Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором № CL34990 від 21 квітня 2008 року, посилаючись на те, що у зв`язку із неналежним невиконанням відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 05 грудня 2011 року постановлено рішення про стягнення із [PERSON] 18 909 грн. 77 коп. заборгованості. Рішення суду боржником було виконано тільки 28 березня 2019 року. У зв`язку із наведеним, станом на 30 вересня 2019 року, банком нараховано заборгованість відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 12 517 грн. 79 коп., з яких: 2 461 грн. 51 коп. - три процента річних; 10 056 грн. 28 коп. - інфляційні втрати. 05 грудня 2019 року, за результатом розгляду справи, судом постановлено заочне рішення. Ухвалою від 15 січня 2020 року заочне рішення від 05 грудня 2019 року скасовано, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву, представник відповідача позов визнав частково. Заявив про застосування строку позовної давності та просив суд відмовити у задоволенні вимог позивача, заявлених поза межами даного строку. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Відповідно до поданої суду заяви, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивався про його відновлення шляхом стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних втрат. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Згідно кредитного договору № CL34990 від 21 квітня 2008 року ВАТ «Універсал Банк» надано [PERSON] кредит в сумі 2100 доларів США терміном погашення до 15 квітня 2013 року із відсотковою ставкою 24% річних. Додатком № 1 до даного договору передбачено обов`язок позичальника сплатити 24% річних за користування кредитом, та в разі прострочення повернення кредиту сплатити банку проценти за підвищеною відсотковою ставкою в розмірі 72% річних. ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником ВАТ «Універсал Банк». Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2011 року вирішено стягнути із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Універсал Банк 18909 грн. 77 коп. заборгованості за кредитним договором № CL34990 від 21 квітня 2008 року та судові витрати. Як зазначає позивач у позовній заяві, та не заперечує сторона відповідача, рішення суду [PERSON] виконано 28 березня 2019 року. Частинами 1 та 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У даному випадку позивачем нараховано заборгованість у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 05 грудня 2011 року (дати постановлення рішення судом про стягнення боргу за основним зобов`язанням) по 28 березня 2019 року (дати виконання рішення боржником). Згідно розрахунку позивача, станом на 30 вересня 2019 року, відповідачу нараховано заборгованість за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке у нього виникло на підставі кредитного договору № CL34990 від 21 квітня 2008 року, в розмірі 12 517 грн. 79 коп., з яких: 2 461 грн. 51 коп. - три процента річних; 10 056 грн. 28 коп. - інфляційні втрати. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Представником відповідача у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як було встановлено судом позивачем нараховано заборгованість у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 05 грудня 2011 року по 28 березня 2019 року. Із даним позовом банк звернувся 28 жовтня 2019 року, що підтверджується штампом на конверті, у якому надійшла до суду позовна заява, тому нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за період, який передував 28 жовтня 2016 року, виходить за межі загального строку позовної давності. У зв`язку із наведеним стягненню підлягає заборгованість за період з 28 жовтня 2016 року по 28 березня 2019 року в розмірі 1 470 (одна тисяча чотириста сімдесят) гривень 66 копійок, з яких: 311 грн. 69 коп. - три процента річних; 1 158 грн. 97 коп. - інфляційні втрати. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У задоволенні решти вимог позову слід відмовити, за пропуском трьохрічного строку позовної давності. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що відповідач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 24 жовтня 2016 року, тому він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивачем сплачено судовий збір за ставками, що діяли на момент звернення із позовом до суду у мінімальному розмірі, в сумі 1 921 гривня. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 921 гривня слід компенсувати Акціонерному товариству «Універсал Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч.1, 530, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial