Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області 20.10.2016 року з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій зазначає,\~ що\~\~ 23.08.2016 року він, на підставі договору купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського округу Запорізької області [PERSON], придбав у приватну власність частку квартиру в розмірі 59/100 за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, бул. Юності[ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23.08.2016 року. Відповідно до п.12 Договору купівлі-продажу, 59/100 частини квартири, що продається, буде звільнена від речей домашнього вжитку, які в ній знаходяться та належать продавцю, не пізніше 23.08.2016 року. Протягом тижня з моменту укладення цього договору продавець зніметься з реєстрації місця проживання у квартирі, що продається та зніме інших зареєстрованих у ній осіб, здійснить повну оплату комунальних послуг і споживання електроенергії та передасть повний комплект ключів від квартири. Відповідач в порушення умов договору самостійно не знявся з реєстраційного обліку в строк до 23.08.2016 року. Реєстрація відповідача в квартирі позивача перешкоджає їй в реалізації своїх прав як власника житла, тобто у володінні і розпорядженні майном на свій розсуд. Просить суд усунути перешкоди в реалізації прав власника шляхом визнання відповідача втратившим право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняття його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Справу розглянути за останнім відомим місцем проживання відповідача. А також просить стягнути з відповідача витрати повязані з оплатою правової допомоги. В судове засідання позивач та представник позивача, який діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.7,8) не зявилась, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити (а.с.29). Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності (а.с.17). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надав, на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою пошти, які надсилалися судом на адресу проживання відповідача зазначену в позовній заяві (а.с.14, 25, 26), яка збігається з місцем реєстрації відповідача зазначеної в повідомленні з Сектору реєстрації Енергодарської міської ради в Запорізькій області (а.с.16). Відповідно до ч.1ст.77\~ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України\~ - відповідач повідомлений\~ про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від нього не надійшло, відповідно до вимог ст.ст.169, 224\~ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, за останнім відомим місцем проживання, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах докази, суд дійшов наступних висновків: Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно умов Договору купівлі-продажу, відповідач [PERSON] передав у власність [PERSON] і сплатив грошову суму за належну [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності 59/100 частини квартири [ADDRESS] (а.с.4-5), згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру [PERSON] (позивачу по справі) належить на праві приватної власності 59/100 частини квартири [ADDRESS] (а.с.6). Згідно квитанції № 50 від 18.10.2016 р. - позивач сплатив за послуги адвоката 1200,00 грн. (а.с.9), а згідно квитанції від 20.10.2016 р. сплатив судовий збір 551,20 грн. (а.с.1). В матеріалах справи відсутні докази про те, що між відповідачем та позивачем було укладено договори найму, піднайму спірної квартири. Згідно ст. 41 Конституції України та статті 1 Першої протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7,\~ 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно \~до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника \~можливе лише з підстав передбачених законом. \~ Відповідно до ст.383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. \~ Відповідно \~ст.155 ЖК України, \~жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, \~не \~може \~бути \~в \~них вилучено, \~власника не може бути позбавлено права користування \~жилим \~будинком \~(квартирою), \~крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності\~чи\~обмежений у його здійснені. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного столу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи\~ та внесення\~ цих даних до реєстраційного\~ обліку відповідного\~ органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11,12.2003 р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.1 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з ти одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до п.9 ст.110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у здійсненні права власника та зняття з реєстраційного обліку відповідача обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами у звязку з чим підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат повязаних з наданням правової допомоги, суд дійшов наступних висновків: Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу суд також враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст.\~12,\~42,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Судом встановлено, що позивач здійснив оплату за надання правової допомоги (а.с.9), яку позивачу надавав адвокат на підставі договору (а.с.7, 8, 10) Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді судового збору, судом встановлено наступне: Згідно квитанції позивачем було проведено оплату судового збору за звернення до суду у розмірі 551,20 грн. (а.с.1). Відповідно до\~ст.88 ЦПК України, \~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд прийшов до висновку, щодо задоволення основних вимог позивача, то вимоги позивача щодо стягнення судового збору сплаченого за звернення до суду також підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved