Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку зворотної вимоги (регресу). Мотивує свої вимоги тим, що 07 лютого 2013 року о 16 год. 16 хв. на пр. Перемоги в місті Києві [PERSON] керуючи автомобілем «Сузукі», р.н. [NUMBER] не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Хундай», р.н. [NUMBER], який було застраховано у ПАТ «ПРОСТО - страхування». Дана дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення водієм [PERSON] п. 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «Хундай», р.н. [NUMBER] було пошкоджено. На виконання умов договору страхування, позивач відповідно до страхового акту № 39414 від 28.02.2013 року виплатило власнику автомобіля «Хундай», р.н. [NUMBER] страхове відшкодування у розмірі 1874 гривні 32 копійки. Таким чином, як стверджує позивач фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з цим страховим випадком складають 1874 гривні 32 копійки. Позивач з посиланням на ст. 1191 ЦК України вважає, що [PERSON] повинен сплатити розмір виплаченого відшкодування, який в конкретному випадку становить 1874 гривні 32 копійки та вирішити питання про судові витрати. Представник позивача надав до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги та просила суд їх задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду заяву слухати справу у його відсутність та в задоволенні позову відмовити повністю. Крім того, надіслав до суду поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ/3267421 від 18.05.2012 року, зазначивши, що він не є належним відповідачем за даним позовом. Заслухавши представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, дійшов наступних висновків. Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 України із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. На даний час постанова суду є такою, що набрала законної сили. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до договору № 210426 добровільного страхування транспортних засобів, серії АТК від 23 квітня 2012 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «ПРОСТО-страхування» страхувальник застрахував у ПАТ «ПРОСТО-страхування» транспортний засіб «Хундай», р.н. [NUMBER]«Хундай», р.н. [NUMBER]. З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ/3267421 від 18.05.2012 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ СК «Лафорт» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого у розмірі 50000 гривень. Франшиза становить 0 гривень. Згідно платіжного доручення № 5978 від 04 березня 2013 року ПАТ «ПРОСТО-страхування» сплатило власнику транспортного засобу «Хундай», р.н. [NUMBER] страхове відшкодування у розмірі 1874 гривні 32 копійки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Позивач наполягав на стягненні майнової шкоди з відповідача [PERSON], а позовні вимоги до ПАТ СК «Лафорт» не пред'являв. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на статтю 1191 ЦК України, як на правову підставу для стягнення з [PERSON] суми майнової шкоди в порядку зворотної вимоги(регрес) виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги(регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Страхова виплата в силу Закону є страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності. В конкретному випадку фактичний розмір шкоди завданої власнику автомобіля «Хундай», р.н. [NUMBER] становить 1874 гривні 32 копійки, а страхова сума(ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну страхувальникомВолодченковим О.П. майну потерпілого, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ/3267421 від 18.05.2012 року становить 50000 гривень. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події(страхового випадку) виплатити другій стороні(страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму(страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, а тому суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «ПРОСТО-страхування» про стягнення майнової шкоди з відповідача [PERSON], у зв'язку з тим, що право позивача відповідачем не порушувалося. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed