Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовними вимогами про стягнення боргу із [PERSON]. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] 08.07.2013 року та 01.10.2013 року уклав із [PERSON] два договори позики, згідно яких розміри позик становлять 6000,00 грн. та 10000,00 грн. і які остання зобов'язалася повернути у встановлені строки 01.10.2013 року та 25.12.2013 року, про що написала письмові розписки. Проте, у встановлені строки кошти відповідачкою повернуті не були. Від спілкування з позивачем відповідачка уникає, також нею проігноровано вимогу про повернення боргу. Просить стягнути із [PERSON] в його користь борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від прострочної суми, що на момент звернення до суду становить 19063,91 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, хоча належним чином про день розгляду справи судом була повідомлена про що свідчать розписки судових повісток, а тому справу слід розглядати на підставі доказів представлених позивачем до матеріалів справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст.1047 цього Кодексу -договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. З пояснень представника позивача, оригіналів письмових розписок, розрахунку суми заборгованості встановлено, що 08.07.2013 року та 01.10.2013 року відповідачка позичила у позивача гроші в сумі 6000 грн. та 10000 грн., які зобов'язалася повернути у встановлені строки 01.10.2013 року та 25.12.2013 року. Проте у встановлений в письмових розписках термін відповідачка гроші не повернула. Крім того, відповідачкою було проігноровано повідомлення, а саме досудову вимогу позивача про повернення боргу (а.с.15-16). На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що між сторонами були укладені договори позики, умови якого, про своєчасне повернення боргу, відповідачка не виконала до теперішнього часу. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, а одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк , встановлений договором або законом. В нашому випадку на момент пред'явлення позову зобов'язання не виконане, а тому вважається простроченим. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 16000,00 грн. боргу за договорами позики; 2560,00 грн. інфляційних за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми - 503,91 грн., а всього 19063,91 грн., а також судові витрати в розмірі сплаченої суми судового збору в розмірі 243,60 коп.

Outcome: approved