Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 липня 2007 року [PERSON] за кредитним договором № 014/4080/82/33825, укладеним між нею та банком, отримала споживчий кредит у сумі 14 790 доларів США терміном по 26 липня 2017 року та платою за користування ним у розмірі 13,5 % річних. В забезпечення виконання вказаного зобовязання того ж дня було укладено договір іпотеки № 014/4080/82/33825, а також договір поруки №014/4080/82/33825, за яким відповідач [PERSON] зобовязалася відповідати за невиконання [PERSON] зобовязань за вказаним кредитним договором. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між позивачем та [PERSON] 09 квітня 2009 року було укладено додаткову угоду №014/4080/82/33825 про зміну умов погашення кредиту (реструктуризацію), шляхом надання кредитних канікул та капіталізації боргу. Оскільки відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконувала, у такої станом на 07 листопада 2014 року виникла заборгованість у розмірі 17 661,65 доларів США, що становить 255 575,73 гривні, з яких 7 180 доларів США, що становить 103 899,34 грн. залишок заборгованості за кредитом; 2 127,65 доларів США, що становить 30 788,50 грн. заборгованість по простроченим відсоткам; 120 887,89 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту та сплату відсотків, тому позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] як солідарних боржників вказану суму заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору. У свою чергу [PERSON] подала зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору № 014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року з моменту його укладення, посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору не була ознайомлена з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», тоді як договір визначений сторонами як споживчий кредит, а також нормативно-правовими актами НБУ. Вона була ознайомлена лише з тією інформацією, яка була фактично викладена безпосередньо у змісті самого договору, розробленого позивачем. Так, з кредитного договору вбачається, що в його змісті відсутні встановлені законодавством обовязкові умови, необхідні для укладення такого, а саме: - всупереч вимогам п. 3.1. Правил та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача; - всупереч вимогам п. 3.2. Правил та ст. 11 вказаного Закону кредитний договір та зокрема, графік платежів, не містить відомостей у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил; - всупереч вимогам п. 3.3. та ст. 11 вказаного Закону не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не вказано її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Оскільки обовязкові відомості, передбачені вищевказаними нормативно-правовими актами, у кредитному договорі відсутні, і доказів про те, що ці відомості були офіційно оприлюднені немає, то і нема підстав вважати, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, його умови є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, а тому просить задовольнити зустрічний позов. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив такі задовольнити. Проти зустрічного позову заперечив, посилаючись на те, що 10 липня 2007 року позивачем отримано Заяву-анкету позичальника [PERSON], у якій остання просить надати їй кредит в сумі 19 992 долари США на 120 місяців під 13,5 % річних, а також стверджує, що у письмовій формі ознайомлена з кредитними умовами (мета кредиту, наявні форми кредитування та відмінності між ними, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору), зі змістом ст. ст. 190, 222 КК України та з валютними ризиками при отриманні кредиту в іноземній валюті, що спростовує посилання зустрічного позову на порушення банком Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та Закону України «Про захист прав споживачів». Також безпідставним є твердження [PERSON] про несправедливість умов кредитного договору, так як згідно п. 8.1. кредитного договору на момент одержання кредиту позичальник усвідомлював та гарантував, що умови такого є для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними, справедливими. Оскільки жодна з вказаних у зустрічному позові вимог банком не порушена, кредитний договір відповідає діючому законодавству України, тому й підстав для визнання його недійсним немає. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов банку не визнали та просили у такому відмовити, задовольнивши зустрічний позов. Заперечуючи проти позову посилаються на те, що відповідач [PERSON] коштів згідно договору не отримувала, а посилання позивача на меморіальний валютний ордер як на доказ передачі їй коштів, не підписаний нею, що не дає підстави для вимоги сплати коштів та нарахованих процентів. Крім цього, згідно вказаного документу, кредит було видано у гривні, а не у доларах США, обмін яких нею було здійснено у касі банку, а тому у позивача є лише підстави для стягнення виданих їй 74 689,50 гривень заборгованості по кредиту. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]») та [PERSON] 27 липня 2007 року був укладений кредитний договір № 014/4080/82/33825, згідно якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 14 790 доларів США, а позичальник зобовязалася у строк до 26 липня 2017 року (включно) повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,5 відсотків річних (а. с. 5-8). У відповідності до додаткової угоди № 014/4080/82/33825 від 09 квітня 2009 року до Кредитного договору №014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) Кредиту за якими тимчасово, на період з 15 квітня 2009 року до 15 квітня 2010 року (кредитні канікули) сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів; протягом кредитних канікул позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору (а. с. 9-11). Також встановлено, що в забезпечення виконання вказаного кредитного договору між банком та [PERSON] 27 липня 2007 року був укладений договір поруки №014/4080/82/33825, згідно якого остання взяла на себе зобовязання відповідати перед кредитором солідарно з [PERSON] за виконання нею свого обовязку за кредитним договором (а. с. 12-13). Крім цього встановлено, що відповідач [PERSON] порушила вимоги кредитного договору № 014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року, а саме не проводила щомісячні платежі для погашення заборгованості за кредитом, у звязку з чим у такої станом на 07 листопада 2014 року виникла заборгованість у розмірі 17 661,65 доларів США, що складає 255 575,73 грн., з яких 7 180 доларів США, що становить 103 899,34 грн. залишок заборгованості по кредиту; 2 127,65 доларів США, що становить 30 788,50 грн. заборгованість по простроченим відсоткам; 120 887,89 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків (а. с. 17-18). Правовідносини між сторонами випливають із зобовязань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами Глави 48 ЦК України, зокрема згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. 1.1. кредитного договору № 014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року [PERSON] зобовязалася належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, а також виконати інші зобовязання в порядку та строки, визначені цим договором. У відповідності до п. п. 5.5., 10.1. кредитного договору позичальник зобовязується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання ним своїх зобовязань за цим Договором та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки (а. с. 5-6). Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, враховуючи факт невиконання умов кредитного договору № 014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками з відповідача [PERSON] є обґрунтованою. Що стосується стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема неустойкою (пенею). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, заборгованість [PERSON] перед банком по тілу кредиту склала 103 899,34 грн., по відсотках 30 788,50 грн., а по пені 120 887,89 грн. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З вказаної статті вбачається, що суд може зменшити розмір неустойки за наявності хоча б однієї з двох умов, вказаних у даній нормі. Оскільки, розмір нарахованої банком пені є неспівмірним із заподіяними за кредитним договором збитками, тому суд приходить до висновку про можливість застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України. Крім цього, як розяснено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Такими істотними обставинами суд визнає те, що боржником [PERSON] значна частина зобовязань за кредитним договором виконана, остання здійснювала погашення за кредитним договором по мірі можливості та зважаючи на те, що порушення нею взятих на себе зобовязань за кредитним договором є наслідком збігу комплексних причин, зокрема наслідком економічної та фінансової кризи, у звязку з чим її матеріальний стан погіршився. Таким чином наявні одночасно дві умови, вказані в ч. 3 ст. 551 ЦК України, які дають суду можливість зменшити розмір нарахованої банком пені до 20 000 грн., що повністю відповідає цивілістичному принципу справедливості та розумності. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що остання кредит не отримувала взагалі, оскільки матеріали справи доказів цього не містять, суд відхиляє, оскільки такі є взаємовиключними з його ж посиланнями про зменшення розміру пені як неспівмірної із заподіяними збитками та твердженнями відповідача про отримання кредиту у національній валюті. Крім цього, вони спростовуються діями відповідача, спрямованими на погашення кредиту, а також укладенням майже через два роки після підписання кредитного договору додаткової угоди до такого про реструктуризацію кредиту. Вирішуючи питання щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів [PERSON] та [PERSON], суд приходить до наступного висновку. Як вже зазначалося, з метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед ПАТ «[PERSON] [PERSON]» за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 27 липня 2007 року був укладений договір поруки № 014/4080/82/33825, відповідно до якого остання зобовязалась відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання кредитних зобовязань [PERSON] У судовому засіданні під час розгляду справи відповідач [PERSON] вказувала, що не підписувала договору поруки, а тому не може відповідати за зобовязаннями [PERSON] як солідарний боржник, у звязку з чим судом призначалася почеркознавча експертиза. Як вбачається з висновку судової почеркознавчої експертизи № 15/1028 від 03 листопада 2015 року, підписи у договорі поруки № 014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року виконані не [PERSON], а іншою особою (а. с. 126-135). Вказаний висновок експерта є повним, обґрунтованим та таким, що не викликає сумніву у його правильності, однозначним та чітким. Таким чином наявними в матеріалах справи доказами беззаперечно доведено, що [PERSON] не підписувала договору поруки № 014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року, а отже відсутні підстави вважати, що вона поручилася перед ВАТ «[PERSON] [PERSON]» за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року, у звязку з чим позов в частині стягнення з неї заборгованості до задоволення не підлягає. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «[PERSON] [PERSON]» про визнання недійсним кредитного договору № 014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року з моменту його укладення, то суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Встановлено, що спірний кредитний договір (споживчий кредит із забезпеченням) підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу для ознайомлення умови запропонованого Банком кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у Платіжному календарі до кредитного договору міститься повна інформація стосовно загальної суми кредиту та погашення боргу, які підписані позивачем; у письмовій формі ознайомлена з кредитними умовами (мета кредиту, наявні форми кредитування та відмінності між ними, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору), зі змістом ст. ст. 190, 222 КК України та з валютними ризиками при отриманні кредиту в іноземній валюті; сторони також погодилися, що з укладанням кредитного договору вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом Договору; згідно підписаної сторонами додаткової угоди на період з 15 квітня 2009 року до 15 квітня 2010 року (кредитні канікули) було зменшено розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту. Отже, суд у відповідності до вимог статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору. Також суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові №6-1341цс15 від 2 грудня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, про те що статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, і у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 2 555,76 грн. судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (60,53 % від ціни позову), з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 1 533,46 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: partial