Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач надав відповідачу у борг грошові кошти, що було оформлено письмовими договорами та розписками на умовах строковості та зворотності, проте після настання строку повернення грошових коштів, відповідач останні добровільно не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість та штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов'язання. В судовому засіданні позивач та представник останнього позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. В подальшому від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність останнього та позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач та представник останнього проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що грошові кошти відповідач не позичав, надані як доказ договори позики та розписки відповідач не підписував, або підписував проте не у той період часу який зазначений в останніх і не з підстав їх позики. На прохання позивача, з метою оформлення підрядних правовідносин між ним та відповідачем, останній виключно як жест доброї волі підписав договори та розписки, проте коштів фактично у борг не отримував. За таких обставин відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання правочинів не дійсними, який в подальшому був залишений без розгляду, у зв'язку з неявкою [PERSON] та представника останнього після відновлення провадження у справі, яка була зупинена у зв'язку з призначенням експертизи за клопотанням [PERSON] і не проведена у зв'язку з не оплатою ним останньої. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість завершити розгляд справи у відсутність [PERSON] та представника останнього, які повторно будучи повідомленими належним чином не з'явилися в судове засідання, проти чого не заперечував представник позивача, про що зазначив у письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04.10.2011 року між сторонами було укладено договір позики та на підтвердження укладення якого надана розписка, відповідно до умов якого, позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 390000 грн. строком до 15.04.2012 року /а.с. 5, 6/. 15.04.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики та на підтвердження укладення якого надана розписка, відповідно до умов якого, позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 30000 грн. строком до 15.10.2012 року /а.с. 7, 8/. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув. Таким чином, станом на день подачі позовної заяви до суду, загальна сума боргу за розписками становить 420000 грн. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з вищенаведеним, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, що становить 13700 грн. /а.с. 4/. Суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що останній не підписував договори у той період який зазначено у договорі, і вважає таку обставину встановленою на підставі ст. 146 ЦПК України, оскільки відповідач ухилився від проведення призначеної за його клопотанням експертизи, на вирішення якої було поставлено питання саме з'ясування часу підписання договорів та чи відповідало їх підписання добровільному волевиявленню відповідача. Покази свідка щодо укладення договорів позики та розписок, передачу грошових коштів є недопустимим доказом для розгляду відповідних справ, у зв'язку з чим такі покази не можуть бути покладені в основу рішення. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач не виконав грошові зобов'язання передбачені договором позики, добровільно позику не повернув, тому остання має бути стягнута у примусовому порядку. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved