Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 28 вересня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ПЗІІ Імперіал Тобако Юкрейн було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.119741 (далі Договір), предметом якого є страхування автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак [NUMBER] . 07 серпня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen Polo» під керуванням [PERSON] (далі Потерпіла ) та транспортного засобу «Renault Logan» державний номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] (далі відповідач). В результаті вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб Потерпілого та позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 4036 грн. 50 коп. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення. Таким чином до позивача перейшло право вимоги (суброгації) до винної у заподіяних збитках особи, тобто до Відповідача. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав. 03 липня 2020 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на 06.07.2020 року у зв`язку з карантином в Україні, також відповідач повідомив, що бажає брати участь у справі та шукає адвоката. Будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. У судове засідання представник позивача не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 23 жовтня 2020 року надіслав до суду заяву у якій просив розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримав. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду міського суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року по справі № 344/12127/18, 07 серпня 2018 року о 17.45 годині [PERSON] в м. Івано-Франківську на вулиці Набережна Стефаника 30, керуючи транспортним засобом «Renault Logan» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності руху та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen Polo», державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР України та в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с.67-68). Власником автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак [NUMBER] є ПЗІІ Імперіал Тобако Юкрейн та на час ДТП автомобіль перебував у користуванні [PERSON] (а.с.58). За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «Volkswagen Polo», державний номерний знак [NUMBER] на час ДТП був застрахований на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.119741 від 28 серпня 2017 року у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (а.с.44-56). Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч. 3 п. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. 08 серпня 2018 року Потерпіла звернулась до Страховика із заявою про настання страхового випадку (а.с.60-64). 21 серпня 2018 року було складено страховий акт (а.с.72) та проведено розрахунок страхового відшкодування (а.с.73). 23 серпня 2018 року позивачем було сплачено на користь власника автомобіля страхове відшкодування в розмірі 4036 грн. 50 коп.,Ж що підтверджується копією квитанції (а.с.74). Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 27 грудня 2018 року позивач звертався до відповідача із вимогою про відшкодування шкоди в розмірі страхової виплати в сумі 4036 грн. 50 коп. (а.с.75). Таку вимогу відповідач отримав 21 січня 2019 року особисто, що підтверджується повідомленням (а.с.76). Але відповіді на вимогу відповідач не надав та не повідомив інформації про наявність чи відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як вбачається із довідки про ДТП від 07.08.2018 року, яка надана органами поліції, у відповідача відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.65-66). Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, за аналізом наведених правових норм, позивач після виплати страхового відшкодування отримав право вимоги (суброгації) до особи, відповідальної за завдану шкоду. З огляду на те, що вина відповідача за заподіяну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки доведена постановою суду від 30 серпня 2018 року, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 4036 грн. 50 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що сума виплаченого страхування є завищеною. Правом клопотати перед судом про проведення експертизи вартості матеріального збитку відповідач не скористався. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. Відповідно до ч. 4-5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 15, 979, 988, 993, 1166, 1192 ЦК України,

Outcome: approved