PERSON] у нього були договірні відносини іншого характеру. В [PERSON] були вільні кошти і він запропонував позивачу вкласти їх в бізнес, однак створити спільне підприємство не хотів. Позивач вказує на те, що займався сімейним бізнесом, мав ПП «Гал-Віта-Компані», засновником якого є його колишня дружина [PERSON] 16.09.2013 [PERSON] передав йому кошти в сумі 647\~550 грн., які наступного дня були внесені на рахунок приватного підприємства: 154\~900 грн. як поповнення статутного фонду, 492\~650 як надання фірмі позики засновником. Прибутки підприємства ділились між ним та відповідачем. Наприкінці 2013-початку 2014 року економічна ситуація погіршилась. Тоді відповідач почав вимагати у нього повернення інвестованих коштів. Під тиском позивач вимушений був підписати договір позики. Насправді під час підписання договору від [PERSON] він нічого не отримував. Тобто, фактичний договір про спільну діяльність був трансформований в договір позики. На момент підписання в договорі були відсутні відомості про позикодавця. Екземпляра договору позивач не отримав. Екземпляр договору, який він підписував був на двох окремих аркушах, а не як у справі, на одному. В договорі з`явились умови, яких не було в оригіналі, і які ним не погоджувались. Вважає наявний договір сфальсифікованим. Вважає, що здійснивши підробку договору відповідач його обманув. Крім того, договір був ним підписаний під впливом тяжкої обставини, а саме, того, що відповідач постійно вимагав повернення коштів, чинив тиск, а інвестовані кошти знецінились, фірма фактично збанкрутувала, він був в пригніченому стані, який межував з депресією. А тому, був вимушений підписати договір позики на вкрай невигідних умовах щодо повернення 905\~000 грн. А тому, просив визнати недійсним договір позики від 28.07.2014, укладений між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою від 11.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Від сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.41-42). У відзиві представник відповідача зазначала, що позивач дізнався про існування оспорюваного договору не 18.09.2015, як він вказує у позовній заяві. Позивач особисто роздруковував даний договір з флеш-накопичувача перед підписанням, вибравши з двох запропонованих варіантів, змінивши перед цим дані сторін. При повторному розгляді справи про стягнення боргу позивач та його представник були присутні в декількох судових засіданнях та надавали пояснення по суті справи. Посилання позивача про те, що сторони провадили спільний бізнес, є надуманими. Одноосібним засновником ПП «Гал-Віта-Компані» є [PERSON] , а грошові кошти вносились на рахунок підприємства 02.09.2013, а не 17.09.2013, як зазначає позивач. Крім того, позивачем істотно порушено строк позовної давності. Договір позики був підписаний позивачем 28.07.2014, та особисто написана розписка про отримання грошових коштів. Тобто, позов поданий з пропущенням трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Ухвалою суду від 29.11.2018 за клопотанням сторони позивача у справі було призначено технічну експертизу документів. В зв`язку з клопотанням експерта щодо складнощів проведення експертизи, яке підлягало вирішенню в судовому порядку, 04.02.2019 провадження у справі було поновлено. Жодних заяв, клопотань, пропозицій сторін щодо зміни, уточнення умов проведення експертизи сторони не подавали. Крім того, не був оплачений направлений експертом рахунок. Відтак, ухвала суду повернута без виконання. В судове засідання 07.08.2019 ні позивач ні її представник не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені судом. Відповідно до частин 1, 5 ст.223 ЦПК України неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що позивач при розгляді справи про стягнення боргу не заперечував, що договір був роздрукований на одному аркуші. Крім того, позивач частково виконав зобов`язання за договором, повернувши відповідачу 5 тисяч доларів США. Твердження позивача, що отримані від відповідача кошти були спрямовані на розвиток сімейного бізнесу з його дружиною, однак, кошти були внесені в бізнес задовго до того, як був укладений договір позики. Крім того, заявила про пропуск позивачем строків позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою для визнання кредитного договору недійсним позивач зазначав те, що він наявний в матеріалах справи договір позики не підписував. Договір є сфальсифікований. Разом з тим, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Судом встановлено, що 28.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики (далі Договір), відповідно до якого [PERSON] як позикодавець передав позичальнику [PERSON] грошові кошти в грошовій одиниці України гривні в розмірі 905\~000 грн., що на момент передачі коштів є еквівалентним 75\~601 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві суму позики у гривнях в розмірі, еквівалентному 75\~601 доларів США згідно офіційного курсу долара США на момент такого повернення, але в будь-якому разі не менше зазначеної вище суми позики в гривнях (а.с.6). Позичальник зобов`язувався повернути суму позики одноразово 01 листопада 2014 року. Стороною відповідача заявлено про застосування до вимог позивача строків позовної давності з покликанням на те, що позивачу було відомо про укладення договору в момент його підписання. Разом з тим, позивач заявляє, що вперше побачив договір під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи після ухвалення 18.09.2015 першого заочного рішення про стягнення з нього боргу за договором. Екземпляр договору у нього був відсутній від початку. Наявність у позивача його екземпляру договору з моменту підписання в судовому засіданні не підтвердження. Відтак, суд дійшов висновку, про неможливість застосування положень ст.ст.256, 257, 267 ЦК України. Разом з тим, судом встановлено, що повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, яке набрало законної сили, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики 266\~113,5 доларів США, що станом на 22.05.2015 становить 5\~501\~025,55 грн. та судовий збір (а.с.7-8). З вказаного рішення вбачається, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої [PERSON] отримав у [PERSON] 905\~000 грн. 28.07.2014, які зобов`язався повернути у відповідності до умов договору. Наявність такої розписки підтверджує укладення 28.07.2014 договору позики між сторонами. Фальсифікація договору позивачем не доведена. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем не надано доказів фальсифікації оспорюваного договору, які могли, в тому числі, бути здобуті в ході кримінального провадження. Сторона позивача не вжила достатніх заходів на встановлення обставин фальсифікації і в даному провадженні. Крім того, позивач посилався на те, що відповідач вдався до обману при укладенні оспорюваного договору. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Судом встановлено, що на час укладення договору позики позивач був ознайомлений з його змістом, що підтверджується його підписом у договорі. Належність йому підпису ним не оспорювалася. Підписавши оспорюваний договір, а також розписку, позивач тим самим підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання позики. Позивачем не доведено того, що перебувати у відносинах з відповідачем, породжених оспорюваним договором, не відповідало його волі в момент підписання. Не доведено також і умисність дій відповідача на введення позивача в оману. Крім того, позивачем не подано доказів перебування його на момент укладення договору в тяжких обставинах і укладення договору на вкрай невигідних умовах. До покликань позивача на те, що між сторонами мали місце правовідносини іншого характеру, а саме інвестування в бізнес, суд відноситься критично. Оскільки, з наданих стороною позивача доказів вбачається, що кошти в розмірі 154\~900 грн. на поповнення статутного фонду та 492\~650 грн. як надання позики були перераховані ПП «Гал-Віта-Компані» задовго до укладення оспорюваного договору (а.с. 20). Крім того, з наданих доказів не вбачається причетність до цих коштів відповідача [PERSON] . Відповідно до статтей\~12,\~13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, про не доведення стороною позивача обставин, на які він посилається в позові, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed