Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.12.2012 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування. Відповідач ухиляється від виконання зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку із цим у нього утворилася заборгованість в розмірі 42 099 грн. 75 коп. з яких: 2352 грн. 33 коп. заборгованість за кредитом, 33 438 грн. 70 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3827 грн. 78 коп. пеня, 500 штраф (фіксована частина), 1980 грн. 94 коп. штраф (процентна складова). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів наведених у позовній заяві, додатково пояснив, що строк дії картки закінчився в березні 2016 року. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечила, суду пояснила, що відповідач хворіє з 2013 року, оскільки переніс важку ЧМТ 15.05.2013 року, лікувався в ОПНЛ № 3 в 2017 році. Жодного платежу на погашення кредиту в 12.06.2014 року році, як вказано в розрахунку, він не здійснював, оскільки фізично не міг цього зробити внаслідок хвороби. Просила в задоволенні позову відмовити та застосувати позовну давність, оскільки позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 24.12.2012 року відповідач [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.6). Із вказаної заяви не вбачається яку суму кредиту отримав відповідач чи який кредитний ліміт йому встановлено, який розмір відсотків встановлено за користування кредитом у випадку його отримання, термі дії картки також не вказано. У заяві зазначено, що відповідач погоджується та ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, але у [PERSON] з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не вбачається який розмір кредиту отримав відповідач та коли він був перерахований на його картку (а.с.7). Крім того, невідомо, який саме варіант кредитної карки «Універсальна» - 30 днів пільгового періоду чи 55 днів пільгового періоду було надано відповідачу, не вказано з якого часу діють такі Тарифи обслуговування кредитних карт. Із пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг також не вбачається який кредит чи кредитний ліміт надано відповідачу, а сума наданого кредиту є істотною умовою кредитного договору. Доказів того, що відповідачу було надано кредит у розмірі 2100 грн. представником позивача суду не надано. Представником відповідача на ухвалу суду про витребування інформації було надано розрахунок заборгованості (а.с.73-83) та довідку про номер та термін дії карки (а.с.84), але із вказаних документів також не вбачається яка сума кредиту надана відповідачу і чому саме такі відсотки нараховано. Ксерокопію карки суду не надано. Також не надано первинні банківські документи, які б підтверджували видачу кредиту, факти нарахування-погашення процентів та комісій. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обовязком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А в ч. 3 ст. 81 ЦПК України зазначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Представник відповідача посилалась на те, що відповідач не вчиняв платежі, які зазначені у розрахунку, просила витребувати докази про вчинення таких платежів у позивача, але представник позивача на ухвалу суду про витребування доказів таких документів не надав. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач суду не надав. Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, то судом встановлено наступне. Договір було укладено 24.12.2012 року шляхом підписання Анкети-заяви. Згідно довідки позивача строк дії карки встановлено до березня 2016 року. Як вбачається із [PERSON] з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» позичальник сплачує обовязковий щомісячний платіж 7% від заборгованості (а.с.7). Отже, договором встановлено щомісячні платежі, то строк позовної давності слід рахувати щодо кожного щомісячного платежу окремо, а не від закінчення строку дії карки. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що в силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на те, що факт звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної даності, представник відповідача наполягає на застосуванні позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування. Позивачу було відомо, що відповідач не здійснює погашення кредиту та відсотків, а згідно договору він повинен був сплачувати використаний кредит щомісяця у розмірі встановленому Тарифами. Підтверджуючих документів сплати кредиту відповідачем представник позивача суду не надав. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 91 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, після спливу строку кредитування, банк має право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої\~статті 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~Отже, клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності є обґрунтованим. \~ \~ \~ \~Але, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у звязку з його необґрунтованістю, недоведеністю факту отримання/перерахування кредитних коштів, не обґрунтованістю суми нарахованих відсотків та пені. Щодо суми пені, то позивачем також пропущено строк позовної давності щодо її нарахування. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати не підлягають поверненню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 256, 258, 263, 267, 1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed