Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 3608,02 грн., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 229,40 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25 травня 2007 року між банком та позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір № 003-060180250507. На підставі вказаного договору [PERSON] було відкрито картковий рахунок [NUMBER], надано платіжну картку, надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн., з лімітом кредитної лінії на рахунку в сумі 3608,02 грн., з погашенням заборгованості та зі сплатою відсотків за користування кредитом, зі строком дії картки - 12 місяців. Відповідно до п. 1.3 Договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Однак, відповідач прострочував зобов'язання, не виконав взяті на себе договором обов'язки і станом на 26 листопада 2013 року заборгованість [PERSON] становить 3608,02 грн., що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 30 січня 2014 року. В п. 4 прохальної частини позовної заяви міститься прохання розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2007 року між банком та позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір № 003-060180250507. На підставі вказаного договору [PERSON] було відкрито картковий рахунок [NUMBER], надано платіжну картку, надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн., з лімітом кредитної лінії на рахунку в сумі 3608,02 грн., з погашенням заборгованості та зі сплатою відсотків за користування кредитом, зі строком дії картки - 12 місяців. Відповідно до п. 1.3 Договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Однак, відповідач прострочував зобов'язання, не виконав взяті на себе договором обов'язки і станом на 26 листопада 2013 року заборгованість [PERSON] становить 3608,02 грн. В судовому засіданні встановлено, що сторони встановили строк дії картки - протягом 12 місяців. Відповідно п. 1.3 Договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договору, та не потребує підписання додаткових угод. Також сторони встановили обов'язок позивальника погашати заборгованість. По справі встановлено, що [PERSON] не виконував свої зобов'язання по сплаті кредиту та відсотків. Натомість, позивач даний факт до уваги не прийняв до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості не звертався, не зважаючи на те, що [PERSON] не виконував зобов'язання з погашення кредиту з березня 2010 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зазначена позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з постановою Верховного Суду України № 6-126цс13 від 26 листопада 2013 року сплив строків позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). При цьому, відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавця забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене мано тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, з огляду на сплив позовної давності, є всі підстави для відмови у позові.

Outcome: dismissed