Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач зазначив, що 02.11.2012р. між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір CL 126778, згідно умов якого банк надав, а позичальник отримав кредит 93 734грн 50коп, який зобовязалася повернути не пізніше 15.10.2017р., зі сплатою процентів. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань між позивачем та [PERSON] 02.11.2012р. було укладено договір поруки CL 126778, відповідно до якого вона як поручитель поручається перед банком як кредитором за виконання позичальником усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Банк виконав свої зобовязання належним чином і у повному обсязі, але боржник, в свою чергу, ухиляється від виконання своїх зобовязань з повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 25.09.2015р. наявна заборгованість в сумі 90 003грн 95коп, яка складається з: -простроченої заборгованості по кредиту 20 586грн 57коп; -сума дострокового стягнення кредиту 49 762грн 06коп; -відсотків 19 655грн 32коп. Зазначену суму, а також судові витрати по справі, позивач просить стягнути з відповідачів. В судове засіданні представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі не надали, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином через засоби масової інформації (газеті «Урядовий курєр»). За згоди представника позивача суд ухвалює по справі заочне рішення. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 02.11.2012р. між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір CL 126778, згідно умов якого банк надав, а позичальник отримав кредит 93 734грн 50коп, який зобовязалася повернути не пізніше 15.10.2017р., зі сплатою процентів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань між позивачем та [PERSON] 02.11.2012р. було укладено договір поруки CL 126778, відповідно до якого вона як поручитель поручається перед банком як кредитором за виконання позичальником усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Банком зобовязання за кредитним договором виконані у повному обсязі. Згідно розрахунку позивача, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором, станом на 25.09.2015р., в сумі 90 003грн 95коп, яка складається з: -простроченої заборгованості по кредиту 20 586грн 57коп; -сума дострокового стягнення кредиту 49 762грн 06коп; -відсотків 19 655грн 32коп. Посилаючись на положення ст.ст.526, 611 ЦК України щодо обовязковості виконання належним чином зобовязання та на правові наслідки такого невиконання, ч.2 ст.1050 ЦК України, банк, реалізуючи своє право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, враховуючи порушення зобовязань, встановлених кредитним договором, вважає, що у відповідача виник обовязок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобовязання. Вирішуючи вимоги в частині стягнення суми дострокового погашення кредиту (49 762грн 06коп), судом встановлено наступне. Згідно п.8.1 кредитного договору CL 126778 від 02.11.2012р., сторони погодили, що, відповідно до чинного законодавства (зокрема, статей 525, 611 ЦК України), у випадку настання будь-якої із зазначених у цьому пункті обставин (настання яких, або будь якої з них є істотним порушенням умов договору, і є підставами для встановлення нового терміну/строку виконання зобовязання), вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобовязання (всіх грошових зобовязань) позичальника за договором, з дня одержання позичальником повідомлення /вимоги кредитора (щодо встановлення нового терміну/строк виконання основного зобовязання позичальника). Позичальник зобовязаний виконати вимогу кредитора протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення/вимоги кредитора про виконання у новий термін/строк основного зобовязання (всіх грошових зобовязань) позичальника за цим договором. Повідомлення/вимогу, про яку йде мова у цьому пункті договору, кредитор направляє позичальнику поштою за адресою позичальника, що вказана у цьому договорі (…). Згідно п.8.2 кредитного договору, поштова квитанція, якою підтверджується відправлення відповідного повідомлення/вимоги позичальнику за адресою позичальника, що вказана у цьому договорі, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив кредитору при зміні адреси, вважається належним документальним підтвердження факту відправлення кредитором листа з вимогою до позичальника виконати зобовязання у новий строк/термін. Таким чином, сторони кредитного договору, за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору\~встановити зазначений порядок змін умов цього договору, з відповідною зміною зобов'язань позичальника щодо\~\~строку виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Сторони досягли згоди щодо дати відліку зазначеного вище строку. Саме у випадку не виконання позичальником своїх зобов'язань по поверненню кредиту,\~\~сплаті процентів за користування ним, в строки, змінені п.8 договору, банк має право вимагати виконання зобов'язань. В односторонньому порядку змінювати ці строки, згідно умов укладеного договору, не можна. У матеріалах справи відсутні докази того, що, у відповідності до положень п.8.1 кредитного договору, який погоджено сторонами, настав новий термін/строк виконання основного зобовязання (всіх грошових зобовязань) позичальника за договором. Доказів направлення повідомлення/вимоги банком, та доказів її отримання боржником суду не надано, тому вважати, що настав новий термін/строк виконання основного зобовязання (всіх грошових зобовязань) не можна. До одержання позичальником зазначеного вище повідомлення/вимоги про зміну умов договору обставини вважаються такими, що не настали. Згідно умов укладеного кредитного договору, дата повернення всієї суми кредиту 15.10.2017р., тому право дострокової вимоги за укладеним між сторонами договором не наступило. Право на звернення до суду за захистом передбачено ч.1 ст.3 ЦПК України та встановлюється, що кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних\~\~чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~\~ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові №14 Пленуму Верховного Суду України\~\~від\~\~18.12.2009 «Про судове рішення в судовій справі», при ухваленні рішення вийти за межі позовних вимог з власної ініціативи суд має право лише в випадках, прямо передбачених законодавством. Отже, при зверненні до суду з метою захисту права, свобод чи інтересів позивачем самостійно обирається спосіб захисту права, який повинен відповідати положенням чинного законодавства України та умовам договору, з якого виникають спірні правовідносини. Тому суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки строк повного виконання зобовязання за кредитним договором не наступив, і, як у позичальника, так і у поручителя, що несе рівні з ним обовязки (п.1.3 договорів поруки), не виникло обовязку щодо повернення всієї суми кредиту достроково. Вирішуючи вимоги щодо стягнення простроченої заборгованості по кредиту (20 568грн 57коп та 19\~655грн 32коп), судом встановлено, що, згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Договором встановлена відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним (п.2 договору). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу. Таким чином, вимоги банку в частині стягнення з відповідачів простроченої заборгованості по кредиту та відсотків підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити відповідно положень ст.88 ЦПК України. При цьому слід зазначити, що, відповідно до п.п.35, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено\~за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), а також щодо неможливості солідарного стягнення судових витрат. Тому слід стягнути з кожного відповідача 301грн 81коп судових витрат (2219грн 85коп (сума судових витрати, понесених позивачем та документально підтверджених матеріалами справи) х 32 476грн 62коп (сума задоволених вимог) / 147\~989грн 29коп (заявлена сума вимог) / 2).

Outcome: partial