Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом та просить стягнути з відповідача проценти за користування чужими коштами в сумі 13722грн., інфляційне збільшення суми боргу в сумі 25398,65грн., три відсотки річних в сумі 1893,64грн., витрати на правову допомогу та судовий збір. Свої вимоги мотивує наступним. 12.08.2014р. між ним та відповідачем укладено договір фінансового лізингу. Предметом якого був трактор та картоплекопачка. Він сплатив відповідачу обумовлені договором платежі. Відповідач умов договору не виконав та не передав йому трактор. Рішенням Сокальського районного суду від 12.05.2015р. з відповідача на його користь стягнуто сплачені ним кошти. Дане рішення відповідачем виконано лише 29.01.2016р. До того часу відповідач незаконно користувався його коштами, чим завдав йому матеріальні збитки. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню відсотки в розмірі облікової ставки Національного банку України, індекс інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав. Навів суду обставини, викладені в позові. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.1048 ЦК України, якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З договору фінансового лізингу від 12.08.2014р. вбачається, що позивач [PERSON] зобовязався сплатити відповідачу [PERSON] «Лізингова компанія «Автофінанс» комісійну винагороду за організаційні заходи в розмірі 10% від вартості предмета лізингу (мінітрактора), аванс в розмірі 50% від вартості предмета лізингу, та комісійну винагороду за передачу предмета лізингу в розмірі 3% вартості мінітрактора. Із доданої до матеріалів справи квитанції від 12.08.2015р. на суму 25 000,00грн., квитанції від 18.08.2014р. на суму 15 500грн., та квитанції від 08.09.2014р. на суму 2 812,50грн. вбачається, що позивач належним чином виконав умови договору фінансового лізингу. З рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12.05.2015р. вбачається, що відповідач [PERSON] «Лізингова компанія «Автофінанс» не виконав умов вищевказаного договору лізингу та не передав позивачу [PERSON] предмета договору (мінітрактора). Судом позов задоволено повністю. З відповідача стягнуто на користь позивача 43312,50грн. сплачених ним на виконання договору лізингу та відсотки в сумі 2107,47грн. за користування цими коштами за період з 01.03.2015р. по 01.04.2015р. Дані кошти на виконання рішення суду відповідачем повернуто [PERSON] 28.01.2016р., що стверджується випискою по картковому рахунку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив умови договору та безпідставно користувався грошовими коштами позивача. Тому, [PERSON] має право вимоги про стягнення з товариства відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України, суми інфляційного збільшення боргу та трьох відсотків річних за період з моменту внесення позивачем обумовлених договором коштів на розрахунковий рахунок відповідача (з 12.08.2014р.) і до моменту виконання вищевказаного рішення суду про стягнення цих коштів на користь позивача (по 28.01.2016р.). Однак, судом вже стягнуто відсотки за період з 01.03.2015р. по 01.04.2015р., а тому це період суд не враховує при розрахунку відсотків за користування грошовими коштами позивача. Позивачем, на виконання вимог ст.10 ЦПК України представлено суду розрахунок відсотків (виключенням періоду з 01.03.2015р. по 01.04.2015р.) в сумі 13722грн., інфляційного збільшення суми боргу в сумі 25398,65грн. та трьох відсотків річних в сумі 1893,64грн. В той же час, судом встановлено, що відповідач повернув кошти 28.01.2016р., а не 29.01.2016р., як зазначає позивач. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір відсотків до 13695,90грн., інфляційного збільшення суми боргу та трьох відсотків річних до 1887,11грн. З наданим позивачем розрахунком інфляційного збільшення суми боргу суд повністю погоджується. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: partial