Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №BLаЖГА00066809 від 26.08.2011 року, посилаючись на те, що відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 9500 гривень. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору виникла заборгованість в розмірі 23014,11 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в які позов визнає частково та просить зменшити розмір пені. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за цим договором з позичальника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 26 серпня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №BLаЖГА00066809 (а.с.6-13), за яким банк надав, а позичальник отримав грошові кошти в сумі 9500 гривень та зобов'язався погасити кредит до 26.08.2014 року. Умовами спеціальної частини кредитного договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 15 % річних за користування кредитом. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №BLаЖГА00066809 (а.с.4-5). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем станом на 19.08.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №BLаЖГА00066809 від 26.08.2011 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитним договором становить 23 014 гривень 11 копійок, в тому числі: 4 899,01 гривень - заборгованість по сплаті кредиту, 722,60 гривень - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 5,13 гривень - комісія за розрахункове обслуговування, 17 387, 37 гривень - неустойка. Належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз'яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як вбачається із довідки-розрахунку за оспорюваним кредитним договором пеня за несвоєчасне погашення платежів є неспівмірною із розміром основного боргу, так як значно перевищує розмір простроченого боргу та процентів, відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а тому сума нарахованої неустойки (в даному випадку пені) підлягає в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшенню до розміру, який суд вважає справедливим з огляду на ступінь невиконання позичальником грошового зобов'язання, а саме до 5000 грн. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову ПАТ «ВіЕйБі Банк», оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладання кредитного договору №BLаЖГА00066809 від 26.08.2011 року. Через порушення умов Договору з боку позичальника своєчасне погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом та відсотками, яку відповідач у добровільному порядку не погасив, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути: 23 014 гривень 11 копійок з яких 4 899,01 гривень - заборгованість по сплаті кредиту, 722,60 гривень - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 5,13 гривень - комісія за розрахункове обслуговування, 5000 гривень - неустойка. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивача було звільнено від його сплати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 530, 611, 612, 546 ч.1, 548 ч.1, 1050 ч.2, 1054 ч.2, 1166, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: partial