Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач в позові вказує, що з відповідачкою перебував в шлюбі, зареєстрованому 11.11.2007 року у виконкомі Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, актовий запис № 8. 22.06.2011 року на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області їх шлюб було розірвано. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина син [PERSON], [INFO]. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області № 132/4131/13-ц від 26.11.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму призначеного для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.11.2013 року до досягнення сином повноліття та видано виконавчий лист. 16.12.2013 року Калинівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом. В період з 11.11.2013 року по травень 2015 року [PERSON] справно сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, про що свідчить довідка-розрахунок Калинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 22.02.2008 року. З червня 2015 року неповнолітній син [PERSON] став проживати з батьком [PERSON] та повністю перебуває на його утриманні. Сплачувати аліменти на користь [PERSON] позивач припинив, оскільки син проживав з ним, однак згідно довідки-розрахунку Калинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 22.02.2018 року його заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.02.2018 року становить 32998,32 грн. Тому позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про звільнення від боргу за аліментами. Позивач [PERSON] до розгляду справи по суті в судовому засіданні подав заяву, в якій збільшує свої позовні вимоги, а саме просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в сумі 32998,32 грн. та скасувати арешт, накладений на все його майно згідно постанови про накладення арешту від 21.02.2018 року. Розгляд справи просить провести в його відсутність, збільшені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка [PERSON] до розгляду справи по суті в судовому засіданні подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, проти збільшених позовних вимог, заявлених позивачем не заперечує. Згідно ч. 3\~ ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Матеріалами справи встановлено, що позивач з відповідачкою перебував в шлюбі, зареєстрованому 11.11.2007 року у виконкомі Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, актовий запис № 8. 22.06.2011 року на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина син [PERSON], [INFO]. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області № 132/4131/13-ц від 26.11.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму призначеного для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.11.2013 року до досягнення сином повноліття та видано виконавчий лист. 16.12.2013 року Калинівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом. Статтею 180 СК України зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Так, позивач в період часу з 11.11.2013 року по травень 2015 року справно сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, про що свідчить довідка-розрахунок Калинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 22.02.2008 року. З червня 2015 року неповнолітній син [PERSON] став проживати з батьком [PERSON] та повністю перебуває на його утриманні. Дитина відвідує ЗОШ I-III ст. № 1 м. Калинівка, є учнем 3-А класу, що підтверджується довідкою-характеристикою. Відповідачка участі в утриманні та вихованні сина не приймає, з сином не спілкується. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Сплачувати аліменти на користь [PERSON] позивач припинив, оскільки син проживав з ним, однак згідно довідки-розрахунку Калинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 22.02.2018 року його заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.02.2018 року становить 32998,32 грн. Постановою головного державного виконавця Калинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 21.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 41257263, з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчого документу, а саме виконавчого листа № 132/4132/13-ц, виданого 09.12.2013 року Калинівським районним судом Вінницької області на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] накладено арешт. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі іншихосіб. Згідно ч. 1 ст. 317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив проведення виконавцем дій на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Обмеження права власності боржника у виконавчому провадженні повинне бути обґрунтованим і не суперечити загальним принципам права, зокрема, щодо реалізації права власності, що закріплені у Конституції України та ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи, що відповідачка позов визнає, не заперечує проти звільнення позивача від сплати боргу по аліментах та зняття арешту з належного йому майна, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності\~ для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вказаних обставин суд вважає за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах, тому позовні вимоги про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна також підлягають задоволенню.\~ Судові витрати у справі відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved