Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що житлове приміщення [ADDRESS] є об'єктом державного житлового фонду і перебуває у власності територіальної громади міста Луцька, на даний час передане в управління органу самоорганізації населення - будинковому комітету «Світанок». Житлова кімната [NUMBER], за рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016 «Про затвердження списку мешканців гуртожитку на [ADDRESS]», надана в користування [PERSON] Однак, в ході перевірки було виявлено, що в житловому приміщенні [NUMBER] зареєстрований [PERSON], який ніколи не проживав і не проживає в ньому. А тому, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення [NUMBER], що по [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача Луцької міської ради подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи БК «Світанок» подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, згідно з рішенням Луцької міської ради від 02.02.2016 № 3/14 будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] прийнято у міську комунальну власність (а.с. 6). Відповідно до ст. 127 ЖК України гуртожитки призначені для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Квартиронаймачем кімнати [NUMBER] гуртожитку, що розташований [ADDRESS] є громадянин [PERSON], що стверджується списком мешканців гуртожитку на [ADDRESS] затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016 № 424-1 (а.с. 10-13). За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області вбачається, що за даною адресою також зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] з 23.07.1996 (а.с. 26). З повідомлення Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 19.12.2016 (а.с. 16) вбачається, що в ході проведеної перевірки по заяві [PERSON] встановлено, що [PERSON] ніколи не проживав і не проживає за адресою [ADDRESS], а лише там зареєстрований. Стаття 71 Житлового Кодексу визначає випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Під терміном «збереження жилих приміщень» слід розуміти охорону законом права на жилу площу в жилих приміщеннях за тимчасово відсутніми особами. При цьому маються на увазі наймачі, члени їх сімей, навіть колишні, оскільки вони мають такі ж права і обов'язки, як і наймачі. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 107 Житлового Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї та не перебуває в родинних стосунках з іншим квартиронаймачем [PERSON] Таким чином, виходячи з вимог закону, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 217 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття осіб з реєстрації. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат.

Outcome: approved