Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що вони з відповідачкою проживали у шлюбі з 23.08.1986 року, зареєстрованому у Ленінському відділі ЗАГСу м.Челябинська Російської Федерації за актовим записом №1164. Від шлюбу у них народилися дві доньки: [PERSON] та [PERSON] , які досягли повноліття та одружилися і проживають зі своїми сім`ями. Після реєстрації шлюбу з відповідачкою і до 2013 року вони проживали за місцем його народження в [ADDRESS] . На початку 2013 року дружина категорично почала вимагати від нього виїзду до Російської Федерації на постійне місце проживання. На таку пропозицію він відмовився, після чого відповідачка почала з ним постійні сварки, які закінчувалися суперечками не відсутністю повного взаємного порозуміння. Невдовзі після таких конфліктів відповідачка забрала свої речі та виїхала Російської Федерації та перестала спілкуватися з ним та дітьми. Фактично з 2013 року вони припинили між собою спілкування як подружжя і їхній шлюб носить лише формальний характер. Вважає що тривалий час вони спільно не проживають, не ведуть ніякого господарства та не мають спільних інтересів. Тому позивач дійшов до переконання про неможливість збереження їхнього шлюбу, тому просить у позовній заяві вирішити питання про розірвання шлюбу без надання їм строку на примирення В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просив суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом вручення рекомендованого повідомлення з викликом до суду на розгляд даної справи, однак про причини неявки суд не повідомляла. Відзиву на позов відповідачкою не подавалось. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст.223 ч.4, ст.247 ч.2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали у шлюбі з 23.08.1986 року, який зареєструвався у Ленінському відділі ЗАГСу м.Челябинська Російської Федерації за актовим записом №1164. За наданих до справи доказів встановлено, що у сторін від даного шлюбу народилося двоє доньок: [PERSON] та [PERSON] , які досягли повноліття, одружилися і проживають зі своїми сім`ями. З часу реєстрації шлюбу між собою, сторони проживали разом до початку 2013 року в [ADDRESS] в Україні. З матеріалів справи вбачається, що сторони на момент розгляду справи фактично не підтримують шлюбних відносин більше семи років, шлюб між ними існує формально. Позивач в поданій до суду заяві висловив своє небажання зберегти шлюб між ними, категорично наполягає на його розірванні, оскільки такий суперечить його інтересам. Від відповідачки жодних заяв або відзиву на позов до матеріалів справи не подавалося. Відповідно до вимог ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений, одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, позивач не бажає проживати в шлюбі з відповідачем, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved