Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати майно - житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], зареєстрований за [PERSON] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ цього будинку та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що перебував у шлюбі з відповідачем з 01.07.2006 року по 11.10.2016 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда. В період шлюбу відповідач отримала у спадок вищезазначений будинок. Свідоцтво про право на спадщину видане 27.12.2006 року за № 3-2270. Будинок загальною площею 58,1 кв.м, житловою 34,2 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 359,4 кв.м. За час шлюбу майно істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після отримання будинку відповідачкою з 2006 року вони розпочали капітальний ремонт і розбудову будинку та прибудинкової території і спільно проживали в будинку. Ремонт розпочався з проведення в будинок опалення (газопостачання), встановлення нового котла, насосу, лічильника, оформлення відповідних документів та роботи по підключенню опалення, були проведені водопровід та каналізація, відбулася заміна всієї електропроводки в будинку, по всьому будинку були замінені вікна та двері, відбулося перепланування спальні, яка капітально відремонтована. Також капітально відремонтовані кухня, ванна кімната, ці приміщення обкладенні керамічною плиткою, вирівняні гіпсокартоном, грунтовкою, шпаклівкою, обклеєні обоями. Підлога в будинку повністю вирівняна та на неї покладений ламінат. У ванній кімнаті встановлена нова сантехніка, вартість сантехніки та керамічної плитки у ванній кімнаті разом з роботою складає 25 000 грн. В 2007-2008 роках проведено капітальний ремонт кімнати та коридору та встановлений вмонтована шафа-купе, яка є невід'ємною частиною кімнати. Крім того, в цей же час було відремонтовано прибудову до будинку, де була замінений дах, облаштований піддашок, ганок, сходинки до будинку. В 2012 році було укладено замощення двору, встановлений паркан та арка під виноград, повністю замінена підлога в літній кухні. В 2015 році були замінені ворота, хвіртка та паркан з боку вулиці та укладено замощення з боку вулиці. Всього робота по капітальному ремонту будинку та прибудинкової території разом з матеріалами за моїми підрахунками складають 500 000 грн., що в 15 разів більше вартості нерухомого майна на період отримання спадщини відповідачкою (31 500 грн.), при цьому вартість майна збільшилась за рахунок грошових та трудових вкладів в будинок, а не за рахунок здорожчання нерухомого майна. Вважає, що вказане вище майно, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок його трудових та грошових затрат, а тому є спільною сумісною власністю, а так як шлюбний договір вони не укладали та будь-яких домовленостей про зміну розміру часток майна не погоджували, вважає, що дане нерухоме майно підлягає поділу між ними в рівних частках.Добровільно вирішити це питання з відповідачем не може, а тому вимушений звернутись в суд і посилаючись на викладені в позові обставини та норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини та просили позов задовольнити. Позивач пояснив, що до грудня 2016 року проживав з відповідачем, жив в будинку та всі кошти на ремонт вносились ним. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, надали суду письмові пояснення та посилаючись на викладені в них обставини, просили відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що вступила в спадщину в 2006 році, потім зареєструвала шлюб з позивачем та прописала його в будинку. В період шлюбу вона працювала, будували будинок бабуся, її батьки допомагали, а коли вона лежала в лікарні, то позивач вивіз всю побутову техніку, килими, вазони, підстави для задоволення його позову відсутні. Суд заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.07.2006 року, який рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.10.2016 року розірвано.Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], який вона отримала у спадок від бабусі - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.12.2006 року, посвідченого Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-2270. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що майно відповідачки збільшилося в своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат, тому згідно ст. 62 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За клопотанням позивача у справі проведена будівельно-технічна, оціночно-будівельна експертиза, відповідно до якої визначена ринкова вартість будинку в розмірі 336 826 грн., вартість виконаних робіт в будинку в розмірі 319 685 грн. та вартість будівельних матеріалів в розмірі 168 278 грн. Позивачем не зазначено які роботи та в який період ним проводились і, відповідно, витрачались кошти. Як вбачається з матеріалів цивільної справи єдиним доказом обґрунтування позовних вимог позивача є покази свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що з моменту одруження сторони робили ремонт і перепланування будинку, двір замощений, проведено газ, каналізацію, зробили новий паркан, в будинку наявний ламінат. Свідок [PERSON] пояснив, що знайомий зі сторонами, робив ремонт в будинку по [ADDRESS] 5-6 років назад. Він робив арку з металоконструкцій для винограду, паркан від сусідів метрів 12 - заливав фундамент та ставив стовпи; на будинку облаштовував відливи та піддашок; проводив електропроводку, з ним розраховувався позивач, платив біля 150 грн. в день, а кошти брав у матері, яка працювала на базарі. Свідок [PERSON] пояснив, що знає сторін близько 10 років, вони жили в будинку [PERSON] в районі Балки. Олександр купував газову колонку і котел, він йому допомагав, також купував кільця для каналізації. Робили гарний ремонт, перепланування, клеїли шпалери, клали плитку, ламінат, в дворі виклали плитку, зробили паркан. Олександр розраховувався за ремонтні роботи, чиї кошти йому не відомо. Жоден зі свідків не повідомив суду конкретні обставини проведення ремонтних робіт в спірному будинку та те, що робилося в будинку і ремонтувалося та за чиї кошти робився ремонт. Крім того позивач не надав суду жодного письмового доказу свого матеріального стану (довідки про його доходи за період зазначений в позові коли проводилися ремонтні роботи), жодної квитанції щодо придбання будівельних матеріалів, будь-яких укладених договорів на виконання будівельних робіт тощо, з яких суд мав би можливість встановити факт внесення позивачем особистих коштів в проведення зазначених ним в позові ремонтних робіт. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Частиною 1 ст. 62 СК України встановлено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд України роз'яснив, що стаття 57 Сімейного кодексу України визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування встановлених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою має бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення. При цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. У правовому висновку ВСУ зазначив, що суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю (постанова Верховного Суду України від 08.11.2017 року у справі № 6-1447цс17). Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна, але й той факт, що слугувало джерелом його набуття, спільні сумісні кошти чи спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Розподіл майна вважається застосований правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як зазначає відповідач зазначений в позові перелік ремонтних робіт: проведення в будинок опалення (газопостачання), встановлення котла, насосу, колонки, лічильника, оформлення відповідних документів та роботи по підключенню опалення, не проводились взагалі, адже в будинку було газове опалення до їх весілля з позивачем, що підтверджується наданими самим позивачем весільними фото. Крім того, посилання позивача спростовуються показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зокрема свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що всі ремонтні роботи в будинку проводилися за її кошти, які вона отримала від родичів з Росії. Дані кошти вона надавала своїй доньці [PERSON], адже знала, що будинок належить їй на праві свідоцтва про право на прийняття спадщини і щоб в подальшому не проводити розподіл майна з [PERSON], вирішила надати доньці кошти для проведення ремонтних робіт, а роботи проводив він з друзями. Свідок [PERSON] пояснила, що дійсно в будинку, який був подарований [PERSON] на весілля молоді робили ремонт, її батько проводив електропроводку і з ним ніхто не розраховувався. Поміняли вікна, двері, зробили паркан, плитку у ванній кімнаті, встановив нову сантехніку, за чиї кошти робили ремонт їй не відомо. Світки [PERSON] та [PERSON] надали аналогічні свідчення та вказали, що коштами розпоряджалась мама [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано відповідно до вимог чинного законодавства та не доведено у встановленому законом порядку своїх позовних вимог, а тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вказаної норми та Закону України «Про судовий збір», суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed