Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до відповідачки з вищезазначеним позовом і просить постановити рішення яким вселити його в спільну квартиру [ADDRESS] та встановити порядок користування цією квартирою, виділивши йому в користування ізольовану жилу кімнату « 8» ,площею 7.7 кв.м.,а відповідачці залишити у користуванні ізольовану кімнату» 6», площею 12.0кв.м. з лоджією та ізольовану жилу кімнату» 7» , площею 17.0кв.м з балконом, а кухню,ванну кімнату,туалет,коридор та вбудовану шафу залишити сторонам по справі в спільному користуванні. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим,що рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 25.09.2013 року за ним визнано право власності на 21/100 частину цієї квартири. Зазначена кооперативна квартира загальною площею 56.7 кв.м. складається із трьох ізольованих одна від одної жилих кімнат розміром 7.7 кв.м., 12.0 кв.м. та 17.0 кв.м.,дві із яких мають вихід на балкон і лоджію,а також із кухні,коридору,ваної кімнати,туалету та вбудованої шафи. Маючи право часткової власності на зазначену кооперативну квартиру та при відсутності у нього іншого житла,він зробив спробу вселитися в дане жиле приміщення, але відповідачка відмовила його у вселенні,заявивши ,що дане питання може бути вирішено тільки в судовому порядку. В судовому засіданні як позивач так і його представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити у повному обсязі посилаючись на вищезазначене. Відповідачка та її представник позов [PERSON] не визнали і в судовому засіданні пояснили,що позивач не вірно зазначив технічні параметри приміщень,які він просить передати в спільне користування. За рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 25.09.2013 року за [PERSON] визнано право власності тільки на 21/100 частину житла, їй залишено 79/100 частин житла,то користуватися він може лише 4.1 кв.м. площі місць загального користування. Крім того позивач не врахував інтереси та права інших мешканців квартири,якими є донька [PERSON] та малолітня онука [PERSON] Позовна вимога про вселення [PERSON] в спірну квартиру задоволена також бути не може,оскільки спільне користування цією квартирою неможливе за наявності вкрай неприязних відносин,які склались між ними. У випадку вселення позивача у квартиру,буде порушено її право власності,оскільки неможливо йому виділити у користування 21% від нежитлових приміщень. Крім того, зазначили,що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна,право власності на яке або право користування яким мають діти,необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування,що надається відповідно до закону. Заслухавши доводи сторін,з»ясувавши обставини справи,перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. В судовому засіданні достовірно встановлено,що [PERSON] є власником 21/100 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] визначено право власності на дану квартиру 79/100 частини(а.с.11-13). За даними технічної характеристики жилих і підсобних приміщень квартири вона складається: 1 кімната 17 кв.м.,2-а кімната 12.0 кв.м.,3-а кімната 7.7 кв.м.- жила площа квартири 36.7 кв.м. Кухня окрема площею 7.6кв.м.,ванна кімната 2.7 кв.м.,,туалет 1.3 кв.м.,коридор площею 7.4 кв.м. ,вбудована шафа 0.7 кв.м. (а.с.14-16). Частиною 1 ст.319 ЦК України,закріплено право власника на власний розсуд володіти,користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено,що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч.1,2 ст.358 ЦК України,право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном,що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно положень ст..391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. У відповідності до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України»Про практику застосування судами законодавства,що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок « №7 від 04.10.1991 року передбачено,що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий,суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями(квартирами,кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення(кухня,коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Частиною 3 ст.61 ЦПК України визначено,що обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 25.09.2013 року за [PERSON] визнано право власності на 21/100 частину,а за [PERSON] 79/100 частини спірної квартири. Вказане рішення набрало законної сили(а.с.11-12). Із оглянутої в судовому процесі цивільної справи №401/6216/13,провадження 2/401/234/14 за позовом [PERSON] до [PERSON],треті особи: КП «Власівські мережі»,УЖКГ Власівської селищної ради про виділення у натурі частки із майна,що є у спільній частковій власності та про вселення в квартиру(а.с.2,24,54,61,68) слідує,що позивач звертався до суду з відповідним позовом,але за його заявою ,ухвалою суду від 03.03.2014 року позов було залишено без розгляду. В журналі судового засідання від 24.02.2014 року (а.с.56-61) мається запис,що відповідачка не заперечує проти вселення [PERSON] до кімнати площею 7.7 кв.м. Суд вважає з огляду на зазначене за можливе визначити порядок користування спірною квартирою між співвласниками за варіантом запропонованим позивачем . В решті позовних вимог,а саме про вселення [PERSON] у спірну квартиру - відмовити, оскільки в судовому засіданні позивачем не було надано належних доказів відносно перешкод ,які чинить йому [PERSON] в користуванні його часткою власності. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial