Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «[PERSON] ТА КРЕДИТ» про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, збитків та моральної шкоди. 02.07.2015 року позивач уточнив позовні вимоги, обґрунтувавши їх тим, що 02.04.2014 року між ним та АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» укладений договір строкового банківського вкладу «Класік» № 305835. В подальшому назву було змінено на Публічне акціонерне товариство «Банк «[PERSON] та Кредит», Місце укладення договору Відділення №8 Криворізької філії ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит» за адресою: 50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Інгулецький район, пр. Південний,32. На виконання умов вказаного договору позивачем 02.04.2014 року було внесено на депозитний рахунок 33 000,00 гривень. Відповідно до п.1.2 банк зобов'язався за користування цими коштами щомісячно нараховувати та сплачувати проценти із розрахунку 23,00 % річних. Строк повернення вкладу 02.05.2014 року. Після закінчення строку дії вказаного договору, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою повернути йому грошові кошти. Проте, відповідач відмовляється повертати кошти, обґрунтовуючи свою позицію тим, що договір начебто подовжений. Тоді у березні 2015 року позивач письмово звернувся до відповідача із заявою про повернення йому вкладу у зв'язку із закінченням строку дії договору. Проте, і до сьогодні ані вклад, ані відсотки позивачу не повернуті. З викладеного слідує, що з вини відповідача з 02.05.2014 року і до теперішнього часу позивач позбавлений права вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, зокрема належними позивачу коштами. Крім того, з 02.05.2014 року і до теперішнього часу позивач позбавлений можливості розмістити належні йому 33000 грн. на депозитному рахунку у банку та отримувати доходи у вигляді прибутку за користування цими коштами із розрахунку 23 % річних. Тобто, відповідач позбавив позивача можливості отримати доходи, які останній міг одержати, якби його право не було б порушено. Таким чином відповідач завдав позивачу збитки, які за розрахунком становлять 7590 грн. Розрахунок збитків за період з 02.04.2014 року по 02.04.2015 року: 33000 х 23% / 365 х 365 = 7590 грн. Крім того, позивач вважає, що має право вимагати стягнення належних йому коштів з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Розрахунок індексу інфляції та 3 % річних від суми боргу за весь час прострочення. Строк виконання зобов'язання щодо повернення 33 000 грн. минув 02.05.2014 року. Отже, на день звернення до суду прострочення триває 334 дні (з 02.05.2014 по 02.04.2015 року). Отже, сума 3 % становить: 33 000 (сума боргу) х 3%:365х334 = 906,0 грн. Індекс інфляції за період з травня 2014 року по лютий 2015 року з 33000 грн.: 33000 грн.*(103.8% індекс інфляції за травень 2014 р. (1,038) - 33000грн.= 1254 грн. 33000 грн.*(101 % індекс інфляції за червень 2014 р. (1,01) - 33000грн.= 330 грн. 33000 грн.*(100.4% індекс інфляції за липень 2014 р. (1,004) - 33000грн.= 132 грн. 33000 грн.*(100.8% індекс інфляції за серпень 2014 р. (1,008) - 33000грн.= 264 грн. 33000 грн.*(102.9% індекс інфляції за вересень 2014 р. (1,029) - 33000грн.= 957 грн. 33000 грн.*(102.4% індекс інфляції за жовтень 2014 р. (1,024) - 33000грн.= 792 грн. 33000 грн.*(101.9% індекс інфляції за листопад 2014 р. (1,019) - 33000грн.= 627 грн. 33000 грн.* (103% індекс інфляції за грудень 2014 року(1,03) - 33000 грн. = 990 грн. 33000 грн.* (103,1% індекс інфляції за січень 2015 року(1,031)- 33000 грн. = 1023 грн. 33000 грн.* (105,3% індекс інфляції за лютий 2015 року(1,053) - 33000 грн. =1749 грн. В цілому індекс інфляції у гривневому вираженні становить 8118 грн. Враховуючи вище викладене слідує, що завдана позивачу відповідачем матеріальна шкода становить 49 614 грн. та складається з: 33000 грн. - сума депозиту; 7590 грн. - сума збитків; 906 грн. - 3 % річних у грошовому еквіваленті; 8118 грн. - індекс інфляції у грошовому еквіваленті. Окрім матеріальної шкоди, відповідач на думку позивача завдав йому і моральну шкоду, яка полягає наступному. У душевних та моральних стражданнях через безпорадність свого становища по відношенню до відповідача, який не повертає йому його грошові кошти. У психологічному шоку та стресі, який позивач зазнав та продовжує зазнавати через те, що позбавлений можливості на власний розсуд розпорядитись своїми грошовими коштами та витратити їх на лікування, яке позивачу конче необхідне. У втраті довіри до банків. У втраті нормальних життєвих зв'язків із родиною, оскільки через те, що позивач позбавлений можливості розпорядитись належними йому грошима, позивач майже постійно перебуває у депресивному стані і виміщає свій біль від несправедливості його становища на своїх рідних, у втраті сну, у втраті інтересу до життя. Завдану позивачу моральну шкоду він оцінює у 49 614 грн., оскільки завдані йому моральні страждання і переживання можна порівняти із втратою 49 614 грн. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» на його користь, грошові кошти у сумі 49 614 грн., що включає: 33000 грн. депозиту; 7590 грн. - сума збитків; 906 грн. - 3 % річних у грошовому еквіваленті; 8118 грн. - інфляції у грошовому еквіваленті, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» на його користь моральну шкоду у сумі 49 614 грн., а також судові витрати по справі. Але, позивач у судовому засіданні, на стягненні суми збитків у розмірі 7590 грн. не наполягав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Надав заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності їх представника. Позовні вимоги не визнають, посилаючись на те, що постановою Правління Національного Банку України № 612 від 17 вересня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» до категорії неплатоспроможних» АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію. Пунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Таким чином, діючим законодавством заборонено задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку у зазначеній позивачем у позовній заяві спосіб. Натомість, положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено окремий порядок заявлення кредиторами власних вимог до банку, в який було введено тимчасову адміністрацію. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 02.04.2014 року між ним та АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» укладений договір строкового банківського вкладу «Класік» № 305835. В подальшому назву було змінено на Публічне акціонерне товариство «Банк «[PERSON] та Кредит», Місце укладення договору Відділення №8 Криворізької філії ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит» за адресою: 50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Інгулецький район, пр. Південний,32. На виконання умов вказаного договору позивачем 02.04.2014 року було внесено на депозитний рахунок 33 000,00 гривень. Відповідно до п.1.2 банк зобов'язався за користування цими коштами щомісячно нараховувати та сплачувати проценти із розрахунку 23,00 % річних. Строк повернення вкладу 02.05.2014 року /а.с. 5/. Після закінчення строку дії вказаного договору, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою повернути йому грошові кошти. Проте, відповідач відмовляється повертати кошти, обґрунтовуючи свою позицію тим, що договір начебто подовжений. Тоді у березні 2015 року позивач письмово звернувся до відповідача із заявою про повернення йому вкладу у зв'язку із закінченням строку дії договору. Проте, і до сьогодні ані вклад, ані відсотки позивачу не повернуті /а.с.6 /. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч. 1,3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит)це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Положення ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів за договором банківського вкладу згідно договору № 305835/7696/1-14 від 02 квітня 2014 року після звернення із вказаною вище заявою та в подальшому. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором вкладу № 305835/7696/1-14 від 02 квітня 2014 року, не повернув вклад з нарахованими відсотками, тому своїми діями відповідач порушив вимоги чинного законодавства України, зокрема, норми Цивільного кодексу України, п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 року N 516, діяв всупереч умов договору, укладеного між сторонами у справі. Разом з тим, відповідно до виписки з особового рахунку позивача за період з 02.04.2014 року по 15.07.2015 року Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» від 15.07.2015 року проценти за договором позивачу нараховувались, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує факт нарахування цих процентів та не наполягає на стягненні суми збитків, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 7590 грн. задоволенню не підлягає. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок індексу інфляції та 3 % річних від суми боргу за весь час прострочення. Строк виконання зобов'язання щодо повернення 33 000 грн. минув 02.05.2014 року. Отже, на день звернення до суду прострочення триває 334 дні (з 02.05.2014 по 02.04.2015 року). Отже, сума 3 % становить: 33 000 (сума боргу) х 3%:365х334 = 906,0 грн. Індекс інфляції за період з травня 2014 року по лютий 2015 року з 33000 грн.: 33000 грн.*(103.8% індекс інфляції за травень 2014 р. (1,038) - 33000грн.= 1254 грн. 33000 грн.*(101 % індекс інфляції за червень 2014 р. (1,01) - 33000грн.= 330 грн. 33000 грн.*(100.4% індекс інфляції за липень 2014 р. (1,004) - 33000грн.= 132 грн. 33000 грн.*(100.8% індекс інфляції за серпень 2014 р. (1,008) - 33000грн.= 264 грн. 33000 грн.*(102.9% індекс інфляції за вересень 2014 р. (1,029) - 33000грн.= 957 грн. 33000 грн.*(102.4% індекс інфляції за жовтень 2014 р. (1,024) - 33000грн.= 792 грн. 33000 грн.*(101.9% індекс інфляції за листопад 2014 р. (1,019) - 33000грн.= 627 грн. 33000 грн.* (103% індекс інфляції за грудень 2014 року(1,03) - 33000 грн. = 990 грн. 33000 грн.* (103,1% індекс інфляції за січень 2015 року(1,031)- 33000 грн. = 1023 грн. 33000 грн.* (105,3% індекс інфляції за лютий 2015 року(1,053) - 33000 грн. =1749 грн. В цілому індекс інфляції у гривневому вираженні становить 8118 грн. Згідно з ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин 1,2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З урахуванням розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Завдання моральної шкоди [PERSON] внаслідок нервувань, стресу і звязку з невидачею у строк грошової суми, неможливістю скористатися грошовою сумою, що є для позивача значною, про що вказує позивач в позові, доведено належними та допустимими засобами доказування, а саме відповідно до листа КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 2003 року з приводу емоційно-нестабільного розладу, в період з 12.03.2015 року двічі звертався на амбулаторний прийом до дільничного лікаря-психіатра з приводу погіршення стану, призначене амбулаторне лікування /а.с. 91/. Але розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, а саме 49\~614 грн. є значно завищеним, а тому підлягає частковому задоволенню. Посилання відповідача на неможливість виплати ними депозитного вкладу та процентів за ним, у звязку з визнанням їх установи неплатоспроможною є необґрунтованим, оскільки строк повернення вкладу 02.05.2014 року, а запроваджено тимчасову адміністрацію в АТ«Банк «[PERSON] та Кредит» 17.09.2015 року, до того ж, відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 663,84 грн., що включає: 420,24 грн. 1% від суми задоволених вимог матеріального характеру та за задоволену частково моральну шкоду - 243,60 грн. (ставка судового збору, яка діяла на момент подання позовної заяви).

Outcome: partial