Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі в власність АТ «Дельта Банк». Позов мотивує тим, що 01 лютого 2006 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 14/П-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 29\~000,00доларів США з розрахунку 15,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з «01» лютого 2006 року по «31» січня 2011 року. [PERSON] свої зобовязання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, [PERSON] передає (відступає) [PERSON] права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого [PERSON] замінює [PERSON] як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі [PERSON] [PERSON] прав вимоги до боржників, [PERSON] переходить (відступається) право вимагати (замість [PERSON]) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання кредиту іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] передали у іпотеку нерухоме майно, за договором іпотеки № Б/н від 01.02.2006 року: трьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом з приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської Ради 17.01.2003 року згідно з його розпорядженням (наказом) від 17.01.2003 р. № 554-р і зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 20 січня 2003 року, номер запису 6221, в книзі 46д, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1365138 від 05 червня 2003 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору, однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 05.06.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі 822 671,98 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 437 621,08 грн.; суми заборгованості за відсотками 188 013,05 грн.; пені 182 072,95 грн; суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 10 467,71 грн.; суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 4 497,19 грн. Враховуючи вищенаведене, просить суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 822 671,98 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 437 621,08 грн.; суми заборгованості за відсотками 188 013,05 грн.; пені 182 072,95 грн; суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 10 467,71 грн.; суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 4 497,19 грн. за кредитним договором № 14/П-06 від 01.06.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки з [PERSON] та [PERSON], а саме: трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. Представник позивача в судове засідання не зявився, та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 01 лютого 2006 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 14/П-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 29\~000,00доларів США з розрахунку 15,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з «01» лютого 2006 року по «31» січня 2011 року. [PERSON] свої зобовязання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, [PERSON] передає (відступає) [PERSON] права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого [PERSON] замінює [PERSON] як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі [PERSON] [PERSON] прав вимоги до боржників, [PERSON] переходить (відступається) право вимагати (замість [PERSON]) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання кредиту іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] передали у іпотеку нерухоме майно, за договором іпотеки № Б/н від 01.02.2006 року: трьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом з приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської Ради 17.01.2003 року згідно з його розпорядженням (наказом) від 17.01.2003 р. № 554-р і зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 20 січня 2003 року, номер запису 6221, в книзі 46д, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1365138 від 05 червня 2003 року. \~ \~ \~ \~Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору, однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 05.06.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі 822 671,98 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 437 621,08 грн.; суми заборгованості за відсотками 188 013,05 грн.; пені 182 072,95 грн; суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 10 467,71 грн.; суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 4 497,19 грн. За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону на іпотекодержателя покладається обовязок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору встановленої форми із зазначенням строку, протягом якого боржнику слід усунути порушення і який не повинен бути меншим ніж тридцять днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Надіслання такого повідомлення є обовязковою передумовою для початку звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки Оскільки [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе за кредитним договором зобовязання, що виразилося у неповерненні кредитних коштів згідно з умовами договору та графіку платежу та призвело до утворення заборгованості і порушення прав позивача як кредитора, то вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає до задоволення. З наданих представником позивача доказів вбачається, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.2 Договору Іпотеки банком направлялася відповідачам та основному боржнику 12 червня 2015 року, позивач ставив перед боржником питання про виконання основного зобовязання. Наведене свідчить про те, що іпотекодержателем дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки та направлено письмову вимогу іпотекодавцю, передбачену ст.35 Закону «Про іпотеку». Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпокодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Статтею 39 Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. За таких обставин справи та відповідно зазначених норм матеріального права і положень договору іпотеки, суд приходить до висновку про наявність у даному випадку у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України Про іпотеку\~ у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір\~ вимог та всі його складові,\~ що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Однак, з 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до\~ задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved