Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою, яку виклав в новій редакції 11.09.2018 року, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS], та на земельну земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності СС «Перемога», розміром 47,30 в ум.кад.га без визначення меж цієї ділянки в натурі на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого 26.09.2017 року та зареєстрованого 04.10.2017 року головою Тлумацької РДА в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 221, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Свої вимоги обґрунтовував тим, що в січні 2018 року його представник [PERSON] звернулася в Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, однак у зв'язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті спадкодавця, а також відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що позбавляє його можливості оформити спадщину на спадкове майно. У зв'язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], та на земельну земельну частку (пай) що перебуває в колективній власності СС «Перемога», розміром 47,30 в ум.кад.га без визначення меж цієї ділянки в натурі на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого 26.09.2017 року та зареєстрованого 04.10.2017 року головою Тлумацької РДА в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 221, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, однак на електрону адресу суду надіслав заяву, в якій, у зв'язку з неможливістю прибути до суду, просив підготовче судове засідання провести без його участі та участі його представника. Представник відповідача - Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з'явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив справу розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що відповідно до довідок Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 528 від 01.10.2018 року та № 464 від 07.09.2018 року згідно по господарських книг Гринівецької сільської ради житловий будинок із господарськими спорудами по [ADDRESS] облікувався за [PERSON] (1921 року народження), яка проживала в житловому будинку за вказаною адресою (а.с. 46, 47). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 10.10.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS], побудовані у період з 1958 року по 1968 рік (а.с. 17-20). Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів КП «Коломийське МБТІ» № 59899 від 10.10.2017 року згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не зареєстроване (а.с. 16). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Також відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 26.09.2017 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 04.10.2017 року за № 221, [PERSON] (мати позивача) належало право на земельну частку (пай) виділену на підставі рішення Тлумацької РДА від 08.06.1999 року за № 296 та знаходиться в колективній власності СС «Перемога», що в с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франкіувської області, розміром 47,30 умовних кадастрових гектарів (а.с. 22). Позивач [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою № 1 від 04.01.2007 року (а.с. 9, 10). Ще за життя вона посвідчила на ім'я позивача [PERSON] заповіти, якими заповіла земельну часту (пай) в розмірі 1,09 га та та все належне їй майно, що підтверджується копіями заповітів від 07.03.2006 року та від 18.08.1988 року (а.с. 12, 13). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті матері [PERSON] позивач [PERSON] прийняв спадщину, оскільки оскільки у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 65). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 311/2007 від 27.06.2007 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 65-76), з якої вбачається, що позивач є єдиними спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Однак, представнику позивача [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, та на земельну частку (пай), які залишились після смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті спадкодавця, а також відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданою державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвої Н.М. за № 56/02-31 від 30.01.2018 року (а.с. 15). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та на земельну частку (пай). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач та співвідповідач визнали позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 352,40 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved