Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просить вселити її та [PERSON], [INFO] в квартиру за адресою: [ADDRESS] та визнати право користування зазначеним житловим приміщенням (квартирою), а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування зазначених вимог позивач вказала, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 10.06.2006 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу за згодою відповідача вона вселилася в квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу. Ніяких угод стосовно користування квартирою з відповідачем не укладалось. Після народження доньки вони всією сім'єю продовжували проживати та користуватися вказаною квартирою. В грудні 2013 року, після погіршення відносин з відповідачем, останній почав чинити перешкоди щодо проживання у квартирі, постійно вимагав від неї звільнити квартиру та забрати речі. У зв'язку з цим між ними постійно виникали сварки, конфлікти, внаслідок чого вона разом з дитиною була змушена тимчасово мешкати у своїх батьків. На даний час в спірній квартирі знаходяться їх речі, а також спільне майно придбане під час шлюбу (телевізор, пральна машина, меблі, комп'ютерна техніка). За час проживання в спірній квартирі за спільні кошти було зроблено капітальний ремонт, поміняна сантехніка, встановлено металопластикові вікна, меблі. Факт проживання позивача разом з дитиною в спірній квартирі підтверджується актом від 21.03.2014 року, складеного ЖЕО №20. Отже вона разом з донькою були вселені у спірну квартиру у встановленому порядку та не втратили право користування нею. В судовому засіданні позивач зазначила, що вимоги поданого позову підтримує повністю, просить його задовольнити. Під час усних пояснень позивач неодноразово доповнювала свій позов додатковими обставинами. Так, позивач вказала, що з 2006 року після реєстрації шлюбу з відповідачем вона і малолітня дитина були добровільно заселені в спірну квартиру. Протягом шлюбу вони разом з відповідачем купували майно, робили ремонт. Іноді вона проживала з дитиною у своїх батьків. Включно по березень 2014 року вона проживала в спірній квартирі. Перший раз вона виселилась з спірної квартири у 2006 році зразу ж після народження дитини і приблизно два тижні вона з дитиною проживала у своїх батьків. Повернулась після примирення з відповідачем. Протягом їх життя відповідач постійно виганяв її, а потім впускав у квартиру. Раз в рік, або раз в два роки вони розходились. Отже вона постійно з відповідачем у його квартирі не мешкала, коли сварились вона з дитиною мешкала у своїх батьків. В грудні 2013 року вона дізналась, що у відповідача інша жінка і вони остаточно розійшлись та перестали проживати разом. Іншу жінку у квартирі відповідача вона побачила в грудні 2013 року. Іноді вони зустрічались з відповідачем, оскільки у них спільна дитина. Їй відомо, що з квітня 2014 року відповідач в спірній квартирі не проживає, здає її в оренду і не згоден, щоб вона з донькою винаймали у нього цю квартиру. На її думку спірну квартиру їм подарували на весілля батьки відповідача, але оформлена вона була на відповідача. Вона і дитина не зареєстровані в цій квартирі. Раніше відповідач пропонував зареєструватись їм у його квартирі. Коли брався кредит, кредитні зобов'язання не дозволяли, щоб у квартирі була зареєстрована неповнолітня дитина. У спірній квартирі знаходиться їх спільне майно, були змінені вікна, це все перебуває у квартирі. В подальшому позивач зазначила, що єдиним приводом для звернення до суду з цим позовом є захист майнових інтересів їх спільної дитини, і вона більше всього бажає, щоб за результатами розгляду її позову було прийнято рішення, яким місце проживання дитини було зареєстроване за спірною квартирою, оскільки в іншому випадку відповідач продасть свою квартиру і дитина нічого не отримає від цього. Вона знає, що відповідач на даний час мешкає з іншою жінкою. Позивач зазначила, що ні вона, ні дитина не збираються мешкати разом з позивачем в одній квартирі, відповідач повинен лише зареєструвати місця проживання дитини у своїй квартирі. На цей момент вона і дитина мешкають в окремому житлі, власником якого є її подруга, крім того вона і дитина мають інше зареєстроване місце мешкання, де проживають її батьки. Кола вона пішла від позивача, вона проживала за адресою своєї реєстрації. Квартири в приватній власності вона не має. Відповідач у судовому засіданні повністю заперечував проти позову вказавши, що він ніколи не вимагав позивача звільнити його квартиру та забрати свої речі, навпаки, позивач сама протягом їх життя постійно залишала його в квартирі, забирала дитину та переїжджала до своїх батьків. Він до останнього намагався зберегти сім`ю і постійно просив позивача не їхати з квартири. Позивач поступала так досить тривалий час, а потім, коли позивач у 2012 році остаточно виїхала з його квартири та забрала свої речі у нього з'явилась інша жінка, яка почала мешкати з ним у його квартирі і мешкає до цього часу. На даний час, коли він створив нову сім'ю і тривалий час мешкає з іншою жінкою, йому не зрозуміло, чому позивач звернулась з цим позовом до суду і яким чином вона бажає вселитись в його квартиру та мешкати разом з ним та його новою дружиною. Коли позивач пішла від нього, вона із спірної квартири забрала все, що забажала, а якщо щось ще залишилося, вона може прийти та забрати це, він перешкоджати їй не буде. На літній період він із своєї квартири виїхав проживати у село із цивільною дружиною, а через 2 тижні вони повертаються мешкати у його квартиру. Також зазначив, що на даний час позивач має інше житло, в якому він допомагав їй робити ремонт і відкіля він забирає доньку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає сторони з 2009 року, коли почала мешкати в тому ж будинку, де знаходиться квартира позивача. Іноді вона заходила в гості до них, останній раз пам'ятає, що це було 1 січня 2014 року, бачила там і позивача і відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає сторони, відповідач хрестив його сина. Спочатку позивач та відповідач мешкали нормально, потім, приблизно з 2009 року у них почались скандали, під час яких позивач забирала дитину та уїжджала до своїх батьків і це тривало постійно, поки позивач не пішла від відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був сусідом відповідача, мешкав поверхом нижче до червня 2014 року. Він достовірно знає, що позивач уїхала з квартири приблизно рік назад. Заслухавши думку сторін, пояснення свідків, вивчивши матеріали цивільної справи у їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач та відповідач знаходились в зареєстрованому шлюбі з 2006 року (а.с. 6), який було розірвано за рішенням суду, яке набрало законної сили 12.06.2012 року (а.с. 67). Від шлюбу сторони мають сумісну дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивач та малолітня дитина мають зареєстроване місце проживання - [ADDRESS]. Відповідач на підставі договору дарування є єдиним власником квартири [ADDRESS] (а.с. 69) в якій зареєстроване його місце мешкання і де він проживає. Згідно акту, посвідченого КП «житлово-експлуатаційна організація № 20» м. Кривого Рогу позивач та малолітня донька фактично мешкали у квартирі відповідача з 2005 року по 2013 рік включно (а.с. 8). Предметом спору, який визначений позивачем у позові і який став приводом для її звернення до суду є користування вищевказаною квартирою, яка належить відповідачу. Як зазначає позивач вона в цій квартирі мешкала разом з дочкою постійно, в подальшому, з причини сварок та конфліктів позивач разом з донькою змінила місце проживання, а на цей час відповідач неправомірно перешкоджає їй та дитині користуватися зазначеною квартирою. В судовому засіданні позивач усно вказала на іншу підставу позову, а саме єдиним приводом для її звернення до суду став захист майнових прав дитини - на її думку місце проживання дитини за допомогою судового рішення повинно бути зареєстровано в квартирі відповідача, інакше він продасть зазначену квартиру і залишить їх спільну дитину без житла. Позивач зазначила, що ні вона, ні дитина не збираються мешкати разом з позивачем в одній квартирі, вона і дитина мають інше зареєстроване місце мешкання. В письмовому порядку позивач позов та його обставини не уточнювала, виступаючи в судових дебатах просила задовольнити ті вимоги, які були викладені письмово в її позові. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Основні підстави втрати права користування жилим приміщенням зазначені у ч.2 ст. 107 Житлового кодексу України - у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Стосовно вищезазначеної статті надав роз'яснення Верховний Суд України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». В п. 11 постанови зазначено: - відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що позивач разом з малолітньою донькою мешкали в квартирі, яка є особистою власністю відповідача з 2005 року по 2013 рік, при цьому в червні 2012 року шлюб між сторонами був розірваний, отже позивач на момент звернення з позовом до суду на підставі ст. 405 ЦК України вже не була членом сім'ї відповідача. За згодою батьків дитина мешкає разом з матір'ю. Позивач та дитина мають зареєстроване місце проживання. В подальшому позивач з дитиною добровільно вибули на інше постійне проживання за реєстрацією свого місця проживання - [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що права позивача та її малолітньої доньки щодо користування квартирою 58 в буд. 14 по вул. Сонячна в м. Кривому Розі відповідачем не порушувались, позивач перестала бути членом сім'ї відповідача - власника квартири і добровільно змінила місце проживання, отже втратила право на користування квартирою відповідача. Слід також вказати, що між сторонами договір найму жилого приміщення - власної квартири відповідача не укладався. Щодо реєстрації місця проживання дитини безпосередньо у квартирі відповідача суд знаходить таку вимогу повністю необґрунтованою, оскільки дитина має законне зареєстроване місце проживання, за згодою батьків мешкає з матір'ю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed