Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. На підставу своїх вимог спирається на те, що 5 жовтня 2010 року зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем актовий запис № 53. 5 червня 2014 року позивач народила дочку [PERSON], батьком якої є відповідач. З 11 січня 2016 року їх сімейно-шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинені, оскільки вони не зійшлись характером. Надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач добровільно не бажає, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала. Відповідач будучи допитаний в порядку окремого доручення Тальнівським районним судом Черкаської області, позовні вимоги визнав та просив слухати справу в його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до вимог ст. 56 СК України, оскільки сімейно-шлюбні стосунки сторін припинені, сторони спільно не проживають. В силу ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами склалися стосунки, відповідно до яких сторони по справі мають різні погляди на життя, різні вподобання, внаслідок чого між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони по справі мають кожен свій бюджет, не ведуть спільного господарства, спільноне проживають, практично їх сімя повністю розпалася і її збереження стало неможливим та не суперечить інтересам подружжя. У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобовязані поважати дитину. Неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Батьками неповнолітньої є сторони по справі. У відповідності до вимог ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між батьками дитини досягнуто згоди з приводу місця проживання дитини за місцем проживання її матері [PERSON]. При цьому у відповідності до вимог ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення для справи. За наведеного вище, враховуючи інтереси дитини, вік, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визначення місця проживання дитини обґрунтовані, оскільки не суперечать інтересам дитини. Згідно вимог ст. ст. 180183 СК України, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, позивачка від шлюбу 05.06.2014 року народила дочку [PERSON], батьком якої є відповідач і він, як батько дитини зобовязаний її утримувати матеріально до досягнення нею повноліття, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача. Майновий спір не вирішувався. На підставі викладеного,

Outcome: approved