Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 29 червня 2002 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 727. В шлюбі народилось троє дітей, син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], 10.11.2009 та дочка [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружнє життя не склалось, через втрату взаєморозуміння і добрих почуттів один до одного. Сторони спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. За наведених обставин просить шлюб розірвати, малолітніх дітей залишити на проживанні з нею. Позивачка в судове засідання не зявилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить розглянути справу за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про одруження серії І-НМ № 082462 від 29 червня 2013 року (а.с.6) сторони зареєстрували шлюб 29 червня 2002 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що зроблено відповідний актовий запис за № 727. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, малолітніх дітей залишити проживати з матірю. Прізвище при реєстрації розірванні шлюбу Сафонова не змінювати на дошлюбне. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved