Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач в січні 2016 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна. В березні 2016 року відповідачка [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Позов [PERSON] обґрунтовано тим, що 20 жовтня 1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського району, актовий запис № 1773. 26.01.2016 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти подружжя ними було придбано земельну ділянку, площею 0,8 га, розташовану в [ADDRESS] та збудовано на цій же земельній ділянці житловий будинок, загальною площею - 215,2 кв.м., а також був придбаний автомобіль Крайслер Себрінг (Sebring), 2006 року випуску. В цьому будинку вони постійно проживали та вели спільне господарство включно по 13 липня 2015 р. Надалі, внаслідок конфлікту, що виник між ними, спільне проживання та ведення спільного господарства було припинено. Згоди з відповідачем щодо поділу майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя не досягнуто. Просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ним право власності на ? частину земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] на ? частину будинку, загальною площею в 215,2 кв.м., що знаходиться за цією ж адресою та право власності на ? частину автомобіля Крайслер Себрінг. В свою чергу, відповідач [PERSON] скористалася своїм правом, передбаченим статтею 123 ЦПК України та шляхом уточнення подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] в якій просила залишити у власності [PERSON] автомобіль Крайслер - Себрінг, 2006 року випуску, державний № [NUMBER] із виплатою грошової суми (компенсації) в розмірі 159 158, 94 грн. (50 %), на її користь; стягнути вартість експертного дослідження в розмірі 650 грн. та грошову суму судового збору у розмірі 1 591, 59 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що земельна ділянка та збудований житловий будинок, не є спільною сумісною власністю подружжя та придбані за її особисті кошти. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримав та просив про його задоволення, з викладених у ньому підстав. Щодо задоволення зустрічного позову заперечував,оскільки вважав, що у [PERSON] немає таких коштів, щоб сплатити частину вартості автомобіля, така виплата поставить його в скрутне матеріальне становище, вказав, що на утриманні [PERSON] знаходиться непрацездатна матір. Відповідачка [PERSON] та її представник проти первісного позову заперечували, вважаючи вимоги позивача за первісним позовом необґрунтованими та не відповідають вимогам ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, та наполягали на задоволенні зустрічного позову, так як, на їх думку, саме відповідач за первісним позовом має право на зазначену земельну ділянку та житловий будинок. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом зазначається наступне. У судовому засіданні встановлено, що 20 жовтня 1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського району м.Києва, актовий запис № 1773, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] 26.01.2016 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 46). З договору купівлі-продажу земельної ділянку від 7 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колядою О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1746 вбачається, що [PERSON] було у [PERSON] придбано земельну ділянку загальною площею 0, 0800 га, кадастровий номер [NUMBER] за 127 412 грн. 19 коп. (а.с. 53-55). З п.11.2 даного договору вбачається, що [PERSON] надавав згоду на придбання земельної ділянки як чоловік покупця (а.с.54). З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.12.2015 року вбачається, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Лютізької сільської ради № 76 від 27.10.2010 року є власником будинку загальною площею 215, 2 кв. м розташованого за адресою [ADDRESS] Право власності на транспортний засіб реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, зареєстровано за [PERSON], 16 січня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 25-26). Таким чином, суд вважає, що подружжям [PERSON] набуто в період шлюбу право власності на земельну ділянку, житловий будинок та транспортний засіб. Як вбачається з довідки від 8 липня 2016 року № 153-7/382, виданої державним експортно-імпортним банком України [PERSON] 25 грудня 2007 року було надано кредит у сумі 172 000, 00 доларів США строком до 15 вересня 2025 року для купівлі житла на вторинному ринку, який 3 грудня 2012 року був позичальником достроково погашений (а.с. 86). З договору купівлі-продажу квартири від 3 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 7013 вбачається , що [PERSON] було здійснено продаж квартири за [ADDRESS] належну йому на праві власності (а.с. 88-91). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання особистої приватної власності подружжя та право спільної сумісної власності подружжя врегульовано статтями розділу 7-8 СК України. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачка [PERSON], посилаючись на те, що земельну ділянку вона придбала та на ній побудувала будинок за особисті кошті, які вона отримала внаслідок продажу спадкової квартири, надала договір купівлі-продажу квартири від третього листопада 2009 року (а.с.47). Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є матір»ю та братом [PERSON] суду пояснили, що вони подарували кошти від проданої квартири [PERSON], разом з тим, договору дарування суду грошових коштів не надано. Суду також не надано доказів про те, за які кошти побудовано спірний будинок. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. З урахуванням позиції сторін по справі, обставин та фактів, встановлених у судовому засіданні, наданих доказів, в межах заявлених сторонами вимог, а також норм матеріального права, які врегульовують правовідносини між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. Згідно статті 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає, що спірне нерухоме майно, а саме земельна ділянка та будинок, що розташовані в [ADDRESS], набуте сторонами по справі під час шлюбу та підлягає поділу між ними у рівних частинах. Стосовно вимог позивача за первісним позовом про визнання за ним права власності на ? частину автомобіля Крайслер Себрінг (Sebring), 2006 року випуску, судом зазначається наступне. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником зазначеного автомобіля, а тому в межах позовних вимог [PERSON], який не заявляючи вимоги про поділ автомобіля як спільного майна подружжя, для визнання за ним право власності ? частини автомобіля суд підстав для задоволення даних позовних вимог не вбачає. Враховуючи позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON], суд вважає, що вони є передчасними, оскільки питання про визначення частки права власності на вказаний автомобіль за [PERSON] не заявлено і не визначено. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON]

Outcome: dismissed