Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» та просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною від 02.04.2021 року зареєстрований в реєстрі за номером 4187, таким, що не підлягає виконанню, стягнути з АТ «Банк Форвард» безпідставно отримані кошти на підставі виконавчого напису в розмірі 13887,33 гривень, стягнути з приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Овсієнко А.В. грошові кошти в розмірі 1388,73 гривні основної винагороди виконавця, 500 гривень мінімальних витрат виконавчого провадження, 2000 гривень додаткових витрат виконавчого провадження, а також стягнути з відповідачів судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна вчинила виконавчий напис №4187 від 02.04.2021 з порушенням норм ЗУ «Про нотаріат», стягувачем не були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Також позивач посилається на порушення трирічного строку для стягнення заборгованості за виконавчим написом. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. за №4187 від 02.04.2021 року є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений всупереч вимогам чинного законодавства України. Оскільки в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем Виконавчого округ м.Києва Овсієнко А.В. були стягнуті кошти на виконання виконавчого напису, а також витрати виконавчого провадження, позивач просить стягнути з відповідачів безпідставно отримані кошти на підставі виконавчого напису, що не підлягає виконанню. 08.06.2021 року ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 06.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни, відповідно до якого остання заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Зазначила, що позивач була обізнана про перерахування нею коштів на виконання виконавчого документа на користь АТ «Банк Форвард» і на користь приватного виконавця, підтвердила факт існування правовідносин за кредитним договором, а також правовідносин з примусового виконання виконавчого напису, що виключає факт безпідставного набуття приватним виконавцем коштів. Також вказує, що постанови в рамках виконавчого провадження не оскаржувались, а на даний час виконавче провадження є закінченим з підстав фактичного виконання виконавчого документа. На момент розгляду справи відповідач - АТ «Банк Форвард» не скористався своїм правом на подання письмового відзиву, а третя особа на подання пояснень. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис №4187, відповідно до якого з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» стягнуто загальну суму заборгованості у розмірі 13 887,33 грн. за кредитним договором №96691125 від 20.04.2012 укладеним із ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». 21.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65232989 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. №4187 від 02.04.2021, яким на користь АТ «Банк Форвард» стягується заборгованість з [PERSON] у розмірі 13 887,33 грн. Судом встановлено, що в ході проведення виконавчих дій з позивача на користь АТ «Банк Форвард» були стягнуті грошові на виконання виконавчого напису № 4187 від 02.04.2021 р. в розмірі 13887,33 гривні і в зв`язку з повним виконанням виконавчого напису виконавче провадження на момент розгляду справи закінчено. Крім того, в ході виконавчого провадження були стягнуті витрати, пов`язаня з виконанням виконавчого напису, а саме основна винагорода виконавця в розмірі 1388,73 гривні, витрати виконавчого провадження в розмірі 2500 гривень. Згідно з ч.1 статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. За ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595. У відповідності зі ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.1, 3 гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 із змінами внесеними Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Постановою Кабміну № 662 до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункт 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на що, на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. Також, при зверненні з заявою про вчинення виконавчого напису стягувачем не були надані документи, що підтверджують видачу кредиту, внесені платежі, а також підтверджують розмір заборгованості. При зверненні до суду позивач посилається на те, що Банком при зверненні до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису не було дотримано визначеного законом порядку та не надано підтвердження про направлення боржнику письмової вимоги про порушення зобов`язання. З боку відповідача - АТ «Банк Форвард» суду не надано доказів на спростування зазначених обставин, а отже при вчиненні виконавчого напису не були дотримані положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу положень ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність порушень при зверненні відповідача до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. з заявою про вчинення виконавчого напису. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про право, який ґрунтується на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, розглядається судом за позовом боржника до стягувача. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р.). Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Враховуючи викладене, зважаючи на допущені порушення Закону України «Про нотаріат» при вчиненні виконавчого напису про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність підстав для визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. 02.04.2021р. за реєстровим № 4187 таким, що не підлягає виконанню, з метою ефективного захисту порушеного права позивача. Одночасно, щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне. Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі №3-905гс17 та постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Зі змісту постанов приватного виконавця Овсієнко А.В. вбачається, що з позивача на користь відповідача на виконання спірного виконавчого напису у виконавчому провадженні № 65232989 утримано грошові кошти на суму 17 776,06 грн (13 887,33 - сума за виконавчим написом + 3 888,73 грн - сума в рамках виконавчого провадження). Оскільки, суд дійшов висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то і подальше утримання такого майна є протиправним, оскільки правова підстава для набуття грошових коштів, як Банком, так і приватним виконавцем в ході проведення виконавчих дій, відпала. При цьому, суд враховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставно набуте не підлягає поверненню відповідно до вимог ст.1215 ЦК України. Суд не може прийняти до уваги посилання приватного виконавця Овсієнка А.В. на відсутність підстав для стягнення коштів в зв`язку з необхідністю оскарження постанов приватного виконавця. На підставі яких вони були стягнуті і належність даного спору до юрисдикції адміністративного суду, оскільки, в даному випадку, предметом спору не є правомірність рішень приватного виконавця, прийнятих в межах виконавчого провадження, а позивач звернувся до суду за захистом свого права на кошти, які були стягнуті з нього на підставі виконавчого напису, вчиненого з порушенням вимог закону, а отже і майно, отримане на підставі такого виконавчого напису, підлягає поверненню в зв`язку з відсутністю підстави для подальшого його утримання. Отже, з АТ «Банк Форвард» на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 13 887,33 грн., стягнуті на виконання виконавчого напису, а також з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 3 888,73 грн., що були стягнуті з позивача в ході проведення виконавчих дій на підставі виконавчого напису, який є таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved