Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач за основним позовом [PERSON], звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19.10.2002 року, виконавчим комітетом Старожадівської сільської ради, було укладено шлюб, актовий запис №17. У сторін від шлюбу народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Спільне життя не склалося, сторони проживають окремо. Позивач просив шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про стягнення аліментів та просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1200 гривень, щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач за основним та відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не зявився, однак в позовних вимогах про розірвання шлюбу просив суд справу розглядати у його відсутності. Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак направила до суду заяву у якій просила суд справу розглядати у її відсутності, визнавши позовні вимоги про розірвання шлюбу та позов про стягнення аліментів змінила просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 889 гривень, щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 19.10.2002 року, виконавчим комітетом Старожадівської сільської ради, актовий запис №17. У сторін від шлюбу народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки позивач не хоче примирення, а відповідач не заперечувала проти задоволення позову. Сторони проживають окремо та стосунки не підтримують. На думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії 1-МИ №134643 виданого 21.01.2004 року (а.с.5) та Свідоцтва про народження серії 1-МИ №012803 виданого 28.09.2005 року (а.с.6) , батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є відповідач за зустрічним позовом. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сімї, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матірю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини, аліментів на її утримання. При вирішенні розміру аліментів, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність майна, грошових коштів та витрати і інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою стягувача. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум з 1 травня, для дітей віком від 6 років в сумі 1777 гривень. Діти відповідача перебувають саме в такому віці, а відповідно мають право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке їм зобовязані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, їх батьки. Тобто, обовязок забезпечення дитині, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів, справедливим і можливим до стягнення із відповідача. Мінімальний розмір аліментів, згідно Закону, має складатися із половини прожиткового мінімуму дитини і такий розмір аліментів в сукупності із обовязком матері по утриманню дитини буде забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дітей сторін. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дітей сторін. Визначену суму аліментів на утримання дітей, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 27.07.2017 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача, у звязку з тим, що дитина сторін проживає з матірю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обовязки у відповідача відсутні.

Outcome: approved