Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач в особі Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 20 січня 2017 року в службі у справах дітей міської ради на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, перебуває малолітній [PERSON], [INFO]. Мати дитини [PERSON] страждає на неврологічну хворобу, у неї відбуваються нервові приступи, втрачає свідомість, перебуває під консультативним наглядом лікаря-психіатра з 2014 року. У зв'язку з хворобою [PERSON], її малолітній син [PERSON] з 28.02.2018 року по даний час вдруге перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Зважаючи на вказані обставини, служба у справах дітей просила суд відібрати малолітню дитину [PERSON], 01.12. [INFO] від матері - відповідача по справі, не позбавляючи її батьківських прав, передати дитину органу опіки та піклування для подальшого його влаштування, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1 / 4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача, згідно довіреності в справі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Представник 3-ї особи - Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», згідно довіреності в справі, в судовому засіданні підтримаа позов. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, покази свідків, думку малолітнього [PERSON], оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], малолітній [PERSON] із своєю мамою [PERSON] зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини, довідка про місце проживання та склад сім'ї від 31.01.2017 року № 15, виданою управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, при складанні актового запису про народження [PERSON] [INFO], відомості про його батька записані за вказівкою матері, відповідно до ст.135 ч. 1 СК України. Встановлено, що з 20.01.2017 року в службі у справах дітей міської ради на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, перебуває малолітній [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що мати дитини [PERSON], [INFO], страждає на неврологічну хворобу, у неї відбуваються нервові приступи, втрата свідомості, відповідач перебуває під консультативним наглядом лікаря-психіатра з 2014 року. У зв'язку з хворобою [PERSON] її малолітній син [PERSON] з 28.02.2018 року по даний час вдруге перебуває в центрі соціально- психологічної реабілітації дітей «Злагода». Вперше дитина перебувала в даному закладі з 20 січня 2017 року по 29 серпня 2017 року. З матеріалів справи, також, вбачається, що 14.08.2018 року до служби у справах дітей з письмовою заявою звернулася відповідач, в якій просила повернути їй малолітнього сина, оскільки вона пройшла лікування та створила належні умови для проживання сина, що слідує з копії цієї заяви. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що 14.08.2018 року мати дитини [PERSON] звернулася до служби у справах дітей із заявою про повернення її малолітнього сина, оскільки вона пройшла лікування та створила належні умови для проживання сина. 21.08.2018 року під час обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] було встановлено, що умови для проживання дитини відсутні, а саме: дитини не має окремого ліжка для сну та місця для виконання домашніх завдань, мати має психічне захворювання, не купує продукти харчування, не сплачує за комунальні послуги, не працює. За результатом проведення обстеження умов проживання комісія не рекомендувала передавати дитину матері. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона одинока мати, любить та виховує сина, в силу своїх можливостей відповідач забезпечує дитину. Не заперечила той факт, що страждає на нервологічну хворобу внаслідок травми, у неї відбуваються нервові приступи, вона втрачає свідомість, в зв'язку з цим її малолітній син [PERSON], опинився в центрі «Злагода», а тому погоджується щоб син залишився в центрі «Злагода», але бажає навідувати його постійно та забирати до дому на вихідні дні. Представник 3-ої особи пояснила, що на обліку Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в зв'язку з довготривалою хворобою матері, з березня 2017 року перебуває родина [PERSON] Відповідач перебуває на обліку у психіатра, має явно виражене загострення хвороби, здійснює неналежний догляд за дитиною. Фахівцем із соціальної роботи двічі було організовано проходження [PERSON] лікування у КЗ КОР «Обласне психіатрично- наркологічне медичне об'єднання», останнє березень-червень 2018 року. [PERSON] на момент лікування матері був влаштований в центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Після його повернення в сім»ю ситуація не змінилася в зв'язку з чим дитина потрапила в заклад вдруге. З лютого 2018 року [PERSON] через велику заборгованість було відключено світло. Фахівцем із соціальної роботи була досягнута домовленість з комунальною установою про відновлення енергопостачання, однак необхідні виплати по реструктуризації боргу [PERSON] не здійснює, пропозиції щодо працевлаштування ігнорує. Крім того, зі слів відповідача, вона не приймає рекомендовані лікарем препарати, часто втрачає свідомість. З огляду на вищевикладене, вважають, що повернення малолітнього [PERSON] його матері є недоцільним. Згідно витягу з протоколу №13 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради від 22.08.2018 року визначено доцільність відібрання дитини від [PERSON] без позбавлення матері батьківських прав, оскільки, наразі повернення сина до матері є небезпечним для його життя, здоров'я і морального виховання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] фахівець соціальної роботи центру «Злагода», суду показала, що співпрацювала з [PERSON], яка з березня 2017 року перебуває на обліку центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в зв'язку з її довготривалою хворобою. [PERSON] перебуває на обліку у психіатра, оскільки має психічне захворювання, двічі проходила лікування в ТМО «»Глеваха». На момент лікування матері, [PERSON] був влаштований в центр «Злагода», після його повернення в сім'ю ситуація не змінилася, дитина недоїдає, мати не усвідомлює що треба щодня годувати дитину, не вміє розпоряджатися коштами, має заборгованість за комунальні послуги, включаючи світло, через що дитина потрапила в заклад вдруге. Проте [PERSON] від співпраці з центром відмовилася. Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON], суду показала, що знає відповідача протягом 20 років, [PERSON] за характером добра, спокійна, але не така як інші, вона хвора з дитинства, в 32 роки народила сина, сама його виховує, батько дитини відмовився від проживання однією сім'єю. Свідок підтримує [PERSON], іноді допомагає продуктами харчування. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] яка є сусідкою, давно знає сім'ю [PERSON], суду показала, що відповідач страждає на неврологічну хворобу, у неї відбуваються приступи, які лякали дитину, а тому на даний час малолітній [PERSON] перебуває в «Злагоді». [PERSON] гарна господиня, доглянута жінка, але вона не має коштів краще облаштувати своє життя, належно піклуватися про дитину. В судовому засіданні малолітній [PERSON] висловив свою думку і бажання жити з мамою трішки пізніше, після Новорічних свят, бажає отримати в закладі Різдвяні подарунки і повернутися жити до мами. Дитина зазначила, що бачила неврологічні напади у мами, що виражені заціпенінням, втратою свідомості, але вже не боїться такого стану мами. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Також згідно з ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно з ч. 2 п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об'єднаних територіальних громад. Статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що одним із основних завдань служби у справах дітей є проведення роботи з соціально-правового захисту дітей, запобігання їх бездоглядності, і має право вживати заходів для соціального захисту дітей. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 170 СК України, даючи оцінку доказам по справі, суд вважає, що підлягає до задоволення вимога про відібрання малолітнього [PERSON] від його матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов'язків, обумовлених походженням. Вони і надалі залишаються носіями обов1язку по вихованню дитини, мають право на особисте її виховання. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Отже, відповідно до ч.3ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу. З врахуванням наведеного суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved