Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 грудня 2016 року відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при його укладанні надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням й ініціативою Банку. Оскільки [PERSON] уклавши кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушувала свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості станом на 13 червня 2019 року у розмірі 51 307,64 грн., з якої 19 485,09 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 650,55 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 17 252,59 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 419,41 грн. - штраф (процентна складова), тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім цього, у ході розгляду справи подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказав, що на підставі поданої відповідачем заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, які розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) і складають Договір про надання банківських послуг, їй було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п. п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов), ключем до карткового рахунку є пластикова картка, що видана [PERSON] , та мобільний номер, вказаний нею у заяві. Також у анкеті-заяві відповідач висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної карти «Універсальна» та своїм особистим підписом засвідчила, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. До матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,5 % (42,00 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів, тобто сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. При цьому, вищевказані Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях та на офіційному сайті банку. Приймаючи до уваги те, що за ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах, якими обмінялися сторонами, то відсутність підпису відповідача у вказаних Умовах при наявності його свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний ними, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами. Згідно виписки із карткового рахунку чітко прослідковується, що [PERSON] користувалася грошима, а саме отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, частково погашала існуючу заборгованість за договором, що ще раз свідчить про укладення договору між сторонами. Що стосується посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду у справі № 342/180/17, то у такій судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності наданих банком разом з позовною заявою Умов та Правил надання банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника. Однак, у даній справі позивачем надано наказ про затвердження редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, що підтверджує надання до позовної заяви саме тієї редакції, що була чинна на момент підписання заяви позичальника; довідку щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх цільове призначення; виписку по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків. Крім цього, вказаний договір, укладений між сторонами, є договором приєднання. Умовами договору визначено, що банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Однак, сума стартового кредитного ліміту по картці у подальшому може відрізнятися від суми фактично отриманих коштів та нарахованої плати за користування ними, тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта та наявності у неї заборгованості, крім наданого розрахунку, є саме виписка. Враховуючи вищенаведене, просив врахувати при вирішення справи постанови Верховного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц, 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц та 17 квітня 2019 року у справі № 666/388/16-ц. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Зеленяк С.П. у судове засідання також не з`явилися, останній подав заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі з урахування попередньо поданого відзиву, де свою позицію мотивував наступним. Так, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовані тим, що відповідно до підписаної співробітником банку і відповідачем Анкети-заяви про приєднання Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 26 грудня 2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 13 червня 2019 року у неї виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 грудня 2016 року у сумі 51 307,64 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту (19 485,09 грн.), заборгованості за простроченим тілом кредиту (11 650,55 грн.), нарахованої пені за прострочене зобов`язання (17 252,59 грн.), штрафу (500 грн. - фіксована частина) та штрафу (2 419,41 грн. - процентна складова), яку разом з судовими витратами у розмірі 1 921 грн. позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Разом з цим, заявлені вимоги банком не доведені, а саме не вказано номер кредитної карти і карткового рахунку, на який [PERSON] 26 грудня 2016 року отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, а також конкретний термін дії картки; Умови і Правила надання банківських послуг та Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписувалися та не містять дати їх підписання представником позивача, а посилання у анкеті-заяві на те, що вона ознайомилася із такими та згідна з ними вказані штрифтом, значно меншим, ніж інші складові документа. За таких обставин, Умови і Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору. Крім цього, із розрахунку заборгованості не вбачається який саме кредитний ліміт був встановлений на картковий рахунок. Таким чином, враховуючи вищенаведене просив врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та задовольнити позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» частково, стягнувши з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 485,09 грн. (тіло кредиту). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 26 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (який у подальшому змінив назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку було укладено договір про надання банківських послуг, згідно якого банк надав позичальнику 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а. с. 8). З наданого банком розрахунку заборгованості за вказаним договором та виписки по особовому рахунку вбачається, що станом на 13 червня 2019 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 51 307,64 грн., з яких 19 485,09 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 650,55 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 17 252,59 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання та 2 919,41 грн. - заборгованість по судових штрафах (а. с. 5-7). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно анкети-заяви від 26 грудня 2016 року відповідач [PERSON] погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 8). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Із змісту ст. 634 цього Кодексу вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, договір про надання банківських послуг є договором приєднання, розробленим АТ КБ «ПриватБанк», тому повинен бути зрозумілим усім споживачам і доведеним до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі). Разом з цим, у анкеті-заяві відповідача від 26 грудня 2016 року не зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Як вбачається з позовної заяви, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату боргу за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 грудня 2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (п. п. 1.1.7.11, 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов зрозуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у розмірах і порядках нарахування, зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26 грудня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вказаний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту у сумі 31 136,45 грн., тоді як заборгованість по пені за прострочене зобов`язання та судових штрафах до задоволення не підлягає. Що стосується посилання представника позивача на постанови Верховного суду від від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц, 28 березня 2019 року у справі №428/2873/17 та 17 квітня 2019 року у справі № 666/388/16-ц, то суд такі до уваги не бере, оскільки адвокатом Зеленяком С.П. факт укладення відповідачем договору не оспорюється. Щодо постанови Верховного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц, то суд вважає, що позивачем не доведено чинність саме тієї редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, на момент укладення відповідачем договором № б/н від 26 грудня 2016 року, так як наявний у матеріалах справи наказ від 06 березня 2010 року про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг вказане не підтверджує через наявність на сайті АТ КБ «ПриватБанк» різних редакцій вказаних Умов, а довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» позивачем до справи не додано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 1 921 грн. судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (60,68 % від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь позивача 1 165,66 грн. (1 921 грн. х 60,68 %) судового збору.

Outcome: partial