overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, в якому вказує, що є рідним братом [PERSON] , який помер [INFO] та до дня смерті проживав в [ADDRESS] . Зазначає, що є єдиним членом сім`ї брата, проживав з ним до дня смерті, а тому вважав, що спадщину фактично прийняв, оскільки вів з братом спільне господарство, після його смерті продовжував доглядати за будинком брата. Причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач вважає поважною, оскільки після смерті брата захворів, і лише в січні 2021 року за допомогою довіреної особи подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті брата. Просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті брата строком на три місяці. Представник позивача - адвокат Брух А.О. в судове засідання не прибув, надав заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача Сокальської міської ради в судове засідання не прибув, надав заяву в якій справу просить розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до п.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні з оглянутої копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - [INFO] помер [PERSON] . Із копії заяви позивача [PERSON] від 20.01.2021р., що адресована у органи нотаріату, встановлено, що з такою він звернувся з метою прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] . Листом Сокальської державної нотаріальної контори від 29.01.2021р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата, оскільки ним пропущено визначений законом строк для подання такої. Відповідно до акту складеного Сокальською міською радою, встановлено, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS] , до дня його смерті за ним доглядав брат [PERSON] , із яким вини вели спільне господарство. Суд визнає, що зазначена позивачем причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважна та вважає, що йому слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, де з врахуванням уточнень до позову просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 500 000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.07.2012 р. між сторонами був укладений договір позики на суму 47 958 грн., що еквівалентно 6000 доларам США, який нотаріально посвідчений. У відповідності до даного договору у разі зміни курсу долара США по відношенню до гривні в сторону зменшення, сума боргу сплачується у гривневому еквіваленті. У разі зміни курсу долара США по відношенню до гривні в сторону збільшення, сума боргу сплачується в доларах США. Термін договору до 30 грудня 2012 року включно. Згідно договору п.6 у випадку коли позичальник не повернув суму позики в строк, він зобов'язаний сплатити борг відповідно до ст.625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення платежу. На неодноразові звернення відповідач постійно відмовляє, в добровільному порядку повертати борг не збирається, тому вважає, що сума боргу за договором позики має бути відшкодована в примусовому порядку. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги просить стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 500 000 грн. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, згідний сплатити борг за договором позики в розмірі 500 000 грн. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, 27.07.2012 р. між сторонами був укладений договір позики на суму 47 958 грн., що еквівалентно 6000 доларам США, який нотаріально посвідчений. (а.с.6). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. В силу ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п.6 договору позики у випадку коли позичальник не поверне суму позики в строк, він зобов'язаний сплатити суму боргу відповідно до ст.625 ЦК України, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати відповідно до представлених документів (а.с.1). Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 611, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він є власником 1/2 частини будинку № 20-а по вул. Делегатській в м. Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 2015 року. Відповідно до п.8 даного договору продавець, тобто відповідач, зобовязується знятись з реєстрації особисто у будинку до 27 лютого 2015 року, звільнити будинок від речей. Відповідач виконав дані умови частково, виїхав з будинку, проте не знявся з реєстраційного обліку, через що позивач змушений сплачувати на нього вартість комунальних послуг. У звязку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та примусово зняти його з реєстрації, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 1/2 частини будинку № 20-а по вул. Делегатській в м. Дніпропетровську, про що свідчить договір купівлі-продажу від 13 лютого 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] , укладений між сторонами. Згідно п.8 вказаного договору, відповідач зобовязався знятись з реєстрації у вказаному домоволодінні до 27 лютого 2015 року, проте не виконав вказані вимоги, про що свідчать відомості домової книги. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Також, є необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди, так як останнім не підтверджено суду належними та допустимими доказами спричинення такої шкоди відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача[PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він є власником будинку [ADDRESS]. Однак, крім нього, у вказаному будинку також зареєстровані: його мати - [PERSON], дружина - [PERSON], сестра - [PERSON] та його племінник [PERSON]. На теперішній час останній з листопада 2013 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в квартирі немає, переїхав до місця проживання своєї дружини. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача та її представника провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 31 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], позивач набув право власності на в будинок [ADDRESS]. Попереднім власником, як член сімї до вказаного будинку був вселений відповідач по справі. Згідно довідки голови квартального комітету № 14 від 01.10.2014 року, а також відомостями домової книги, вбачається, що в даному будинку зареєстрований відповідач, який не проживає за вказаною адресою з 2013 року. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він є власником домоволодіння [ADDRESS], в якій зареєстрований він, його дружина - [PERSON], донька - [PERSON] та [PERSON], але останній фактично у домоволодінні не мешкає з 1989 року. Він зібрав свої речі і виїхав з належного позивачу домоволодіння, однак добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Вказаними діями відповідач чинить йому перешкоди в користуванні власністю. У зв'язку з чим просить визнати відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS]. А також просить усунути йому перешкоди у користуванні його власністю шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в зазначеному будинку. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача та її представника провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 11.01.2089 року на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані позивач, його дружина - [PERSON], донька - [PERSON] та відповідач по справі,як колишній власник. Як було встановлено в ході розгляду справи, відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає з 1989 року, що підтверджується актом про фактичне проживання від 14 січня 2014 року, посвідченого головою квартального комітету № 27. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 71,72 ЖК України особу може бути судом визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона понад шість місяців не проживає у спірному будинку без поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він є власником домоволодіння [ADDRESS]. Однак, крім нього, у вказаному домоволодінні також зареєстровані: його дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], його мати - [PERSON] та його брат - [PERSON]. На теперішній час, його брат [PERSON] більше 10 років не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в будинку немає. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явився, його представник надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 21 липня 2012 року на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1709, останній набув право власності на домоволодіння [ADDRESS] Згідно довідки голови квартального комітету № 17 від 18.03.2014 року вбачається, що в даному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який не проживає за вказаною адресою з липня 2012 року. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він є власником домоволодіння № 52 по вул. Мохова в м. Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 1985 року. У вказаній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON], який не проживає у домоволодінні з 2009 року, комунальні платежі не сплачує. У звязку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить домоволодіння № 52 по вул. Мохова в м. Дніпропетровську, про що свідчить договір купівлі-продажу від 18 вересня 1985 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] У даному домоволодінні також зареєстрований відповідач по справі, але не проживає за вказаною адресою з 2009 року, що підтверджується довідкою № 216945 від 22.01.2016 року, виданою головною квартального комітету № 26. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача[PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він є власником житлового будинку № 74 по вул. Мольєра в м. Дніпрі. Однак, крім нього, у вказаному будинку також зареєстрований його син відповідач по справі, який не проживає там з 2014 року. Відповідач не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в житловому будинку немає. У звязку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не зявилася, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок 74 по вул. Мольєра в м. Дніпрі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.07.1977 року, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.01.1989 року, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. У даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який є сином позивача. Відповідач не проживає за вказаною адресою з 2014 року, що підтверджується актом огляду домоволодіння від 28 жовтня 2016 року, виданий квартальним комітетом №18 Амур-Нижньодніпровської районної ради. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача[PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved