Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач гр. [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві,та на додані до позову ( вхідний 30.01.2014 року ) документи , в підготовчій частині судового засідання просила суд стягнути з відповідача гр. [PERSON] 4000 гривень як суму боргу за усним договором позики. Як стверджує позивач, в середині квітня 2009 року вона зайняла з дозволу її хворого (недієздатного) сина 2000 гривень грошей , які були заощаджені з пенсії сина, відповідачу у справі на встановлення на подвір'ї його будинку (в селі Городищі) свердловини. Відповідач гроші взяв в борг, але так до цього часу не повернув. Потім ще неодноразово вже після реєстрації з відповідачем шлюбу вона давала йому гроші на дорогу та інші дрібні побутові потреби, таким чином дала йому грошей ще на загальну суму 2000 гривень. В наступному в 2010 році вона за рішенням суду розірвала шлюб з відповідачем , довести це зараз не може з тих причин, що вона не привезла документів.. Після вислухування сторін та дослідження всіх матеріалів , поданих нею як докази, позивач зменшила свої вимоги в частині стягнення суми боргу, просить суд стягнути 2000 гривень боргу та моральну шкоду з гр. [PERSON] Речі, на які посилається відповідач в виді велосипеда та ДВД та які були їй подаровані, вона може повернути відповідачу. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та вказав, що він дійсно особисто від позивачки до укладення з нею шлюбу брав 2000 гривень для встановлення свердловини, гроші використав на ці ж цілі. Але потім він захворів, зробив операцію,за кошти, виручені від продажу будинку, і вже як чоловік позивачці став не потрібним. Та він компенсував кошти їй , віддавши велосипед вартістю 850 гривень, ДВД вартістю 450 гривень, та своїм трудом відробив решту суми, зробивши ремонт в позивачки власними силами без відповідної йому грошової компенсації, але з її матеріалів. Він не має коштів, щоб віддавати позивачці будь - які суми, отримує маленьку пенсію та живе від випадкових доходів та не має постійного місця проживання , та якби він дісно був винним якісь кошти дружині, про розірвання шлюбу з якою нічого не знає, то вона б не стала чекати п'яти років для подання позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до законодавства України провадження у цивільних та сімейних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи на принципах змагальності та диспозитивності і на підставі доказів, наданих сторонами у справі та в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні( позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів( суму позики) або таку ж кількість речей також роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. За діючими нормами ЦК України в випадку оспорювання факту отримання або повернення коштів не можуть бути взяті до уваги пояснення будь - яких допитаних в судовому засіданні свідків, а беруться до уваги тільки письмові докази , які б свідчили про наявність чи відсутність боргу відповідача перед позивачем на час розгляду справи. За ч. 1 ст. 1047 договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі , якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімум доходів громадян, така сума на час розгляду справи за усним договором має бути меншою від 6090 гривень станом на час розгляду справи. Виходячи з того, що відповідач не заперечує про те, що до укладення шлюбу з позивачкою він дійсно отримав від неї гроші за умовою їх повернення , то він дійсно заборгував позивачці 2000 гривень по цей час. Відповідач не заявив суду клопотання про застосування судом строків позовної давності, тому суд повинен вирішити спір на користь позивачки, стягнувши з відповідача на її користь 2000 гривень відповідно до вимог ст. 267ч.3 ЦК України, тому що цей борг виник до укладення шлюбу між сторонами і він базувався на усній домовленості сторін у справі про його повернення. Суду не наведено доказів, що під час отримання грошей в борг відповідачем за усним договором позики в розмірі 2000 гривень сторони проживали разом однією сім'ю та вели спільне господарство до реєстрації ними шлюбу, або до 26 травня 2009 року, тому в цій частині позовних вимог суму боргу слід стягнути, та стягнути на користь позивачки 98,40 гривень судових витрат за виклик відповідача до суду. В іншій частині позовні вимоги суд вважає повністю безпідставними і вони не можуть бути задоволеними, також суд не може взяти до уваги доводи відповідача про компенсацію боргу за час перебування з позивачкою у шлюбі названими ним речами та працею. Також на думку суду відповідач може бути звільненим від сплати судового збору, виходячи з його важкого майнового стану за невеликого розміру отримуваної ним пенсії. На підставі викладеного та

Outcome: partial