Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом? в якому зазначив, що в січні 2008 року ним, на підставі укладеного з відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу, придбано гараж № [NUMBER] , розташований в гаражному кооперативі «Зоря». Відповідний договір укладався в присутності голови правління гаражного кооперативу, ним посвідчений. При виготовлення технічної документації на приміщення гаражу позивачем з`ясовано, що відповідне нерухоме майно згідно відомостей КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» є зареєстрованим за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.08.1999 року Першою Житомирською державної нотаріальною конторою за реєстром № 4-3079. Позивач посилається на те, що є дійсним та фактичним власником гаражу та, з урахуванням положень ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, просить визнати за ним право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж № [NUMBER] , розташований в гаражному кооперативі «Зоря», скасувати реєстрацію права власності на нього. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] , представник Обслуговуючого гаражного кооперативу «Зоря» не заперечували щодо задоволення вимог. Представник КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся. Судом встановлено, в 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] складено письмове узгодження, згідно якого [PERSON] придбав гараж № [NUMBER] , розташований в гаражному кооперативі «Зоря». Згідно довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» від 04.12.2020 року № 5691 право власності на гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Зоря», за адресою: м. Житомир, вул. Короленка, 78, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.08.1999 року Першою Житомирською державної нотаріальною конторою за реєстром № 4-3079. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом. Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 1\~липня 2004\~року № 1952-IVв редакції, чинній на час виникнення між сторонами правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України № 1952-IVдержавній реєстрації\~прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. За змістом п.5 Прикінцевих положень Закону України 1 липня 2004 року № 1952-Iдо створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об`єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п.1.4 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Іноземцям та особам без громадянства. Іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час погодження між сторонами передачі гаражу, передбачалось, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення правочину такий правочин є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Є необхідним зазначити, що на виконання завдань цивільного судочинства суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Судом не отримано доказів на підтвердження набуття позивачем прав власності на приміщення гаражу в порядку, визначеному, первісно, для укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна як необхідної передумови набуття прав власності, та, в подальшому - для державної реєстрації права як офіційного визнання такого факту. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не узгоджується з вимогами закону, про що вказано судом в ухваленому рішенні.

Outcome: dismissed