Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач Державна установа «Кримський медичний університет ім. С.І. Георгієвського», діючи в інтересах Міністерства охорони здоров'я України, звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за навчання у розмірі 24225 грн. 00 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.09.2000р. між Державною установою «Кримський державний медичний університет імені С.І.Георгієвського » і [PERSON] був укладений договір №256/2000 про підготовку фахівця з вищою освітою. У 2006 році [PERSON] закінчив університет, і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа». Згідно з умовами Договору про підготовку фахівця з вищою освітою, укладеного між сторонами, Університет прийняв на себе зобов'язання по навчанню студента [PERSON] на першому медичному факультеті за спеціальністю «Лікувальна справа», а студент, в свою чергу, зобов'язаний після закінчення навчання прибути за місцем направлення і відпрацювати не менше 3 років. Після отримання диплома лікаря і проходження інтернатури, був направлений на роботу на посаді лікар - отоларинголог в Ленінську центральну районну лікарню. Однак, [PERSON] за місцем розподілу не прибув, чим порушив умови договору. За період навчання з коштів державного бюджету студенту [PERSON] була виплачена стипендія в розмірі 3446,25 грн. Крім того, згідно калькуляції вартості навчання одного студента в Кримському державному медичному університеті на бюджетній формі на підготовку студента з коштів державного бюджету було витрачено 20779,00 грн. Всього з державного бюджету на підготовку [PERSON] було витрачено 24225,00 грн. Позивач, посилаючись на неналежне виконання договірних зобов'язань студентом, просить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України суму заборгованість за навчання у розмірі 24225 грн. Ухвалою суду від 25.12.2013 року, в якості третьої особи у справі, судом за клопотанням представника позивача, залучено Міністерство охорони здоров'я АРК. Представник позивача за довіреністю - Бедаш Ю.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. На підставі вищевикладеного позовні вимоги просила задовольнити. Наголосила, що відповідач навчався за державні кошти, у зв'язку з чим, відповідно до взятого на себе зобов'язання, після закінчення навчання повинен був відпрацювати державі три роки, але, в порушення взятих зобов'язань, пішов працювати у комерційну структуру. Представник відповідач за довіреністю - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснивши, що дійсно позивач укладав вищезазначений договір з позивачем на отримання освіти. Однак, у відповідності до пропозиції щодо працевлаштування вказана вакансія в Ленинській ЦРЛ - «врач-отоларинголог», але згідно із сертифікатом лікаря-спеціаліста, відповідач є лікарем за спеціальністю хірург. Іншого направлення кудись як «лікарем-хірургом», йому не видавалося, у зв'язку з чим, в нього не виник обов'язок працевлаштування у вказану лікарню. Крім того, вважала, що позивач пропустив строк позовної давності на пред'явлення до відповідача позовних вимог. Представники третьої особи за довіреностями - Єрохіна Т.В. і Слащова О.В. заявлені до відповідача позовні вимоги підтримали, вважали їх такими, що підлягають задоволенню. Додатково пояснили, що направлення на працевлаштування видається один раз, і вакансія у вказані лікарні була, відповідачу не відмовлено у працевлаштуванні, він взагалі до лікарні не прибув. Щодо зміни спеціальності, то це не позбавляло його обов'язку та необхідності прибути за розподіленням. Суд, вислухавши представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана здійснити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші й т.ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має повне право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст.ст. 610, 614 ЦК України, встановлено, що порушенням зобов'язання є його неналежне виконання, обумовлене наявністю провини боржника. Судовим розглядом встановлено, що 01.09.2000 року між Державної установою «Кримський медичний університет ім. С.І. Георгієвського» та відповідачем укладений Договір №256/2000 про підготовку фахівців з вищою освітою (а.с.3). Відповідно до умов Договору, позивач взяв на себе зобов'язання забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку спеціаліста з вищою освітою згідно учбового плану, програми та вимогам кваліфікаційних характеристик спеціаліста, на що відповідач [PERSON] зобов'язався володіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою спеціаліста по направленню медицина зі спеціальністю лікаря, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення та відпрацювати не менш ніж три роки, у разі відмови їхати за призначенням відрахувати в держбюджет вартість освіти у встановлено порядку. Відповідно до копії диплому спеціаліста, [PERSON] закінчив у 2006 році Кримський державний медичний університет ім. С.І. Георгієвського і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікаря, та був направлений на роботу на посаду лікаря - отоларинголога Ленінської ЦРЛ (МОЗ АР Крим) (а.с.3-4). У відповідності до Списку працевлаштування персонально кожного випускника Кримського державного медичного університету ім. С.І. Георгієвського у 2006 році, [PERSON] зі спеціальністю лікувальнасправа, яку одержує випускник після закінчення навчання, направлений на посаду лікаря - отоларинголога в Ленінську ЦРЛ (а.с.31). Заявою від 07.07.2006 року до МОЗ АРК, [PERSON] просив перерозподілити його по спеціальності загальна хірургія, з подальшим працевлаштуванням в Ленінській ЦРЛ, де зобов'язався відпрацювати три роки (а.с.59). З Наказу Міністерства охорони здоров'я АР Крим №20-І від 19.06.2006 року вбачається, що лікаря - хірурга, випускника 2006 року Кримського Державного медичного університету, медичного факультету направлено в розпорядження Ленінської ЦРБ працевлаштування по спеціальності після проходження інтернатури (а.с.61). Згідно з частиною 2 статті 52 Закону України «Про освіту», випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На виконання вищезазначеної норми Закону, був розроблений Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992. Відповідно до п.4 Порядку, керівники вищих навчальних закладів після зарахуванням осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоди. Згідно з угодою випускник зобов'язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою та відпрацювати у замовника не менше трьох років, в вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. Відповідно до приписів ст. ст. 627-239, 526 ЦК України сторони є вільними в укладені договору та визначені його умов. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Після проходження інтернатури, [PERSON] видано свідоцтво лікаря - спеціаліста, відповідно до якого він атестувався на визначення знань та практичних навиків в атестаційній комісії при Кримському державному медичному університеті і наказом по Кримському державному медичному університету від 22.06.2009 року за №1155, йому присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю хірургія (а.с.20). Проте, по місцю розподілу, згідно з пропозицією щодо працевлаштування, він не прибув, що було встановлено в результаті проведення перевірки, проведеної ГФІ в АР Крим, у зв'язку із чим на ВУЗ був покладений обов'язок відшкодувати заподіяний матеріальний збиток, стягнувши суму витрачених державним бюджетом коштів. Відповідно до п.2 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Кабінетом міністрів України №922 від 22.08.1996 року, випускники вищих навчальних закладів, яким присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою різних освітньо-кваліфікаційних рівнів і які працевлаштовані на підставі направлення на роботу, вважаються молодими фахівцями протягом трьох років з моменту укладення ними трудового договору із замовником. Час навчання в інтернатурі до цього терміну не включається. Таким чином, відповідачем були порушені п.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 року і умови Договору між відповідачем та ВУЗом. 23.08.2013 року відповідачу [PERSON] була направлена претензія з проханням пояснити причину не відпрацювання належних 3 років після закінчення інтернатури після закінчення навчання в інтернатурі (а.с.5). За період навчання із коштів державного бюджету студенту була виплачена стипендія у розмірі 3446, 25 грн. (а.с.6). Крім того, згідно з калькуляцією вартості навчання одного студента в Кримському державному медичному університету на бюджетній формі на підготовку студента [PERSON] із коштів державного бюджету було витрачено 20779 грн. (а.с.7). На підставі п.14 Постанови КМУ № 992 від 22.08.1996 року, а також умов Договору, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати державі суму витрат, понесених на її підготовку в якості фахівця з вищою освітою. Доводи представника позивача щодо не приїзду [PERSON] до місця направлення у зв'язку з невідповідністю посади в направленні з фактичною спеціальністю, спростовується доказами наявними в матеріалах справи. Посилання представника відповідача на наявність вини МОЗ України або МОЗ АРК в невиконанні відповідачем свого обов'язку суд вважає неспроможними. Навчаючись за державні кошти, відповідач вже в момент укладення Договору знав про свій обов'язок відпрацювання у державній медичній установі три роки. Відмова Ленінської ЦРЛ в працевлаштуванні відповідача, у тому числі з приводу відсутності в них вакансії для [PERSON] як лікаря - хірурга, суду не надана. Як встановлено, він взагалі до лікарні не звертався, працевлаштуватися не пробував. Крім того, про видачу іншого направлення для працевлаштування із заявами або клопотаннями ні до кого не звертався. Крім того, судом, з метою виконання вимог процесуального закону про повноту та всебічність розгляду справ, була визнала обов'язковою явка відповідача до суду для надання особистих пояснень з приводу заявлених позовних вимог, зважаючи на зміну ним спеціальності, отримання направлення на працевлаштування, відмови у видачі повторного направлення, можливих його звернень з цього приводу до МОЗ України із заявами, з'ясування причини неприбуття його до Ленінської ЦРЛ, і т.ін. Але, відповідач участь у судовому засіданні проігнорував, до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим, суд розглядав справу на підставі наявних письмових доказів з цих питань. Таким чином, позовні вимоги Державної установи «Кримський державний університет імені С.І. Георгієвського» до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо строку позовної дасності, то суд не вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки, по-перше, як пояснив представник позивача, такий обов'язок здійснювати контроль за студентами, які не виконують зобов'язання перед державою виник в них у 2012 році, до цього займалося цим за МОЗ АРК, а, по-друге, лише в червні 2013 року, як встановлено, при проведенні перевірці ГФІ в АР Крим було виявлено не з'явлення відповідача до місця працевлаштування. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача на відшкодування судових витрат 242, 25 грн. На підставі викладеного, ст.52 ЗУ «Про освіту», ст.ст. 525, 526, 610, 614, 625, 629 ЦК України, Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996 року,

Outcome: approved