Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач в травні 2016 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що між відповідачем [PERSON] та Банком 13.03.2007 року було укладено договір №К2А3АW01771117, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 13209.30 доларів США грн. на термін до 13.03.2014 року, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 22.03.2016 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем складає 59754.18 доларів США, з яких 9503.41 доларів США - заборгованість за кредитом, 9052.37 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1923.58 доларів США - заборгованість за комісією, 39274 82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Зважаючи на те, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2009 року з відповідачів було солідарно стягнуто 8832.32 доларів США заборгованості за кредитним договором на користь Банку, то різниця становить 50921.86 доларів США, що за курсом НБУ складає 1354521.48 грн. З метою забезпечення виконання зобов»язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки від 13.03.2007 року, відповідно до якого остання зобов»язалася відповідати перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] усіх його зобов»язань в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору. Крім того, відповідно до договору застави рухомого майна, відповідач [PERSON] передав в заставу Банку автомобіль [NUMBER], тим самим забезпечивши заставою зобов»язання за кредитним договором від 13.03.2007 року. Відповідачам було направлено вимогу із зазначенням невиконаних зобов»язань перед Банком, яка була залишена ними без задоволення, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд про солідарне стягнення з відповідачів на користь Банку заборгованості у розмірі 50921.86 доларів США, що за курсом НБУ 26.60 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.03.2016 року складає 1354521.48 грн. за кредитним договором від 13.03.2007 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову та просив суд про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON], яка діє також в інтересах відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги, просила суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також пояснила, що ще у 2011 році вони віддали транспортний засіб, що знаходився у заставі Банку для погашення заборгованості за кредитним договором і після цього Банк жодних претензій до них не висував, для неї та її чоловіка було несподіванкою те, що у 2016 році Банк знову звернувся з позовними вимогами про стягнення заборгованості. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом належним чином про день та час розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача по справі, оглянувши письмові матеріали справи судом було встановлено наступне. Між відповідачем [PERSON] та Банком 13.03.2007 року було укладено договір №К2А3АW01771117, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 13209.30 доларів США грн. на термін до 13.03.2014 року, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. (а.с. 12-14). ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2009 року було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто на користь Банку солідарно з відповідачів по справі 68008.86 грн. заборгованості за кредитним договором від 13.03.2007 року (а.с. 4). Станом на 22.03.2016 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем складає 59754.18 доларів США, з яких 9503.41 доларів США - заборгованість за кредитом, 9052.37 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1923.58 доларів США - заборгованість за комісією, 39274 82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Зважаючи на те, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2009 року з відповідачів було солідарно стягнуто 8832.32 доларів США заборгованості за кредитним договором на користь Банку, то різниця становить 50921.86 доларів США, що за курсом НБУ складає 1354521.48 грн., яку представник Банку просить стягнути з відповідачів на користь Банку. З метою забезпечення виконання зобов»язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки від 13.03.2007 року, відповідно до якого остання зобов»язалася відповідати перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] усіх його зобов»язань в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору. (а.с. 15). Крім того, відповідно до договору застави рухомого майна, відповідач [PERSON] передав в заставу Банку автомобіль [NUMBER], тим самим забезпечивши заставою зобов»язання за кредитним договором від 13.03.2007 року. (а.с. 86-88). Оскільки відповідачі свої обов»язки за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконують, що призвело до виникнення заборгованості, то позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно чинного законодавства, зокрема ст. ст. 549-550 ЦК України, встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання. Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов»язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання не допускається, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України. Відповідачі свої обов»язки за договором кредиту належним чином не виконували, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 1354521.48 грн. Поряд з цим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до акту опису і арешту майна від 13.03.2012 року державним виконавцем на виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2009 року, яким було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто на користь Банку солідарно з відповідачів по справі 68008.86 грн. заборгованості за кредитним договором від 13.03.2007 року, було накладено арешт на транспортний засіб «Деу Ланос», д/н [NUMBER] (а.с. 94-95). Як вбачається з повідомлення старшого державного виконавця Деснянського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 09.02.2017 року 05.11.2012 року державним виконавцем було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (стара редакція закону) у зв»язку із надходженням до Відділу заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання (а.с. 96). Станом на 26.10.2016 року виконавчий документ повторно не надходив до відділу для виконання (а.с. 79). Таким чином, з викладеного вище вбачається, що з моменту повернення виконавчого документа стягувачеві (ПАТ КБ «ПриватБанк») - 05.11.2012 року і до моменту звернення АВТ КБ «ПриватБанк» до суду - 17.05.2016 року пройшло більше ніж три роки, а тому трирічний строк для звернення позивача до суду з даним позовом закінчився у листопаді 2015 року. Згідно вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Outcome: dismissed