Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

позивач звернувся в Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області з позовом до відповідачів про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича № 2222, виданого 01.07.2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» заборгованості, яка виникла по Кредитному договору № 23/П-03 від 06 березня 2003 року, договору про відступлення прав вимоги № 2253/К, укладеного 02.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» з відповідними додатками. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в серпні 2020 року на адресу [PERSON] рекомендованим листом надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження № 62813917, винесена 14 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павлюком Н.В. З вказаної постанови вбачається, що це виконавче провадження відкрито з метою примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 2222 виданого 01.07.2020 року приватним нотаріусом міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з позивача на користь ТзОВ «Профіт Файненс» заборгованості, яка виникла по кредитному договору № 23/П-03 від 06 березня 2003 року, договору про відступлення права вимоги № 2253/К, укладеного 02.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» з відповідними додатками. Також, у постанові про відкриття виконавчого провадження вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 02.06.2017 року по 02.06.2020 року. Сума заборгованості складається з основної заборгованості за тілом кредиту 7716,0 гривень; заборгованості за нарахованими процентами за кредитом 27260,0 гривень; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 300,0 гривень. Загальна сума заборгованості складає 35276,58 гривень. Вважає, що виконавчий напис було здійснено всупереч вимогам закону України «Про нотаріат». Так, 06.03.2003 року між ТОВ «Укрпромбанк» та позивачем було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 23/П-03, відповідно до якої банк надає, а позичальник використовує кредитні ресурси, надані в межах кредитної лінії з початком лімітом 9886,0 гривень. У п.1.7 договору визначено, що дата повного погашення позичальником заборгованості становить 05.03.2004 року. 30.09.2004 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва у справі № 2-3666/2004, задоволено позов ТОВ «Український промисловий банк» та стягнуто з [PERSON] 9521,96 гривень заборгованості за договором кредитної лінії з врахуванням відсотків за користування кредитом, а також пеню. У мотивувальній частині даного рішення зазначено, що станом на 29.03.2004 року позивачем не сплачено 7716,58 гривень суми заборгованості за кредитом; 1805,38 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом та 867,22 гривень сума пені. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банк». Про факт укладення вказаного договору про зміну кредитора позивач дізнався лише наприкінці 2012 року із досудової вимоги АТ «Дельта Банк» та копії такого договору, які були надіслані позивачу Оболонським районним судом м.Києва разом із позовом АТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості, однак про зміну сторони у зобов`язанні позивач належним чином не повідомлявся. 25 лютого 2013 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва було задоволено позов АТ «Дельта Банк» та стягнуто з позивача суму заборгованості у розмірі 14285,38 гривень. Вказане рішення оскаржується позивачем. 01.07.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 2222, про стягнення з позивача на користь ТОВ «Профіт Файненс» заборгованості у розмірі 35276,58 гривень. Вказаний виконавчий напис позивач вважає, що такий було видано з порушенням вимог чинного законодавства. Так, відповідно до п.3,5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Крім того, як вбачається з рішень Оболонського районного суду м.Києва, починаючи з 2004 року по 2013 року та по дату подання цієї позовної заяви, заборгованість по кредиту не погашалася, а тому трирічний строк давності до такої вимоги сплив. Оскільки, відповідно до ст.62 ЦПК України зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності-факт отримання прав вимоги ТОВ «Профіт Файненс» від АТ «Дельта Банку» за договором від 02.06.2020 року не поновлює такого строку та не надає права ТОВ «Профіт Файненс» звертатися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Також, вважає, що і до заборгованості за нарахованими відсотками за кредитом у сумі 27260,0 гривень були включені відсотки у розмірі 6568,80 гривень нараховані згідно рішення Оболонського районного суду м.Києва від 25.02.2013 року. Стягувач не довів безспірність грошового зобов`язання позивача за кредитним договором і взагалі не повідомив позивача про наявність у нього заборгованості до того, як нотаріус вчинить виконавчий напис. За відсутності документів, що підтверджують безспірність позивача перед ТОВ «Профіт Файненс», не чинністю постанови КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині доповнення переліку розділом « стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», тобто самого розділу, що унеможливлює вчинення такої нотаріальної дії відповідачем, спливом трирічного строку для заявлення вимог. Таким чином, вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.09.2020 року, справу за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - передано за підсудністю на розгляд Дніпровського районного суду м.Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 25.11.2020 року, справу за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - передано за підсудністю на розгляд до Личаківського районного суду м.Львова. Позовна заява поступила до суду 18.01.2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. Крім того, одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.01.2021 року таку заяву задоволено та зупинено стягнення, яке проводиться на підставі оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 27 квітня 2021 року, закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд. Крім того, представником позивача - адвокатом Почерняк І.С. на адресу суду 28.10.2021 року скеровано письмові пояснення щодо обґрунтування позовних вимог з яких вбачається, що на\~даний час\~відсутні документи,\~що підтверджують\~безспірність заборгованості\~позивача перед\~ТзОВ «Профіт Файненс»; з 2017 року є нечинною Постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», тобто самого розділу, що загалом унеможливлює вчинення такої дії, як виконавчий напис на підставі кредитного договору вчиненого у простій письмовій формі; минув трьохрічний строк для заявлення вимог стягувача. Позивач та його представник 04.11.2021 року в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Разом з тим, представник позивача - адвокат Почерняк І.С. подала суду заяву, в якій зазначила про підтримання позовних вимог та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися без поважних причин, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подали. Третя особа в судове засідання також не з`явилась, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала. Враховуючи вищезазначені обставини, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 04.11.