Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивачем, [PERSON], подана до суду позовна заява до відповідача, приватного сільськогосподарського підприємства «Степанич», згідно даних якої позивач просить: стягнути з приватного сільгосппідприємства «Степанич» на його користь завдані йому збитки в сумі 2433 (дві тисячі чотириста тридцять три) гривні 28 копійок; зобовязати відповідача - приватне сільгосппідприємство «Степанич» привести земельну ділянку у стан придатний для подальшого використання відновити межі, засіяти травою єжа; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1000 (одну тисячу) гривень; стягнути з відповідача СПП «Степанич» на його користь судові витрати повязані з розглядом даної справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позові зазначив про те, що в квітні 2015 року він виявив, що частина належної йому земельної ділянки переорана. Він звернувся до начальника Семенівського відділення Держземагентства в Чернігівській області [PERSON] Як зясувалося земельна ділянка була переорана приватним сільгосппідприємством «Степанич». Позивач звернувся до директора підприємства [PERSON], показав документи на земельну ділянку, він сказав: «можеш скаржитись куди завгодно». В подальшому засіяв земельну ділянку соняшником, що змусило позивача звернутися до прокуратури Семенівського району. 24 квітня 2015 року прокуратурою Семенівського району йому було повідомлено, що за результатами розгляду його заяви внесено відомості до ЄРДР за № 42015270230000013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України. Восени приватне сільськогосподарське підприємство зібрало соняшник з належної позивачу земельної ділянки, хоча він попереджав директора підприємства [PERSON] щоб він не вбирав соняшнику з належної йому земельної ділянки. Згідно показань [PERSON] соняшник з земельної ділянки позивача працівники підприємства не вбирали, а лише переорали, залишивши соняшник в землі. Директор приватного сільгосппідприємства «Степанич» [PERSON], на думку позивача, не мав права ні збирати врожай, ні переорювати його земельну ділянку та знищувати на ній посіви соняшнику, які відповідно до ст. 90 Земельного кодексу є власністю власників земельних ділянок. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 ЗК передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Позивач стверджує, що внаслідок таких дій директора ПСП «Степанич» [PERSON] йому були заподіяні матеріальні збитки в сумі 2433,28 грн., які складаються із вартості не одержаного врожаю соняшника, обчисленої за ринковими цінами, виходячи із середньої врожайності соняшника у господарствах Семенівського району Чернігівської області (0,1959 га (площа, засіяна соняшником) х 1,64 т (середня врожайність х 7580,3 грн. (ринкова вартість 1 т соняшника), та моральна шкода в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень. Крім того, на думку позивача, відповідач повинен привести земельну ділянку в стан, придатний для подальшого використання: відновити межі, засіяти земельну ділянку травою єжа. Позивач вважає, що самовільним захопленням ділянки та приведенням її в стан, непридатний для подальшого використання, відповідач заподіяв йому моральну шкоду, чим було грубо порушено його право власності, внаслідок чого він був змушений звертатись до правоохоронних органів. Відповідач не бажає добровільно задовольнити його вимоги, тому він змушений звертатись до юристів, суду, переживати судову тяганину. Від такого ставлення до нього та відмови задовольнити його вимоги у нього був зіпсований настрій, він нервував. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позов та пояснив, що позов, на його думку, підлягає задоволенню за обставин, викладених у позовній заяві. Представник позивача, [PERSON], у судовому засіданні повністю підтримав позов позивача та пояснив, що позов, на його думку, підлягає задоволенню за обставин, викладених позивачем у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Допитаний у якості свідка [PERSON], який працює на посаді директора приватного сільськогосподарського підприємства «Степанич», у судовому засіданні показав, що приватне сільськогосподарське підприємство «Степанич» орендує у [PERSON] земельну ділянку, яка межує з земельною ділянкою позивача. Весною 2015 року приватне сільськогосподарське підприємство «Степанич» засіяло орендовану у [PERSON] земельну ділянку соняшником. Внаслідок нечіткої визначеності меж суміжних земельних ділянок, які накладаються одна на одну, було частково засіяно соняшником земельну ділянку позивача. Яку саме площу на ділянці позивача було засіяно соняшником [PERSON] не знає. Врожай соняшника з частини земельної ділянки позивача не збирався, а цей соняшник був запаханий в землю. