Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивачем, [PERSON], через свого повноважного представника, адвоката [PERSON], предявлено позов до відповідача, [PERSON], згідно даних якого у межах залишених до розгляду позовних вимог згідно ухвали суду про відкриття провадження у справі сторона позивача просить розірвати договір довічного утримання, укладений 22 серпня 2006 року між позивачем (відчужувачем) [PERSON] та відповідачем (набувачем) [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Семенівської районної державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за номером 1905. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено про те, що позивач [PERSON], [INFO], проживала одиноко в житловому будинку, котрий на праві приватної власності разом з надвірними спорудами належав їй та розташований по вулиці Шкільній, будинок 19, в місті Семенівка Чернігівської області. Маючи похилий вік і слабкій стан здоровя, позивач потребувала догляду та іншої сторонньої допомоги. Похилий вік і стан здоровя позивача призвели до того, що 22 серпня 2006 року вона уклала договір довічного утримання з [PERSON], котра на час укладання договору проживала [INFO]. Згідно вказаного договору позивач повинна була передати у приватну власність відповідачеві належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, що вона і зробила. Це підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 серпня 2006 року, з котрого убачається, що власником житлового будинку розташованого по вулиці Шкільній, будинок 19, в місті Семенівка Чернігівської області, є відповідач [PERSON]. В свою чергу згідно договору довічного утримання відповідач [PERSON] повинна матеріально забезпечувати позивача, тобто щомісячно надавати позивачеві одну мінімальну заробітну плату. Також згідно договору відповідач мала утримувати позивача, а саме: забезпечувати триразовим калорійним харчуванням; постачати придатні для носіння одяг та взуття; здійснювати догляд та надання необхідної допомоги; надавати побутові послуги (прати постільну білизну, прибирати приміщення будинку, ремонтувати побутову техніку); забезпечувати лікувальними засобами і вчиняти інші менш важливі дії, направлені на утримання позивача. З самого початку укладання договору і до цього часу відповідач порушує свої зобовязання, передбачені п. 2 договору довічного утримання. Зокрема, жодного разу відповідачем позивачеві не надавалася матеріальна допомога у розмірі місячної мінімальної зарплати, ні єдиного разу з самого початку підписання договору не присилалися грошові перекази для матеріального забезпечення позивача. Починаючи з 22 серпня 2006 року, тобто з дати підписання договору і по цей час включно, відповідач два чи три рази всього приїжджала до позивача, мешкала по 7 - 10 днів та знову виїжджала до свого місця проживання, ніякої допомоги не надаючи позивачеві. Більш того, відповідач ображає позивача різними негарними словами, в тому числі і нецензурними. Це підтверджується листом, написаним відповідачем позивачеві, котрий додається до позову. З листа, який відповідач написала і відіслала позивачеві, також видно, що відповідач не бажає у подальшому бути обтяженою умовами договору і згідна на його розірвання. Позивач, маючи дуже похилий вік і незадовільний стан здоровя, бажає передати обовязки набувача іншій особі, яка б доглянула її до смерті. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, направила в суд свого представника [PERSON]. Представник позивача, адвокат [PERSON], у судовому засіданні позов підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечив та пояснив про те, що його довіритель є особою похилого віку. Через те, що вона не отримує від відповідача належне за договором довічного утримання, то існують усі правові підстави для розірвання згаданого договору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, письмової заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області, у судове засідання свого представника не направила, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов у частині залишених до розгляду позовних вимог задовольнити повністю на підставі наявних у справі даних та доказів за наступних обставин. Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Судом зясовано, що 22 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір довічного утримання (копія на а.с. 7-8), за умовами якого відповідач зобовязалася довічно утримувати позивача, а саме: забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою; залишити в її безкоштовному довічному користуванні будинок з приміщеннями, будівлями та спорудами. Крім того, за договором відповідач зобовязалася матеріально забезпечувати позивача і щомісячно передавати їй грошові кошти в розмірі 1 (однієї) мінімальної заробітної плати. У свою чергу, позивач зобовязалася передати у власність відповідачеві зазначений будинок. Також установлено, що позивач дійсно передала у власність відповідача будинок, розташований по вулиці Шкільній, будинок 19, в місті Семенівка Чернігівської області, про що свідчать відомості витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (копія на а.с. 10), за якими право приватної власності на цей будинок в цілому зареєстроване за відповідачем. Разом із тим, за доводами, викладеними у позовній заяві, позивач за власний рахунок харчувалася, забезпечувала себе одягом. Відповідач не надавала позивачеві допомоги у придбанні необхідного, грошима у розмірі обумовленої у договорі щомісячної суми не забезпечувала. Враховуючи такі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконувала свої обовязки за договором довічного утримання через що цей договір на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України підлягає безумовному розірванню на вимогу позивача за розглядуваним позовом. Беручи до уваги те, що позивач в силу вимог п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір на користь держави з відповідача у розмірі, обумовленому ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зважаючи на приписи ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, котрою передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved