Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 23.07.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] було укладено договір № DNH4KP66230116 про отримання кредиту в розмірі 2\~403,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі передбаченому договором на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки позичальник [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору не виконав, станом на 10.01.2018 у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 83\~396,37 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1\~899,64 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 18\~461,03 грн., заборгованості за пенею 58\~588,25 грн., штрафи передбачені умовами договору 4\~447,45 грн. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві та клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 23.07.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було підписано заяву позичальника № № DNH4KP66230116 про приєднання до умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), відповідно до якої останній отримав кредит у розмірі 2403,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-10). Умовами кредитування також передбачені порядок нарахування та сплати процентів, погашення боргових зобовязань, комісії, пені та штрафи. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], порушуючи умови договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5) вбачається, що станом на 10.01.2018 у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 83\~396,37 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1\~899,64 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 18\~461,03 грн., заборгованість по пені 58\~588,25 грн., штраф передбачений умовами договору 4\~447,45 грн. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. А тому, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом та підлягає до задоволення в повному обсязі в розмірі 20\~360,67 грн. (1\~899,64 грн. + 18\~461,03 грн.). Разом з тим, заявивши вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу за невиконання умов договору банк застосував подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Застосування до відповідача подвійної відповідальності суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а отже вимога про стягнення неустойки в частині стягнення пені до задоволення не підлягає. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 21.10.2015 року справа №6-2003цс15, і відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування. А тому, до задоволення в частині санкцій підлягає вимога щодо стягнення з відповідача штрафів в розмірі 500+3947,45 грн. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 24\~808,12 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1\~899,64 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 18\~461,03 грн., штрафи -- 4\~447,45 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат.

Outcome: partial