Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до громади с. Келеберда в особі Келебердянської сільської ради Канівського р-ну про визнання права власності на домоволодіння по спадкуванні. У позові позивач вказала, що [INFO]. померла його дружина [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на майно: земельна ділянка 2,30 га та будинок з прибудовою, сарай вартістю 15561 грн. Земельний пай ним було успадковано шляхом подання заяви в Канівську державну нотаріальну контору. Разом з цим виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Саме тому позивач змушений звернутися до суду. В дружини є дочка, яка проживає в Росії, про день смерті матері знала і в шестимісячний строк не звернулася з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Просить визнати за ним право власності на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. Позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 03.09.2014 року (а.с.12) в судове засідання не з'явилися надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача - територіальної громади с. Келеберда в особі Келебердянської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно із ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема: - з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.05.2014р. (а.с.06), що [PERSON] померла [INFO] в с. Келеберда Канівського р-ну Черкаської області; - з повторного свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.05.1914 року (а.с.5), що дружиною [PERSON] була [PERSON]; - з копії довідки Келебердянської сільської ради № 215 від 03.07.2014 року, що [PERSON], 1937 р.н. дійсно зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України). Крім цього, судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не заперечує проти визнання права власності за [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON], з повідомлення державного нотаріуса Канівського державної нотаріальної контори від 11.09.2014 року, що після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняв [PERSON] (а.с.19-21). З огляду на викладене та з урахуванням зібраних у справі доказів суд дійшов висновку про можливість задоволення позову та визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і право чинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або право чинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», №1952-1У від 01.07.2004 року передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог, і його доводи знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved