Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про зміну порядку користування житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді Шевчука О.П. від 04.09.2017року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON] про зміну порядку користування житловим приміщенням. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/10504/17-ц, номер провадження 2/754/1342/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді Шевчука О.П. 31.05.2018 року позивач подав до суду уточнення позовних вимог, які прийняти судом. З уточненої позовної заяви вбачається, що квартира [ADDRESS] була надана за рішенням виконкому Подільської районної ради народних депутатів від 19.02.1985року [PERSON] на сім'ю з трьох осіб: йому, його дружині - [PERSON], їх донці [PERSON], що підтверджується копією Ордеру № 5988 серії Б. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.11.1998 року вказана квартира належала на праві спільної власності в рівних долях [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON]. Власником особового рахунку був [PERSON] Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 09.12.1999 року було визначено порядок користування спірною квартирою [ADDRESS], яким позивачу з донькою була виділена в користування житлова кімната площею 11,7кв.м, батькам позивача - кімната площею 17,9кв.м. В листопаді 2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті залишився заповіт, відповідно до якого, [PERSON] заповів належну йому частку в квартирі [PERSON] На даний час власниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] [PERSON], якій належить 1/4 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, [PERSON] [PERSON], якій належить 1/4частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, [PERSON] (Відповідачка), якій належить 1/4 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло та 1/16 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину (в порядку ст. 1241 ЦК України), [PERSON], якому належить 3/16 частини спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За інформацією, яка міститься у Відділі з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, у вказаній квартирі зареєстровано та проживають п'ять осіб, а саме: [PERSON] [PERSON] (позивач), [PERSON] [PERSON] (чоловік позивача), [PERSON] [PERSON] (дочка позивача, співвласниця), [PERSON] [PERSON], [INFO] (дочка позивача) та [PERSON] (відповідач). Згідно технічного паспорту квартира складається із 2-х кімнат, що має загальну площу 49,1м2, жила площа - 29,7м2, складається з наступних окремих жилих кімнат: кімната № 7- площею 17,9м2, кімната № 6 - площею 11,8м2, кухня - площею 7,0м2; ванна кімната - площею 2,6м2; вбиральня-площею 1,0м2; коридор - площею 1,1м2; балкон - площею 1,2м2. Відповідач [PERSON], спірною квартирою не користується та в ній не зареєстрований. З моменту отримання права власності на частку в спірній квартирі, відповідач квартирою не цікавився, не оплачував комунальні послуги та послуги на утримання будинку та прибудинкової території. Разом зі своєю сім'єю він має інше місце проживання та реєстрації. Позивач з сім'єю змушені проживати в дуже скрутних житлових умовах. Тобто, на кожного з них, проживаючи в кімнаті розміром 11,8кв.м приходиться 2,9кв.м. В той же час, [PERSON], після смерті [PERSON] залишилась одна проживати в більшій кімнаті, житловою площею 17,9кв.м. Оскільки в добровільному порядку відповідачі відмовляються визначити порядок користування квартирою, тому позивач змушена звернутися до суду. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] [PERSON] Алексієм та двома доньками: [PERSON] [PERSON] та [PERSON] [PERSON], житлову кімнату площею 17,9кв.м з балконом під номером 7, а [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату під номером 6, площею 11,8кв.м. Позивач та представник позивача в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які міститься в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] повідомлялась належним чином про час, дату судового засідання, але в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив або будь-яку заяву до суду не направила. Відповідач [PERSON] 13.09.2018 року в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував, крім того зазначав, що проживати в спірній квартирі наміру не має. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціі, повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив винести рішення відповідно до чинного законодавства України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позовні вимоги. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] [PERSON] був присутній 18.06.2018 року та 11.07.2018 року в судових засіданнях, просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконкому Подільської районної ради народних депутатів від 19.02.1985 року [PERSON] та його сім'ї: [PERSON], [PERSON] надали квартира № [ADDRESS], що підтверджується Ордером серії [NUMBER]. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 02.11.1998 року квартира [ADDRESS], належать на праві спільної власності в рівних долях [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], видане Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради. Згідно технічного паспорту квартира складається із 2-х кімнат, що має загальну площу 49,1м2, жила площа - 29,7м2, складається з наступних окремих жилих кімнат: кімната № 7- площею 17,9м2, кімната № 6 - площею 11,8м2, кухня - площею 7,0м2; ванна кімната - площею 2,6м2; вбиральня-площею 1,0м2; коридор - площею 1,1м2; балкон площею 1,2м2. Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 09.12.1999 року було визначено порядок користування квартирою [ADDRESS], відповідно до якого виділена в користування житлова кімната площею 11,7кв.м - [PERSON] та [PERSON], кімната площею 17,9кв.м виділена в користування - [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 25.11.2014 року, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Відповідно до спадкової справи № 56856964, яка знаходиться в П'ятнадцятій Київській нотаріальній конторі [PERSON] заповів належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] - [PERSON]. Судом встановлено, що на даний час власниками квартири [ADDRESS] являються: - [PERSON] [PERSON], якій належить 1/4 частина квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло; - [PERSON] [PERSON], якій належить 1/4 частина квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло; - [PERSON] (Відповідачка), якій належить 1/4 частина квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло та 1/16 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину в порядку ст. 1241 ЦК України; - [PERSON], якому належить 3/16 частини спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в квартирі [ADDRESS] зареєстровано та проживають п'ять осіб, а саме: [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] [PERSON] пояснила, що хоче змінити порядок користування житловим приміщенням, так як відповідач [PERSON], спірною квартирою не користується та в ній не зареєстрований, не оплачує комунальні послуги та послуги на утримання будинку та прибудинкової території, чим створює суттєві перешкоди для позивача та членів її сім'ї в користуванні квартирою. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14. За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Отже, врахувавши, що між сторонами мали місце непорозуміння, в тому числі і щодо користування спірною квартирою, сторони не погодили в добровільному порядку порядок користування спірною квартирою, суд дійшов висновку про те, що порушене право позивача та її сім'ї підлягає захисту у судовому порядку. Разом з цим, приймаючи до уваги, що виділення в порядок користування відповідачам зумовлено згодою [PERSON], якій зазначив, що наміру проживати або користуватися кімнатою не збирається, а проживання [PERSON] в кімнаті під №6, площею 11.8кв.м буде одноособове, що не порушує її особисті права, суд вважає заможливим виділити у користування сторонам спору приміщення з максимально адекватним розміром їх часток у праві власності на квартиру [ADDRESS],виходячи з того, що встановлений порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників та надає можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток, виділених в користування, ідеальним часткам у праві власності, у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність при вирішенні судом питання про визначення порядку користування двокімнатною квартирою. Крім того, суд вважає за необхідним зазначити, що судове рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в рівних частинах, а саме по 320грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved