Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньому сину сторін [PERSON], [INFO], у супроводі його матері-позивача [PERSON], без згоди та супроводу його батька-відповідача [PERSON], у період з 21 травня 2017 року по 27 травня 2017 року до Турецької Республіки, та 45 днів щороку до досягнення дитиною 16 років, надання дозволу позивачу на оформлення документів для тимчасового виїзду та супроводу дитини за межі України без згоди та супроводу відповідача, допустити негайне виконання рішення суду. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що сторони є батьками даної дитини, шлюб між останніми розірваний, утримання та виховання дитини здійснюється позивачем, позивач має постійний дохід і має намір виїхати разом із дитиною тимчасово на оздоровлення до Туреччини з 21 травня 2017 року до 27 травня 2017 року, що відповідає інтересам дитини, відповідач з дитиною та позивачем не спілкується, останній ухиляєтиься від надання дозволу на виїзд дитини за межі України, позивач в майбутньому планує кожного року із сином проводити деякий час за кордоном. В судовому засіданні позивач підтримала позов за вищевикладених обставин.Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Анненковою О.Ю. та представником органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Євса Є.В.. Згідно заяви від 20 квітня 2017 року відповідач [PERSON] проти позову не заперечує, просить розглянути справу за відсутності. Позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві, відповідно до даної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57?60 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторони по справі, шлюб між якими розірваний за рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2014 року, є батьками [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно ; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Чинним законодавством не передбачено надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди дитини без дозволу батька/матері без визначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у такій державі окремо. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди дитини без дозволу батька/матері без визначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у такій державі окремо не передбачено також і нормами Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Із врахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню в частині надання дозволу на одноразовий тимчасовий виїзд за межі України дитині сторін, у супроводі його матері-позивача, без згоди та супроводу його батька-відповідача, у період з 21 травня 2017 року по 27 травня 2017 року включно до Турецької Республіки, та надання дозволу позивачу оформляти документи для тимчасового виїзду та супроводу дитини за межі України, без згоди та супроводу його батька-відповідача. На підставі положень Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини виїзд дитини сторін за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості і не порушить прав відповідача-батька і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні свого неповнолітнього сина. Положеннями ст.367 ЦПК України визначені справи, по яких допускаються негайне виконання судових рішень, надання дозволу на виїзд з України малолітній дитині без згоди та супроводу батька не віднесено до такої категорії справ. Відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати-640 грн.,-підлягають стягненню на її користь із відповідача. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: partial