Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що не прийняв спадщину. В позовній заяві зазначив, що 18 жовтня 2003 року помер дідусь позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія 1-ЖС № 270263 від 19.10.2003 року. Майже 54 роки дідусь проживав разом з бабусею, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія ІІ-ЖС № 486351. В 1993 році, дідусь приватизував квартиру [ADDRESS], згідно з технічним паспортом та свідоцтвом про право власності на житло. За документами, вище зазначена квартира на праві спільної власності належала [PERSON] та його дружині [PERSON] в рівних частинах. Ще за життя, 09 грудня 1998 року, дідусь склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, [PERSON], за яким вище вказану квартиру [ADDRESS], заповів позивачу, [PERSON]. 07 липня 2015 року померла його бабуся, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія Ї-ЖС № 331433 від 08.07.2015 року. Бабуся також за життя, а саме 14 березня 2014 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, [PERSON], за яким всю належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (стара назва Спортивна) у м. Запоріжжя заповіла своєму сину [PERSON] та донці [PERSON] в рівних частках кожному. Посвідчення заповіту № 55848571 та його реєстрація підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36873410, який було видано 14 березня 2014 року. Після смерті бабусі, тітка, [PERSON] написала відмову від спадщини на користь батька позивача, [PERSON] У встановлений законом строк батько звернувся до нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від померлої [PERSON] Після чого, 18 грудня 2015 року йому було надано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 58385070, за якою спадкодавцем виступала [PERSON] З 2000 року, позивач почав виїжджати на заробітки до іншої країни. Після поїздок, та до сьогодні він повертається в квартиру до дідуся та бабусі, оскільки проживав разом з ними. Після смерті [PERSON] став значно рідше з'являтись в квартирі, залишаючись в іншій країні значні проміжки часу. Коли знову опинився вдома, то дізнався від батька, що дід написав заповіт. Як зазначалось раніше, згідно заповіту, дід заповів мені свою частину квартири [ADDRESS]. Так як позивач більше часу проводить на заробітках, то вирішив відмовитись від спадщини, оскільки не має наміру залишатись довгий час в Україні. Тому попросив батька дізнатись у нотаріуса, що необхідно зробити, щоб відмовитись від спадщини. Батько, [PERSON] звернувся до нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори, з вищезазначеним питанням, на що нотаріус пояснила, що такого виду відмова можлива лише в межах шести місяців після смерті спадкодавця, а оскільки син постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається, що він прийняв її, оскільки не заявляв про відмову від неї. Позивач просив визнати його, [PERSON], таким, що не прийняв спадщину після смерті, померлого 18 жовтня 2003 року, [PERSON]. Сторони до суду не зявилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Від відповідача до суду надійшла заява, у якій він зазначив, що позов він визнає у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18 жовтня 2003 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія 1-ЖС №270263 від 19.10.2003 року. Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 21.10.1993 р. квартира [ADDRESS], належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. 09 грудня 1998 року, [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, [PERSON], за яким вище вказану квартиру [ADDRESS], заповів [PERSON]. 07 липня 2015 року померла, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія Ї-ЖС № 331433 від 08.07.2015 року. 14 березня 2014 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, [PERSON], за яким всю належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (стара назва Спортивна) у м. Запоріжжя заповіла своєму сину [PERSON] та донці [PERSON] в рівних частках кожному. Посвідчення заповіту № 55848571 та його реєстрація підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36873410, який було видано 14 березня 2014 року. [PERSON] написала заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON]. [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від померлої [PERSON] Відповідно довідки №1186 від 21.12.2015 р. [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою [INFO] з 06.05.1970 по день смерті 18.10.2003 р. Разом з померлим проживали та продовжують проживати та зареєстровані онук [PERSON] з 17.08.1998 р. по теперішній час та дружина [PERSON] з 06.05.1970 р. померла 07.07.2015 р. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід права і обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України, встановлено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а уразі відсутності заповіту спадкоємці за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Даний факт підтверджують положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, оскільки [PERSON] не заявляв про відмову від спадщини після померлого [PERSON] протягом шести місяців, то відповідно до норм законодавства, вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи викладені обставин, суд вважає необґрунтованими та недоведеними в судовому засіданні вимоги позивача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed