Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про стягнення моральної та матеріальної шкоди.\~Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 26.11.2015 року старшим інспектором відділу АП УПП у м. Львові складено протокол серії АП1 № 918173 про вчинення ним, позивачем, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та протокол серії АП1 № 918174 про вчинення ним, позивачем, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Ззгідно даних протоколів він, позивач, 16.11.2015 року на території СТО у м. Львові, вул. Кульпарківська, 96, керуючи автобусом марки «БАЗ-А079», д.н.з. [NUMBER] , вчинив зіткнення із запаркованим автомобілем марки «Опель - Корса», д.н.з. [NUMBER] , та будучи причетним до ДТП, покинув місця поді. Під час складання протоколу ним, позивачем, було надано пояснення про те, що 10.11.2015 року на території СТО він жодної дорожньо-транспортної пригоди не вчиняв. Однак, не дивлячись на те, що пошкодження на автомобілях не співпадали, не беручи до уваги його пояснення, без встановлення очевидців пригоди, зазначені протоколи були скеровані до Франківського районного суду м. Львова для розгляду по суті. Під час розгляду справи в суді, з метою встановлення реальних обставин справи, його адвокатом Лисовичем I.I. було подано клопотання про призначення трасологічної експертизи. В подальшому, експертом Львівського НДІ судових експертиз складено висновок № 1046 від 11.05.2016, згідно якого, пошкодження на автомобілі «Опель-Корса», д.н.з. [NUMBER] , з технічної точки зору, не могли утворитись при наведених у розділі І обставинах, тобто при контактуванні з автобусом«БАЗ-А079», д.н.з. [NUMBER] ; пошкодження на транспортних засобах не відповідають обставинам справи. Як наслідок, 03.04.2017 року та 07. 04. 2017 року провадження у зазначених справах про адміністративне правопорушення щодо позивача закрито судом у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім цього, для захисту своїх законних прав та інтересів він, позивач, користувався правовою допомогою адвоката Лисовича І.І. Вважають, що у зв`язку із незаконними діями співробітників УПП у м. Львові ним, позивачем, було затрачено кошти в розмірі 1 500 грн. на проведення експертизи та 5 000 грн. для оплати юридичних послуг адвоката. На його, позивача, думку, також завдана і моральна шкода, розмір якої оцінює в 2 500 грн. Моральна шкода полягає у хвилюванні та душевних стражданнях, оскільки він дорожньо-транспортної пригоди не вчиняв, щодо нього було складено завідомо неправомірні протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, які не відповідали дійсності, його безпідставно звинуватили у скоєнні адміністративних правопорушень, працівники поліції жодним чином не враховували пояснення, не об`єктивно розібрались у справі. Він був змушений витрачати свій час для участі у судових засіданнях, витрачати власні кошти на проведення трасологічної експертизи та оплату юридичних послуг адвоката. Вказує на те, що загалом працівниками УПП у м. Львові йому завдано матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 9 000 грн. . У той же час , цю шкоду просить стягнути з Головного управління державної казначейської служби у Львівській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів, а до УПП у м. Львові, жодних позовних вимог не має. Матеріали справи поступили до Франківського районного суду м. Львова 12.09.2017 року та відповідно до ухвали від 29.09.2017 року призначені до розгляду. 15 листопада 2017 року від Управління патрульної поліції у місті Львові департаменту патрульної поліції поступили заперечення проти позову про відшкодування завданої шкоди. у своїх запереченнях відповідач просить суд звернути увагу на те, що факт складання протоколів про вчинення адміністративних правопорушень і направлення їх на розгляд до суду, не свідчить про вчинення відповідачами протиправних дій відносно позивача. Зазначає, що позивачем не вказано, якими доказами підтверджується спричинення йому моральних страждань та не надано ніяких доказів причино наслідкового зв`язку між поведінкою відповідачів та його моральними стражданнями. Крім того, надані позивачем документи до суду, не підтверджують обставин надання йому адвокатом правової допомоги саме за даною справою, як і не доведено обставин здійснення позивачем оплати послуг за надання правової допомоги в зазначеному розмірі в якості оплати послуг адвоката. 20 березня 2018 року до суду поступив відзив Державної казначейської служби України. У своєму відзиві відповідач казує на те, що стягнення коштів з органів Казначейства є необґрунтованими і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім цього, Казначейство здійснює безспірне списання коштів з державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Вказує на те, що позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку суми, яку він просить стягнути з Державного бюджету України. Наголошують, що у жодних відносинах із позивачем не перебували і не перебдувають, не порушували його права та законних інтересів, а тим більше не мають зобов`язань перед позивачем, просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 15 травня 2019 року відбувся повторний авторозподіл справи та на підставі розпорядження керівника апарата справу передано для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України. Судова справа прийнята до провадження суддею Кузем В.Я. з урахуванням рішення зборів суддів Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2019 року, яким підтверджено рішення від 13.05.2019 року. \~\~ В черговому судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, надали аналогічні пояснення викладеним в позовній заяві та підтвердили відсутність помилки у позовній заяві, оскільки вони не мають позовних вимог до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції. Такі вимоги відсутні позов адресовано виключно до Головного управління державної казначейської служби у Львівській області. Також підтвердили, що Головне управління державної казначейської служби у Львівській області шкоди позивачу не завдавало така шкода завдана правління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції. Разом з тим вважають, що позовні вимоги адресовано правильно. Представники відповідачів в судовому засіданні, кожен окремо, проти позову заперечили, зазначили, що протоколи про адміністративне правопорушення не є свідченням заподіяння шкоди позивачу, позов є необґрунтованим, позовні вимоги жодними доказами не підтверджені. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ За ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України,\~ визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на встановлені вимоги закону щодо порядку подачі доказів, судом прийнято рішення про визнання протоколів серії АП1 №918173 та серії АП1 №918174 про адміністративне правопорушення, на які покликається сторона, недопустимими та неналежними доказами. Підстави такого рішення викладені у прготокольній ухвалі суду. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 03.04.2017 року у справі № 465/7925/15-ц провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 07.04.2017 року у справі № 465/7923/15-ц провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.122-4 КУпАП закрито у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Отже, встановлено, що провадження закриті не з підстав відсутності події адміністративного правопорушення, а відтак, в даному випадку працівники поліції діяли правомірно. Закриття провадження відносно позивача, не є ознакою порушення його права, оскільки таке право, як вважає позивач, хоч і було порушено, проте захищено судом у спосіб визначений законом. Позивач просить стягнути з відповідача - Головного \~управління державної\~казначейської служби\~у Львівській\~області моральну шкоду на підставі ст.1174 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент звернення до суду), згідно якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Разом з тим, обгрунтовуючи свої вимоги з покликанням на дану нолрму закону до Головного управління державної казначейської служби у Львівській області, позивач допускаєтьлся помилки у позовних вимогах, оскільки вказана норма закону передбачає механізм відшкодування, а не відповідальність. Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом ч.1, п.3 ч.2 ст.23\~ЦК України,\~ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Статтею 1167\~ЦК України,\~ \~визначено,\~що \~ моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від вини\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органу місцевого\~самоврядування,\~фізичної або\~юридичної особи,\~яка її\~завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди\~завдано фізичній\~особі внаслідок\~її незаконного\~засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту або\~виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили про те, що співробітниками УПП у м. Львові, як зазначено позивачем в позовній заяві, вчинено незаконні дії відносно нього, позивача. Стороною позивача також не наведено жодної обґрунтованої підстави, як і не надано доказів того, що відповідачами у справі вчинено дії, за наслідками яких позивач просить стягнути моральну шкоду та матеріальну шкоду у вигляді понесених витрат на правничу допомогу. Позивачем не надано доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачача - Головне управління державної казначейської служби у Львівській області та його вини в заподіянні моральної шкоди. Відтак, позивач належним чином не обґрунтував та не довів жодними належними та допустимими доказами фактів заподіяння йому як матеріальної, так і моральної шкоди, протиправності дій відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та виною останніх в її заподіянні, а також не зазначив чим він керувався при розрахунку завданої йому моральної шкоди. Позивачем не подано до суду доказів, що підтверджують факт завдання шкоди та її розмір, а також докази того, що відповідачі є завдавачами шкоди або особами, які відповідно до закону зобов`язані відшкодувати шкоду. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Враховуючи вищенаведене, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed