Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на альтанку, яка розташовано на присадибній ділянці домоволодіння за адресою: вулиця Бережинська, 30, усунути йому перешкоди в користуванні альтанкою шляхом демонтування ним цієї альтанки та перенесення її до входу в належну йому частину будинку, зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкоди в демонтуванні альтанки та перенесення до входу в його частину будинку за вищезазначеною адресою, стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Позов мотивує тим, що з 1979 року по 1981 рік за власні кошти побудував спірну альтанку, яка складається із столу, двох лавок по кожному боку столу, навісу над столом та лавками, який спирається на металеві стовпи. Батько і мати, які на той час були власниками садиби, надали дозвіл на будівництво вказаної альтанки. З 1981 року збирались у вказаній альтанці та святкували різні свята, проводили його на військову службу, приїзди його у відпустки. Факт належності йому альтанки підтверджується фота та можуть підтвердити сусіди. На даний час після смерті батька він став співвласником 14/25 частини вказаного будинку, а його сестра власником 11/25 частин будинку. В 2013 році сестра подарувала свою частку відповідачу по справі [PERSON], яка стала чинити йому перепони в користуванні альтанкою та його частиною житлового будинку. Він, як власник альтанки, намагався її демонтувати, але це йому не вдалось. Вартість альтанки йому не відома, посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просив позов задовольнити. Пояснив, що альтанка виготовлена із списаних матеріалів, вартість її він не може зазначити, яка і вартість матеріалів, з яких вона виконана, так як вони були списані. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення проти позову та посилаючись на викладені в них обставини, просила відмовити в його задоволенні. Суд заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.09.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1-1420, є власником 14/25 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в м. Кіровограді (тепер Кропивницький) по вулиці Бережинській, 30. Відповідач по справі [PERSON] є співвласником вищезазначеного житлового будинку. Право власності на вказане нерухоме майно набуто нею на підставі договору дарування, укладеного 18.09.2013 року між [PERSON], [PERSON] та законними представниками малолітнього [PERSON] [PERSON] спільно з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 18.09.2013 року за реєстром № 1183, та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2016 року, рішення № 6001710. Згідно з договором дарування від 18.09.2013 року дарувальником [PERSON] передано у власність обдаровуваним [PERSON] та [PERSON], в особі його законних представників, в рівних часткам кожному 11/25 часток у праві спільної часткової власності в житловому будинку з господарсько побутовими будівлями та спорудами по вул. Бережинській, 30 в м. Кіровограді. Розмір частки [PERSON] у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько побутовими будівлями та спорудами по вул. Бережинській, 30 в м. Кіровограді становить 11/50 часток, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2013 року, індексний номер 9613245. Предметом позову [PERSON] є набуття ним права власності на альтанку та усунення перешкод у користуванні нею шляхом надання судом йому дозволу на самостійний демонтаж та перенесення альтанки. Правовий статус та режим використання майна, яке є предметом спору, позивачем не конкретизовано. Як вбачається зі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у складі житлового будинку з господарсько побутовими будівлями та спорудами по вул. Бережинській, 30 в м. Кіровограді, що належать позивачу [PERSON] відсутній такий обєкт «альтанка». Договором дарування від 18.09.2013 року в складі майна, переданому відповідачеві [PERSON], такий елемент як «альтанка» також не виокремлений. Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 30 по вул. Бережинській в м. Кіровограді, виготовленим ОКП «Кіровоградське ООБТІ» станом на 09.06.2015 року в наведеній характеристиці житлового будинку, господарських будівель та споруд обєкт з назвою «альтанка» відсутній. Позивач обґрунтовує позовні вимоги з посиланням на обставини періоду 1979 1985 року, коли власником домоволодіння був батько [PERSON], який помер 31.07.2007 року, та в порядку спадкування після смерті якого позивачем було набуто право власності на частку 14/25 у праві власності на зазначений обєкт нерухомості. Відповідно, набуття права власності на майно, яке є предметом спору, залежно від його правового статусу, мало вирішуватися в порядку спадкування майна в складі спадкової маси. Посилання позивача в позові на належність йому альтанки на праві власності є безпідставним. В даному випадку жодних порушень прав позивача відповідачем не має. Статтею 381 ЦК України визначено садибу як обєкт права власності. Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно правовстановлюючих документів та технічного паспорту вказаний житловий будинок розміщений на земельній ділянці, загальною площею 597,6 кв. м., яка не приватизована. [PERSON] набула права власності на частку 11/50 у праві спільної часткової власності на житловий будинок на підставі договору дарування від 18.09.2013 року, у звязку з чим, відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України та ст.ст. 377, 381 Цивільного кодексу України при переході права власності на житловий будинок до неї перейшло також і право користування земельною ділянкою. Згідно з ч. 3 ст. 415 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на жилий будинок, будівлю, споруду (ч. 4 ст. 120 ЗК України). Отже, за законом, кожен із співвласників жилого будинку має право користуватися відповідною (рівною у частці жилому будинку) частиною присадибної ділянки. На час набуття відповідачем права власності на частку у будинку, між співвласниками домоволодіння мав місце усталений порядок користування земельною ділянкою, який відповідно перейшов до [PERSON] на умовах, визначених для попереднього співвласника. Згідно з технічним паспортом території користування земельною ділянкою садиби розділено огорожею N5-N6. Альтанка, як елемент садової композиції, розташована на території землекористування відповідача, відповідно, визнаючи право власності на неї за позивачем, судом буде фактично вирішено питання користування земельною ділянкою, що не входить до предмета позову, та може мати наслідком порушення прав відповідача. Доводи позову щодо вчинення відповідачкою позивачеві перешкод у користуванні належною йому частиною будинку, присадибною ділянкою, не допуску до двору спростовуються відомостями доданого до цих заперечень технічного паспорту щодо облаштування садиби окремими двома входами, розмежування територій користування двором огорожею. Окрім того, вказані обставини не відносяться до предмету даного позову. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК Українии кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до норм цивільного законодавства власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Тобто, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення такого позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав, що в дійсності відсутнє. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову позивача та відмови в його задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати, понесені позивачем про розгляді справи, за його рахунок. На підставі викладеного і ст.ст. 15, 321, 381, 415 ЦК України,

Outcome: dismissed