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. У справі яка розглядається суд у встановлений законом спосіб повідомив відповідачів та третю особу про місце, дату і час розгляду справи. Тим самим, він забезпечив останнім розумну можливість представити свою позицію у справі та надати пояснення. Відповідачі та третя особа таким правом не скористались. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.03.2003 року між позивачем та ТОВ «Укрпромбанк» укладено договір про відкриття кредитної лінії № 23/П-03. Кредитний договір нотаріально не посвідчений (а.с.18-21). Як вбачається з рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.09.2004 року у справі № 2-3666/2004, стягнуто з [PERSON] 9521,96 гривень заборгованості за договором кредитної лінії з врахуванням відсотків за користування кредитом, а також пеню. У мотивувальній частині даного рішення зазначено, що станом на 29.03.2004 року позивачем не сплачено 7716,58 гривень суми заборгованості за кредитом; 1805,38 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом та 867,22 гривень сума пені (а.с.22-23). Із змісту рішення Оболонського районного суду м.Києва від 25 лютого 2013 року вбачається, що позов АТ «Дельта Банк» задоволено та стягнуто з позивача суму заборгованості у розмірі 14285,38 гривень (а.с.29-30). 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельт Банк» (а.с.25). Відповідно до змісту оскаржуваного виконавчого напису, право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до нового кредитора, а саме до ТзОВ «Профіт Файненс», приватний нотаріус\~Івано-Франківського\~міського нотаріального\~округу Івано-Франківської\~області Личук\~Т.В. 01.07.2020 року вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2222 (а.с.31), згідно з яким з [PERSON] на користь ТзОВ «Профіт Файненс» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 23/П від 06.03.2003 року у розмірі 35276,58 гривень. Як вбачається з інформації про виконавче провадження № 62813917, приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника(а.с.13-15). Вважаючи, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону позивач звернувся до суду з цим позовом. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.89 Закону, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувана; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачується стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п.1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Іншими словами, законодавчо визначені умови вчинення виконавчих написів зобов`язують стягувачів надати нотаріусу виключно документи, які підтверджують безспірність цієї заборгованості і які передбачені відповідним Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, і зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. До 26.11 2014 року, тобто до прийняття постанови № 662, серед документів, які підтверджують безспірність заборгованості були, серед іншого, нотаріально посвідчені угоди. Після 26.11.2014 року до вказаного Переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості були включені кредитні договори, однак, судовим рішенням у справі № 826/20084/14 постанова Кабінету Міністрів України № 662 про внесення таких змін визнана незаконною і нечинною, а відтак, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Переліку до внесення змін і які не передбачають кредитних договорів документами, які підтверджують безспірність заборгованості, крім випадку, якщо такий кредитний договір посвідчено нотаріально. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). У справі яка розглядається, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 01.07.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Однак, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), від 06 жовтня 2021 року у справі № 361/4793/20 (61-5910св21), які в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись судом під час ухвалення рішення. Як наслідок, немає необхідності досліджувати питання про те, чи був сам розмір заборгованості безспірним, оскільки незалежно від наявності спору нотаріус не вправі був вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчувався. У п.10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Верховний Суд України у справі за № 6-887цс17 висловив правову позицію, та зазначив, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача. Нормами чинного законодавства України передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п.19 ст.34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88\~Закону України\~«Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що згідно оскаржуваного виконавчого напису сума заборгованості позивача складає 35276,58 гривень, з яких 7716,0 гривень - основна заборгованість по тілу кредиту, 27260,0 гривень - заборгованість за нарахованими процентами за кредитом, 300,0 гривень - плата за вчення виконавчого напису. При цьому, зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 02.06.2017 року по 02.06.2020 року. З копії Договору про відкриття кредитної лінії №23/П-03 від 06.03.2003 року вбачається, що позивачу з 06.03.2003 року по 04.03.2004 року включно надано кредит у сумі 9886,0 гривень. Датою повного погашення позичальником заборгованості було 05.03.2004 року. З постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2020 року вбачається, що між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Профіт файненс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №2253/К на підставі якого ТзОВ «Профіт Файненс» звернулося до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з позивача за період з 02.06.2017 року по 02.06.2020 року. Разом з тим, із резолютивних частин рішень Оболонського районного суд м.Києва від 30.09.2004 року та 30.06.2010 року вбачається, що позивач починаючи з 2004 року по 2013 рік та по дату подання вказаного позову заборгованість по кредиту не погашав, відтак на момент вчинення виконавчого напису - 01.07.2020 року, трирічний строк, передбачений ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» сплив. Таким чином, враховуючи те, що нотаріусом вчинено виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчувався та оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушенням строків, встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат», позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в загальному розмірі 1261,20 гривень, який сплачувався при пред`явлені позову та заяви про забезпечення позову, що стверджується відповідною квитанцією (а.с.1, 80). З огляду на задоволення позову понесені відповідачами судові витрати в силу вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню. Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати третя особа не подавала. Крім того, вона не наводила попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які третя особа понесла або очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно, такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved