Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Мотивував свої вимоги тим, що між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» 24.12.2007 року було укладено договір поруки SR-CNL-201/144/2007. Згідно договору поруки вона, як поручитель зобов'язалася перед кредитором - ПАТ «ОТП Банк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником - [PERSON] зобов'язань, щодо сплати кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі № CNL-201/144/2007 від 24 грудня 2007 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Також до вказаних договорів в подальшому було укладено додаткові угоди. 29 листопада 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Як зазначає позивач, останній платіж [PERSON] було здійснено в травні 2012 року, а в подальшому сплачувати заборгованість за договором кредиту перестав. Таким чином, починаючи з 24 червня 2012 року [PERSON] вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та отримав вимогу Банку про погашення заборгованості в повному обсязі відповідно до п. 2.1.5.1 додаткового договору від 20 квітня 2010 року. Позивач вважає, що кредитор мав право звернутися до поручителя у строк до 24 грудня 2012 року з вимгою про виконання зобов'язання за договором поруки, а оскільки такого звернення не відбулося то відповідно договір попуки вважається припиненим. При цьому позивач зазначає, що сама по собі умова догвора про дію поруки до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 Цивільного кодексу України. З посиланням на позовну заяву та докази надані до неї позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати припиненим договір поруки № SR-CNL-201/144/2007 від 24 грудня 2007 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив суд її задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання надіслав письмові заперечення, у яких просить суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю. Треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлялась судом за адресою місця проживання. Клопотань про відкладення справи до суду не надсилали, а тому суд вважає за можливе вирішити справу у їх відсутність. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» 24.12.2007 року було укладено договір поруки SR-CNL-201/144/2007. Згідно договору поруки вона, як поручитель зобов'язалася перед кредитором - ПАТ «ОТП Банк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником - [PERSON] зобов'язань, щодо сплати кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі № CNL-201/144/2007 від 24 грудня 2007 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 20 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № CNL-201/144/2007 від 24 грудня 2007 року. 21 липня 2011 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір № 1 до договору поруки SR-CNL-201/144/2007 від 24 грудня 2007 року. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчилюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язань у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відповідно до умов кредитного договору № CNL-201/144/2007 від 24 грудня 2007 року, строк остаточного повернення кредиту визначено 24 грудня 2022 року. На погляд суду за наявності встановленої умови між сторонами про строк остаточного повернення кредиту, а саме 24 грудня 2022 року, в конкретному випадку строк пред'явлення вимог до кредитора необхідно обчислювати починаючи із зазначеної дати. Також судом враховується, що правовідносини за договором кредиту є такими, що на день розгляду справи тривають. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд вважає необхідним також зазначити наступне. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути у тому числі - припинення правовідношення. Позивач же звертаючись до суду із даним позовом просить суд визнати припиненим договір поруки № SR-CNL-201/144/2007 від 24 грудня 2007 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], тобто остання звернулась до суду за захистом цивільного права та інтересу у непередбачений статтею 16 Цивільного кодексу України спосіб захисту свого цивільного права, що відповідно є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed