Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є одноособовим власником житлової квартири №2 у багатоквартирному житловому будинку №42 по вулиці Трускавецькій у місті Дрогобичі Львівської області. Згадану квартиру набуто нею у власність згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 31.07.2008р. та на підставі договору дарування частини квартири від 02 травня 2011р. за №91, укладеного між [PERSON] як дарувальником з однієї сторони та нею як обдаровуваною з другої сторони. За час її тимчасової відсутності у житловій квартирі №2, квартиронаймачем сусідньої житлової квартири №1 у згаданому багатоквартирному будинку №42 по вулиці Трускавецькій у місті Дрогобичі Хало Л.П. здійснено без її згоди самочинну прибудову до цієї квартири №1 на земельній ділянці, що не відведена для обслуговування даного багатоквартирного будинку №42 та перебуває у комунальній власності міста Дрогобича, а також встановлено металеву огорожу біля будинку, чим перекрито прохід із вулиці Трускавецької до будинку №42, в тому числі і прохід, яким користувалася вона та члени її сім»ї. Ввважає, що внаслідок таких дій відповідачки грубо порушено її законні права та інтереси, а також права та інтереси членів її сім»ї, в тому числі порушено право на користування прибудинковою територією багатоквартирного будинку №42 по вулиці Трускавецькій у місті Дрогобичі Львівської області та право на прохід до належної їй на праві приватної власності квартири №2 у житловому будинку №42 зі сторони вулиці Трускавецької. Такі обставини свідчать про фактичне порушення відповідачем прав власності на нерухоме майно (житлову квартиру), яке не повязано із позбавленням права власності. Факт здійснення самочинної добудови відповідачем [PERSON] до своєї квартири №1 та про облаштування нею металевого огородження, яким перекрито існуючий прохід до житлового будинку №42 зі сторони вулиці Трускавецької, підтверджується відповіддю із Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 12.08.2016р. за №1013-6/4796-16, наданої на її звернення. З цієї відповіді державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області вбачається про наявність ряду приписів відповідачу [PERSON], які вона жодним чином не виконала до цього часу. З врахуванням наведеного в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд, за захистом порушених прав та інтересів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що його довірителька, жодної згоди на здійснення самочинної добудови та на облаштування металевого огородження не давала. Внаслідок здійсненої самочинної добудови відповідач незаконно здійснила втручання у несучі конструкції будинку та самовільно зайняла самочинною добудовою частину земельної ділянки спільного користування, а саме частину прибудинкової території будинку, яка є земельною ділянкою комунальної власності громади міста Дрогобича. Відповідач [PERSON] самовільно перекрила прохід від будинку №42 на вулицю Трускавецьку, яким бажає та має право користуватись позивач. Окрім цього, відповідач не являється власником квартири №1 у житловому будинку №42, а тільки квартиронаймачем, оскільки квартира є неприватизованою до цього часу, що зазначено у відповіді Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області №1013-6/4796-16 від 12.08.2016р., яка надійшла позивачу [PERSON] та яка долучена нею до матеріалів справи. Представник відповідача [PERSON], заперечив, щодо задоволення позову з підстав викладених в письмовому запереченні, а саме зазначає, що позивач [PERSON] є власником житлової квартири [ADDRESS]. За результатами позапланової перевірки за скаргою позивачки відносно [PERSON] дійсно складено акт перевірки від 10.08.2016р. за №3/129, протокол про адміністративне правопорушення від 10.08.2016р. за №3/129/1 та видано приписи від 10.08.2016р. №3/129 про усунення порушення вимог містобудівного законодавства і №3/129/1 про зупинення будівельних робіт. Відповідачем [PERSON] сплачено штраф за вказані порушення у розмірі 6800грн. Посилання позивачки на положення глави 29 Цивільного кодексу України, зокрема на положення статті 386 цього кодексу та 391 ЦКУ вважає неправомірними, оскільки ці норми права застосовуються до осіб, права яких порушені, і ці порушення підтверджені належними доказами, а таких доказів позивачка не надала суду. Зазначає, що позивачка [PERSON] не являється ні власником, ні користувачем земельної ділянки, яку забудовано відповідачкою [PERSON], а відтак у відповідності до положень п.14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №6 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» відсутні правові підстави для задоволення позову. Крім цього, з технічного паспорта МБТІ від 31.07.2008р. вбачається, що квартира №2 знаходиться на першому поверсі і вхід до квартири до цього часу не загороджений і не забудований, а також не існує спільних приміщень із квартирою №2, до яких би був утруднений доступ позивачу внаслідок самочинної добудови відповідача. Оскільки за переконанням представника відповідача позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що проведена [PERSON] реконструкція кв.№1 створює їй перешкоди у користуванні квартирою №2 або в інший спосіб, представник відповідача [PERSON], - [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за безпідставністю. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно статті 317 ЦКУ власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна; згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти до свого майна будь-які дії, що не суперечать закону, а також усім власникам забезпечуються рівні умови у здійсненні своїх прав, а згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності, а власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ряду положень статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб; особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] являється одноособовим власником квартири №2 у багатоквартирному житловому будинку №42 по вулиці Трускавецькій у місті Дрогобичі. Водночас, відповідач [PERSON] проживає у сусідній квартирі №1 цього ж житлового багатоквартирного будинку, яка не є приватизованою, що вбачається підтверджується відповіддю із Державної архітектурно-будівельної інспекції, адресованої на адресу позивача. Інших належних та допустимих доказів щодо спростування цього факту відповідачем суду не надано. Багатоквартирний житловий будинок №42 перебуває у комунальній власності, як і земельна ділянка прибудинкової території цього будинку. Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку у даному будинку не створено, оскільки таких відомостей суду не надано, що теж не заперечується сторонами справи. Відповідно до проведеної позапланової перевірки посадовою особою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України із залученням головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради [PERSON] у присутності відповідача [PERSON] встановлено, що на вулиці Трускавецька, 42 у місті Дрогобичі Львівської області на прибудинковій території, що відноситься до земель міста не надана у приватну власність або в користування, гр.[PERSON] огородила частину прибудинкової території по вулиці Трускавецька, 42 у місті Дрогобичі Львівської області металопрофілем та здійснила прибудову з віконним та дверним прорізами, накриту металевим профілем, до багатоквартирного житлового будинку до квартири №1, що не є приватизованою, без затвердженої проектної документації та без права на виконання будівельних робіт. Зазначеними діями відповідач [PERSON] порушила ряд норм Закону, а саме ч.1 ст.9 ЗУ «Про архітектурну діяльність», ч.2 ст.34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», абз.3 п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМ України від 13.04.2011р. за №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт». За вчинені правопорушення відповідача притягнено до адміністративної відповідальності та винесено приписи від 10 серпня 2016р. за №3/129 про усунення порушення вимог містобудівного законодавства та №3/129/1 про зупинення будівельних робіт. Водночас, на час розгляду справи відповідачем чи її представником не представлено суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт усунення відповідачем зазначених правопорушень, які були виявлені компетентними особами Держархбудінспекції та відділу містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради, тому таке порушення слід вважати триваючим до цього часу ухвалення судового рішення. Відтак, внаслідок здійснення у супереч ряду норм закону відповідачем самочинної добудови до квартири №1 у житловому будинку №42 по вулиці Трускавецькій у місті Дрогобичі, яка перебуває лише у користуванні відповідача та є неприватизованою, а також внаслідок самовільно встановленого металевого огородження частини прибудинкової території будинку №42, відповідачем [PERSON] порушено ряд законних прав та інтересів позивача [PERSON] як власника квартири №2 у багатоквартирному будинку №42 по вулиці Трускавецькій у місті Дрогобичі, а саме право на користування всією прибудинковою територією, що належить до цього будинку, частина якої самовільно забудована, право користування проходом від будинку №42 на вулицю Трускавецьку, який перекрито відповідачем металевою огорожею. Системний аналіз наведених вимог законодавства, зокрема з урахуванням ряду положень статті 376 ЦК України та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved