Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 лютого 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №584480828. Після того 14 липня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивачем укладено Договір відступлення права вимоги №20170714, у відповідності до умов якого позивач всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 30 938,47 грн., з яких: 9 347,77 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 935,64 грн. сума заборгованості за відсотками; 13 638,30 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом; 5 016,76 грн. сума заборгованості за пенею. Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за його користування та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув право грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення його персональних даних до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Однак всупереч вимогам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення права грошової вимоги не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні попереднього кредитора. Тому позивач просить позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак протягом судового розгляду подавала суду клопотання про розгляд справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити на підставі наявних у справі доказів, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач також не з`явився, однак попередньо подав суду клопотання, в якому зазначив, що перебуває на військовій службі, а відтак не може безпосередньо взяти участь у судових засіданнях, тому просив прийняти рішення за наявними у матеріалах справи документами та доданими ним письмовими поясненнями. Так, у письмових поясненнях зазначив, що визнає позовні вимоги частково за основною сумою боргу у розмірі 9 347,77 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 1 880,12 грн. Щодо стягнення процентів та пені у період перебування в зоні АТО посилається на положення Закону України від 20 травня 2014 року № 1275-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено п. 15 такого змісту військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Враховуючи, що він був призваний при мобілізації на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року, період військової служби з 02 червня 2015 року по 21 липня 2016 року в зоні АТО, а також з 20 листопада 2017 року по теперішній час також перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] м. Ужгород, відтак вказані штрафні санкції нараховуватися не могли. Також зазначає щодо стягнення плати за користування кредитом у розмірі 13 638,30 грн та вважає такі положення Договору недійсними, оскільки відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), про що також у свої постанові № 61-1598 св 18 від 07 лютого 2018 року зазначив і Верховний Суд.\~\~\~ Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 цього Кодексу передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 584480828, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит у сумі 10 033,52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99 % на рік строком на 48 місяців. Згідно п. 1 даного Договору кредитодавець зобов`язався надати кредит позичальнику в розмірі та на умовах, визначених цим Договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та внести плату за кредитом (а. с. 4-6). Відповідно до п. 6 Кредитного договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів. Разова плата за кредитом справляється за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання. У разі укладення позичальником договору страхування або договору про надання інших послуг, пов`язаних з наданням кредиту, позичальник несе, відповідно до графіку платежів, витрати на надання зазначених послуг, які справляються за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання. 14 липня 2017 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивачем укладено Договір відступлення прав вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а останнє приймає належні попередньому кредитору права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості) (а. с. 19-22). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 513 цього Кодексу правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Так, у позивача виникло право вимоги до відповідача [PERSON] згідно укладеного між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Договору відступлення права вимоги № 20170714. Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 584480828 від 18 лютого 2014 року в сумі 30 938,47 грн., з яких: 9 347,77 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 935,64 грн. сума заборгованості за відсотками; 13 638,30 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом; 5 016,76 грн. сума заборгованості за пенею. Згідно п. 6.2.3. Договору відступлення права вимоги, Права Вимоги переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого позивач став кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається. Згідно п. 3.1. Договору відступлення права вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» гарантує, що йому належить Право Вимоги за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників. На виконання п. 6.6. Договору відступлення права вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача [PERSON] , зазначену в Кредитному договорі,\~ від імені ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» направлено повідомлення про відступлення права вимоги позивачу (а. с.17-18). Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно висловленої Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року в справі № 6-979цс15 правової позиції «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідач не здійснював свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості і на рахунки Первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», які вказані в кредитному договорі. Відповідно до п. 6.4. Договору відступлення права вимоги, у випадку, якщо з моменту переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» отримав від Боржників/Державної виконавчої служби будь-яку суму грошових коштів в погашення Заборгованості Боржників, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» зобов`язаний перерахувати вказану суму ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» протягом п`яти банківських днів з моменту її отримання. Однак, будь яких перерахунків та зарахувань на погашення кредитної заборгованості на рахунки ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалось. Відповідно до доданої до матеріалів справи довідки наданої «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та розрахунку заборгованості ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» останній платіж боржником було здійснено 18 червня 2014 року (а. с. 14-15). Згідно умов Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В порушення чинного законодавства відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором ст. 612 Цивільного кодексу. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового\~ обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Отже, виходячи з вищенаведеного, встановлено що відповідачем, не виконано вимоги кредитного договору, а тому у [PERSON] , утворилася заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 584480828 від 18 лютого 2014 року в сумі 30 938,47 грн., з яких: 9 347,77 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 935,64 грн. сума заборгованості за відсотками; 13 638,30 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом; 5 016,76 грн. сума заборгованості за пенею. В той же час, що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками у період перебування останнього у зоні АТО у розмірі 1 055,52 грн та пенею у розмірі 5 016,76 грн, то такі до задоволення не підлягають, оскільки відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Враховуючи те, що відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 12 липня 2016 року, а також довідкою ТВО командира військової частини [NUMBER] від 19 грудня 2019 року №712 та довідкою військового комісара Перечинського РВК від 19 грудня 2019 року № 2242, згідно якої [PERSON] дійсно призваний при мобілізації на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» і по облікових даних значиться період проходження військової служби з 02 червня 2015 року по 21 липня 2016 року (а. с. 112, 113, 114). На підставі наведеного в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім цього, в розмір заборгованості, заявленої у позові, позивачем було додано нараховану плату за управління кредитом 13 638,30 грн. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Судом встановлено, що крім заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, до вимог банку було включено також плату за обслуговування кредиту. Проте, враховуючи наведені правові висновки, заборгованість зі сплати платежів за обслуговування кредиту є необґрунтованою, оскільки банк не мав права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банк вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Наведена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19). Відтак, суд також відмовляє у задоволенні тієї частини вимог, що стосується стягнення плати за управління кредитом. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial