Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави. На підставу своїх вимог спирається на те, що 22.10.2019р. позивачем, через систему платежів «Приват24» було помилково здійснено платіж на суму 10 055,00 грн. Помилковість переказу мала місце як по сумі переказу (рахункова помилка), так і стосовно отримувача грошових коштів (реквізити рахунку / номер картки отримувача). Як вбачається з квитанції АТ КБ «Приватбанк» №Р24А684660237А 13553 від 22.10.2019р. отримувачем вказаних грошових коштів став [PERSON] . З громадянином [PERSON] у позивача, не було та не має жодних правовідносин, жодних угод та/або договорів із цією особою ( [PERSON] ) укладено та/або підписано не було та немає, жодних підстав для отримання зазначеною особою вказаних грошових коштів не було та немає. В позасудовий спосіб позивач повернути кошти немає можливості, що і змусило його звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач категорично заперечував на задоволення позовних вимог вимог, оскільки, як він зазначив, кошти йому були перераховані позивачем за його проживання в квартирі, яку йому здавала дружина відповідача в м. Києві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи у його відсутності на підставі зібраних доказів. Вивчивши матеріали справи у повному об`ємі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 22.10.2019р. позивачем [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER] ), через систему платежів «Приват24» було здійснено платіж на суму 10 055,00 грн. Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» №Р24А684660237А13553 від 22.10.2019р. отримувачем вказаних грошових коштів є [PERSON] . 29.11.2019р. позивач звернувся до працівника АТ КБ «Приватбанк» із проханням допомогти вирішити ситуацію щодо повернення помилково перерахованих грошових коштів неналежному отримувачу. Того самого дня, 29.11.2019р., працівник АТ КБ «Приватбанк» засобами телефонного зв`язку запитав у отримувача грошових коштів, [PERSON] , про повернення безпідставно отриманих грошових коштів та чи не заперечує отримувач грошових коштів щодо їх повернення позивачу, на що працівник АТ КБ «Приватбанк» отримав від [PERSON] заперечну відповідь, тобто [PERSON] відмовився повертати грошові кошти, які було отримано ним помилково. 12.12.2019р. АТ КБ «Приватбанк» надіслав на електронну пошту позивача офіційну відповідь №20.1.0.0.0/7-191129/3579 на 544811 від 05.12.2019р., якою повідомив, що згідно зі ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі\~йогорозпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Згідно з п. 33. 2 статті 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Відповідно до п. 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01,2004р, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разінеповернення неналежним\~отримувачем за\~будь-яких\~причин коштів\~у зазначений\~строк поверненняїх здійснюється в судовому порядку. Зазначеним листом-відповіддю АТ КБ «Приватбанк» також повідомив, що Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів. Списання коштів\~з рахунку\~неналежного отримувача\~можливе лише\~або за\~його власнимдорученням,\~або за\~рішенням суду.\~Оскільки на\~теперішній час\~жодний з\~перелічених вищедокументів до Банку не надходив, правові підстави для задоволення його вимог відсутні. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно зі ст. 1214 Цивільного кодексу України Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи,\~які вона\~одержала абомогла одержати\~від цього\~майна з\~часу,\~коли ця\~особа дізналася\~або могла\~дізнатися про\~володінняцим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, від 01.10.2014 № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України). Суд критично оцінює пояснення відповідача та покази свідка по справі, його дружини [PERSON] щодо існування між [PERSON] та [PERSON] договірних правовідносин пов`язаних з оплатою послуг за проживання [PERSON] в квартирі дружини [PERSON] , оскільки на неодноразову пропозицію головуючого по справі надати суду як доказ примірник договору, розписки чи іншого документу, який би вказував на наявність договірних правовідносин між позивачем та відповідачем, таки документ суду не був наданий. Крім того в квитанції АТ КБ «Приватбанк» №Р24А684660237А13553 від 22.10.2019р. в графі призначення платежу, зазначено : переказ на картку ПриватБанку Пл-ник: Клепацький Микола Миколайович, тобто також відсутнє посилання будь яку правову підставу перерахування коштів, а тому позов підлягає до повного задоволення. Враховуючи, що суд задовольняє пред`явлений позов, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 741,20грн. та витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача, які підтверджені документально.

Outcome: approved