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне у позові відмовити повністю за наступних обставин. У справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,5474 га, розташованої за межами с. Леонівка Семенівського району Чернігівської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства. Право власності позивача на вказану земельну ділянку підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 213856 виданого Семенівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 31 травня 2010 року на підставі розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 25 грудня 2009 року № 569 (а. с. 5). Земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою [PERSON], площею 3,79 га, якою останній володіє згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 135544, виданого Семенівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 21 жовтня 2003 року на підставі розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 19 вересня 2003 року № 280 (а. с. 24). З 2008 року приватне сільськогосподарське підприємство «Степанич» орендує у [PERSON] вказану земельну ділянку Весною 2015 року приватним сільськогосподарським підприємством «Степанич» під час проведення сільськогосподарських робіт на орендованій у [PERSON] земельній ділянці було засіяно соняшником частину земельної ділянки, належної [PERSON] Восени 2015 року під час збирання врожаю соняшника відповідачем було запахано в землю вирощений ним соняшник на частині земельної ділянки позивача. Позивач вважає, що запаханий в землю соняшник на частині його земельної ділянки належав йому та просить стягнути з відповідача вартість не одержаного врожаю соняшника. Одним із способів захисту прав на землю відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України є відшкодування збитків. Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь упущену вигоду в сумі 2433 гривні 28 копійок, яка складається із вартості не одержаного врожаю соняшника, обчисленої за ринковими цінами, виходячи із середньої врожайності соняшника у господарствах Семенівського району Чернігівської області. В обгрунтування розрахунку позивач покладається на дані відділу статистики у Семенівському районі Чернігівської області про середню врожайність соняшника на зерно та середню ціну реалізації соняшника на зерно по сільськогосподарських підприємствах (крім малих) по Семенівському району (а. с. 6, 59). При обчисленіі розміру упущеної вигоди першочергове значеня має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. При цьому обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на цю особу. Позивачем не надано жодних доказів того, що він взагалі передбачав можливість отримати доходи у виді врожаю сільськогосподарських культур, зокрема у виді врожаю соняшника, так само не надано доказів того, що він мав реальну можливість отримати такі доходи. Посилання позивача на дані статистики щодо середньої врожайності та середньої ціни реалізації соняшника на зерно суд не приймає як належний доказ, оскільки такі дані стосуються сільськогосподарських підприємств (крім малих), до яких позивач не належить. Крім того, у відповідності до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», довідки про середню врожайність відповідних культур та ринкову ціну цих культур надаються належними службами районних державних адміністрацій. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, щоб стягнути зазнану шкоду особа має довести її наявність і розмір. Аналіз наданих позивачем доказів свідчить, що жоден з них не підтверджує: а ні точної площі зібраного врожаю, а ні кількості зібраного врожаю, а ні вартості саме запаханої в землю сільськогосподарської продукції, на які вказує позивач у позовній заяві. Суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено як підстави відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, так і розмір завданих збитків, у зв'язку з чим позовна вимога про відшкодування матеріальних збитків в вигляді вартості не одержанного врожаю соняшника, обчисленої за ринковими цінами, виходячи із середньої врожайності соняшника у господарствах Семенівського району Чернігівської області, не підлягає задоволенню. Вимога щодо приведення земельної ділянки в стан, придатний для подальшого використання, без зазначення у позові такого стану (властивостей грунту, його режиму, родючості чи інших характеристик) а також доказів того, що стався сам факт погіршення (руйнування ) стану земельної ділянки, також не підлягає задоволенню. Позивач стверджує, що самовільним захопленням ділянки та приведенням її в стан непридатний для подальшого використання відповідач заподіяв йому моральну шкоду, внаслідок чого він був змушений звертатись до органів прокуратури, у нього псується настрій, він нервує. Семенівським відділенням поліції Новгород-Сіверського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом самовільного захоплення земельної ділянки позивача. Частиною 1 статті 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. У даному випадку досудове слідство до цього часу не закінчено, вину будь-яких осіб у вчиненні самовільного захоплення земельної ділянки позивача не доведено. Також відсутні дані про притягнення будь-яких осіб до адміністративної відповідальності за самовільне захоплення земельної ділянки позивача. Надана Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області позивачу відповідь від 28 серпня 2015 року за вихідним № 04/24 (копія на а. с. 34) не містить жодних даних про осіб, які самовільно зайняли частину земельної ділянки позивача. У ній зазначено, що частину земельної ділянки позивача самовільно зайнято невстановленими особами. Крім того, у відповіді зазначено, що при проведенні робіт ФОП Лагун по визначенню меж земельної ділянки позивача на місцевості (в натурі) встановлено, що існує накладання меж вказаної земельної ділянки з земельною ділянкою (кадастровий номер 7424781000:04:019:0001), яка належить [PERSON], площею 0,0792 га. Позивачем нічим не доведено належними та допустимими доказами твердження про те, що його земельна ділянка була приведена відповідачем в стан непридатний для подальшого використання. Таким чином, позовна вимога про відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди є безпідставною та необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed