Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди. Мотивував свої вимоги тим, що він 15 травня 2013 року був звільнений за згодою сторін з посади електромонтера у ПАТ «Мостобуд» на підставі наказу № 64-к «Про звільнення з роботи» від 15 травня 2013 року (а.с. 9). В день звільнення підприємство не провело з ним повного розрахунку, а зокрема не виплатило заробітну плату, а тому він звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 14966 гривень 59 копійок, суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 48002 гривні 24 копійки, компенсацію за втрату частину доходу за рахунок росту інфляції у розмірі 11343 гривні 57 копійок, компенсацію за неотриману допомогу по безробіттю у розмірі 10535 гривень 49 копійок та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Позивач надіслав до суду заяву з клопотанням слухати справу у його відсутність. Просив позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання надіслав письмові заперечення у яких просив позов задовольнити частково з посиланням на заперечення долучені до матеріалів справи. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2013 року [PERSON] був звільнений за згодою сторін з посади електромонтера у ПАТ «Мостобуд» на підставі наказу № 64-к «Про звільнення з роботи» від 15 травня 2013 року. З розрахункових листків наданих відповідачем у додатку до заперечень вбачається, що станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі складає 14966 гривень 59 копійки. Суд вважає доведеним той факт, що в день звільнення [PERSON] з ним не було проведено повного розрахунку, а тому суд бере до уваги наданий представником відповідача розрахунок заборгованості і вважає, що така сума підлягає до стягнення у розмірі 14966 гривень 59 копійок. Право на справедливий судовий розгляд, визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. З врахуванням недотримання адміністрацією ПАТ «Мостобуд» правил ст. 116 Кодексу законів про працю України, щодо виплати [PERSON] всіх сум, що належать йому до виплати при звільненні та з врахуванням наявності заборгованості підприємства перед останнім на день звільнення, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі на його користь і вважає за необхідне присудити на користь позивача суму пред'явлену до стягнення в межах наданої представником відповідача довідки про наявність заборгованості, яка в ході розгляду справи відповідачем була уточнена. Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд покладає в основу рішення наступний розрахунок: 97 гривень 04 копійки (середньоденний заробіток) Х 508 днів = 49296 гривень 32 копійки і вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь зазначену суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 травня 2013 року по 31 травня 2015 року. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за недоотриману допомогу по безробіттю у розмірі 10535 гривень 49 копійок. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці. Відповідачем не надано доказів того, що ним, я роботодавцем було нараховано, обчислено та своєчасно внесено єдиний внесок до Пенсійного фонду України. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за втрату частини доходу за рахунок росту інфляції у розмірі суми яка визнається, а саме у розмірі 9573 гривні 16 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В ході судового розгляду позивачем було надано докази, які об'єктивно свідчать про те, що несвоєчасна виплата їй заробітної плати призвела до втрати ним нормальних життєвих зв'язків та він був змушений здійснити додаткові зусилля для організації свого життя. Суд вважає, що ці обставини позивачем належно доведені, а тому позовна вимога в частині відшкодування [PERSON] моральної шкоди підлягає задоволенню частково у розмірі 5000 гривень, з врахуванням принципу розумності та справедливості. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд на підставі ч. 1 п. п. 2, 4 ст. 367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення на користь працівника виплати заробітної плати в межах одного місяця. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України стягнувши з відповідачі судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 893 гривні 71 копійка та за вимоги немайнового характеру у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial