Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач ДУ «Кримський державний медичний університет імені С.І. Георгієвського» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 29812 грн.. Позовні вимоги мотивовані тим, що закінчивши у 2007 році ДУ «Кримський державний медичний університет імені С.І. Георгієвського», відповідач [PERSON] була направлена для проходження інтернатури до станції швидкої невідкладної медичної допомоги м.Сімферополя (МОЗ України), на посаду лікаря станції. Після отримання диплому для проходження інтернатури [PERSON] не прибула. Згідно умов договору про підготовку спеціаліста з вищою освітою, укладеного між сторонами, університет прийняв на себе зобов'язання з навчання студента [PERSON] на 1 медичному факультеті за спеціальністю «Лікувальна справа». Студент у свою чергу зобов'язаний після закінчення навчання прибути для проходження інтернатури та відпрацювати за місцем направлення 3 роки. Таким чином, були порушені умови договору та постанови КМУ №992 від 22.08.1996 року. На підставі викладеного, а також п.14 постанови КМУ №992 від 22.08.1996 року, відповідач зобов'язаний відшкодувати державі суму витрат, понесених при підготовці спеціаліста с вищою освітою. В результаті проведених зустрічних перевірок ГФІ в АР Крим, перевірки прибулих для проходження інтернатури лікарів було встановлено, що [PERSON], яка навчалася за рахунок коштів держбюджету, не прибула до місця проходження інтернатури, у зв'язку з чим державному бюджету була завдана значна матеріальна шкода. 28.05.2013 року відповідачу була направлена претензія з вимогою відшкодувати суму заборгованості. В добровільному порядку відповідачем заборгованість погашена не була. За період навчання з коштів державного бюджету [PERSON] була виплачена стипендія в сумі 5850,07 грн. Крім того, згідно калькуляції вартості навчання одного студента в ДУ «Кримський державний медичний університет імені С.І. Георгієвського» на бюджетній формі на підготовку студента [PERSON] з коштів державного бюджету було витрачено 26855 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 29812 грн. В судове засідання представник позивача не явився, про дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надав на адресу суду заяву із проханням розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, в силу положень ч.5 ст. 74 ЦПК України, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Суд, зі згоди представника позивача вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін по справі, по доказах, що є в наявності шляхом ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. По справі встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 01.09.2001 року між позивачем Державною установою «Кримський державний університет імені С.І. Георгієвського» та відповідачем [PERSON] був укладений договір «Про підготовку фахівців з вищою освітою», згідно до умов якого університет взяв на себе обов'язок по навчанню студента [PERSON] на медичному факультеті за фахом «Лікувальна справа». Студент в свою чергу зобов'язалася після закінчення навчання прибути по місцю розподілу і відпрацювати не менше 3 років (а.с. 3). В 2003 році [PERSON] закінчила університет та здобула повну вищу освіту за фахом «Лікувальна справа» та був направлена на роботу на посаду лікаря - швидкої медичної допомоги м.Сімферополя ( МОЗ АР Крим). Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На виконання вищезазначеної норми Закону, був розроблений Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992. Відповідно до п.4 Порядку, керівники вищих навчальних закладів після зарахуванням осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоди. Згідно з угодою випускник зобов'язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою та відпрацювати у замовника не менше трьох років, в вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. Відповідно до приписів ст. 627-239, 526 ЦК України сторони є вільними в укладені договору та визначені його умов. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Проте, після проходження інтернатури [PERSON] по місцю розподілу, згідно пропозиції щодо працевлаштування, не прибула, що було встановлено в результаті проведення перевірки, проведеної ГФІ в АР Крим, у зв'язку із чим на ВУЗ був покладений обов'язок відшкодувати заподіяний матеріальний збиток, стягнувши суму витрачених державним бюджетом коштів. Таким чином, відповідачем [PERSON] були порушені п.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 року і умови Договору між відповідачем та ВУЗом. 28.05.2013 року відповідачу [PERSON] була направлена претензія з проханням відшкодувати суму заборгованості, відповідь на яку позивач не отримав (а.с. 5). За період навчання із коштів державного бюджету студенту була виплачена стипендія у розмірі 5850,07 грн. (а.с. 6). Крім того, згідно калькуляції вартості навчання одного студента в Кримському державному медичному університету на бюджетній формі на підготовку студента [PERSON] із коштів державного бюджету було витрачено 26855 грн. (а.с. 7,9,10). На підставі п.14 постанови КМУ № 992 від 22.08.1996 року, а також умов Договору [PERSON] зобов'язана відшкодувати державі суму витрат, понесених на її підготовку в якості фахівця з вищою освітою. Таким чином, позовні вимоги Державної установи «Кримський державний університет імені С.І. Георгієвського» до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню клопотання позивача поновити строки позовної давності, оскільки, саме, при перевірці ГФІ в АР Крим було виявлено не з'явлення відповідача до місця проходження інтернатури. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Тому, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача на відшкодування судових витрат 298,12 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved