Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. В судовому засіданні позивач уточнив заявлені вимоги і суду показав, що 21.06.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір № 523-13 про внесення додаткового пайового внеску під 26,4 % річних, за умовами якого він вніс на депозит відповідача грошові кошти в розмірі 115 000 грн. В подальшому - 25.06.2013р. він додатково вніс у касу спілки - 50 грн., а 17.01.2014р. - ще 20 000 грн. Строк дії договору - до 20.06.2014 року. Окрім того, 17.07.2013 року між сторонами по справі був укладений ще один договір № 642-13 про внесення додаткового пайового внеску під 28,4% річних, за яким він вніс у касу спілки - 11 000 грн., а 22.01.2014 року за останнім договором він додатково вніс - 8000 грн. Строк дії другого договору визначений сторонами - до 16.07.2014 року. Після закінчення строку дії договорів відповідач в добровільному порядку ані суму внесків, ані суму внесених відсотків йому в добровільному порядку не повернув. Просить стягнути з відповідача на його користь суми внесків, процентів, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних: за договором № 523-13 від 21.06.13 р. - 154 327,13 грн.; за договором № 642-13 від 17.07.13р. - 25 439,82 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився по невідомій причині, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що по справі можливо винести заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Позивач в судовому засіданні проти винесення заочного рішення не заперечує. Дослідивши надані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України є недопустимим відмова від зобов»язання в односторонньому порядку, якщо інше не передбачено договором або законом.. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом встановлено, що 21.06.2013 року між сторонами по справі був укладений договір № 523-13 про внесення додаткового пайового внеску, за умовами якого позивач вніс грошові кошти у касу спілки під 26,4% річних в сумі 115 000 грн. В подальшому позивачем за вказаним договором внесено: 25.06.2013 року - 50 грн., а 17.01.2014 року - 20 000 грн. Строк дії договору закінчився 20.06.2014 року. (а.с.5-6). Окрім того, 17.07.2013 року між сторонами по справі був укладений договір 642-13 про внесення додаткового пайового внеску, за умовами якого позивач вніс грошові кошти у касу спілки під 28,4% річних в сумі 11 000 грн.,, а в подальшому - ще 8 000 грн. (а.с.7-8). До теперішнього часу відповідач в добровільному порядку не повернув позивачу суму депозиту та сплачених відсотків. Суд вважає вказані дії відповідача неправомірними, оскільки останній не виконав свої зобов`язання за договорами внесення додаткового пайового внеску, не повернув вклади за вимогою вкладника, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму внесків за відповідними договорами разом з відсотками за договором - 523-13 від 21.06.2013 року - 140 031,68 грн.; за договором - 642-13 від 17.07.13р. - 23 219,54 грн. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вищенаведеного,суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суму індексу інфляції за договором - 523-13 від 21.06.2013 року - 152 163,35 грн. та 3% річних - за період з 21.06.2014 року по 25.12.2014 року - 2163,78 грн.; за договором - 642-13 від 17.07.13р. - 25130,65 грн. та 3% річних за період з 17.07.2014 року по 25.12.2014 року в сумі 25 439,82 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави стягнути судовий збір в розмірі 1797,67 грн.

Outcome: approved