Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання договору страхування недійсним в якому вказав, що 18.08.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №06-Z01-040-02941 добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави. Предметом страхування є автомобіль «Opel Vectra» д.н.з. [NUMBER]. Вигодонабувачем за договором страхування є третя особа ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки предмет страхування на момент укладання договору страхування перебував в заставі третьої особи на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №16-77/07-А від 09.02.2007 року. 28.02.2011 року відповідачем було повідомлено позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 26.02.2011 року в результаті якої було пошкоджено застрахований автомобіль, після чого 07.09.2011 року позивачем було виплачено відповідачу страхове відшкодування в розмірі 2 915,84 грн. 10.08.2011 року відповідачем знову було повідомлено позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.08.2011 року та в результаті якої було знову пошкоджено застрахований автомобіль. Однак позивачем дорожньо-транспортну пригоду від 10.08.2011 року не було визнано страховим випадком, оскільки відповідач не надав всіх необхідних документів, передбачених договором страхування. Крім того позивач вказує, що в провадженні Святошинського районного суду м.Києва перебуває справа за позовом [PERSON] до ТДВ СК «Альфа-Гарант», третя особа: ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача, обов'язок виконати страхову послугу щодо відшкодування страхового випадку, під час розгляду якої відповідач повідомив, що жодної заяви про настання дорожньо-транспортної пригоди не надавав та про ДТП від 26.02.2011 року йому нічого відомо не було, оскільки на момент настання зазначеної ДТП автомобіль «Opel Vectra» перебував в користуванні [PERSON], який керував автомобілем на підставі довіреності від 17.08.2009 року. Також відповідач повідомив, що договір страхування ним особисто не підписувався та заява про укладення зазначеного договору ним не подавалась, у зв'язку з чим, відповідач не погоджується з умовами договору страхування. Посилаючись на те, що при укладанні договору страхування між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, позивач просить суд визнати недійсним договір №06-Z01-040-02941 добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави від 18.08.2010 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, крім того пояснив, що договір є укладеним, якщо між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а оскільки зазначений договір був підписаний не відповідачем, а третьою особою [PERSON], узгодити всі умови договору з відповідачем не вдалось можливим на підставі чого, договір страхування має бути визнано недійсним. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що не заперечує факту підписання спірного договору не відповідачем, а його представником за довіреністю щодо питань експлуатації належного відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER]) - [PERSON], який діяв від його імені. Крім того, в матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача в яких зазначено, що договір страхування не може бути визнаний неукладеним або недійсним, оскільки він підписаний та виконувався сторонами договору. Зазначав, що відповідач не погоджується лише із порядком нарахуванням франшизи та визначення порядку нарахування фізичного зносу. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися. Представники сторін не заперечували проти розгляду справи за відсутності третіх осіб. Дослідивши матеріали справи, пояснення представника позивача та представника відповідача, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 17.08.2009 року відповідачем на ім'я третьої особи [PERSON] було видано довіреність щодо питань експлуатації належного відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER]). Зазначеною довіреністю визначено ряд повноважень третьої особи [PERSON], які він може здійснювати від імені відповідача з приводу експлуатації зазначеного вище транспортного засобу, в тому числі зазначено, що третя особа [PERSON] має право укладати від імені відповідача й договори страхування із страховими компаніями та отримувати страхові виплати (а.с.50). Відповідно до акту приймання-передачі від 17.08.2009 року, відповідач передав у керування [PERSON] автомобіль «Опель» д.н.з. [NUMBER] (а.с.54). 18.08.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №06-Z01-040-02941 добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави (а.с.24-25). Згідно постанови №3-2278/2011 від 08.09.2011 року Залізничного районного суду м. Сімферополь АР Крим, 10.08.2011 року в м. Сімферополь по бульвару Леніна, 5/7 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Опель д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті якої зазначений автомобіль було пошкоджено та [PERSON] було визнано винним у вчиненні даного правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с.55). Відповідно до довідки №1064 від 23.05.2014 року, виданої ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивачем було виплачено відповідачу страхове відшкодування згідно страхового акту №СТ/11/0146 до договору №06-Z/01-040-02941 від 18.08.2010 року в розмірі 2 915,84 грн. (а.с.41). В судовому засіданні представник позивача визнав факт того, що на момент укладення спірного договору третя особа [PERSON] мав повноваження на його укладення від імені відповідача. Дійсність спірного договору підтверджується його виконанням зі сторони позивача щодо виплати ним страхового відшкодування після ДТП, яке сталося 26.02.2011 року. Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно із ст.240 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Як на підставу для недійсності спірного договору, представник позивача посилався на те, що третя особа [PERSON] під час його укладення перевищив свої повноваження, які були визначені довіреністю та в подальшому, не узгодив укладення такого договору з відповідачем. З таким висновком представника позивача суд погодитися не може виходячи із наступного. Відповідно до приписів ч.1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків; 7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. З пояснень представника відповідача вбачається, що спірний договір був укладений у зв'язку із фактичними вимогами банку щодо страхування предмету застави, і його укладення було умовою кредитного договору та отримання кредитних коштів. Таким чином, з пояснень представника відповідача слідує, що навіть у разі укладення спірного договору не третьою особою [PERSON], а самим відповідачем, його б умови змінені не були. За таких обставин, враховуючи факт того, що на момент укладення спірного договору дія довіреності на ім'я третьої особи [PERSON] відповідачем припинена не була, вона передбачала можливість укладення договорів страхування та отримання страхових виплат то підстав стверджувати, що [PERSON] під час укладення спірного договору діяв з перевищенням своїх повноважень, що визначені довіреністю немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed