Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про передачу в управління Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» нерухомість, щодо якої 30.06.2010 р. по справі №2-257/10 винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 31,30 кв.м., житловою площею 17,65 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], на період до його реалізації або повного виконання умов кредитного договору №MR14G112560007 від 10.08.2007 року та зобов'язання [PERSON] , на період до реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов кредитного договору №MR14G112560007 від 10.08.2007 року, повністю вивільнити від будь-яких осіб та їх майна предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 10.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №MR14G112560007, відповідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 35130 доларів США, строком до 09.08.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між Банком та [PERSON], 10.08.2007 року укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №748. Відповідно до умов іпотеки, відповідач передав в іпотеку належне йому майно на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] 10.08.2007 року №4706, а саме квартиру, загальною площею 17,65 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, загальною площею 31,30 кв.м., жилою площею 17,65 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк». Посилаючись на статтю 34 Закону України «Про іпотеку», у відповідності до якою, іпотекодавець звільняє від своєї присутності, присутності інших осіб та особистого майна, нерухомість, з метою надання іпотекодержателю можливості задоволення вимог за рахунок ринкового використання предмету іпотеки, просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача Ісаєвська Оксана Миколаївна у судове засідання не з'явилася, просила розглядати справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не прибула, просила розглядати справу у її відсутність, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення. У запереченнях на позовну заяву зазначено, що на підставі рішення суду від 30.06.2010 року позивачу надано право на продаж предмета іпотеки. Умовами договору іпотеки, а саме пунктами 22-27 не передбачено право та підстав іпотекодержателю отримати предмет іпотеки в управління. Законом України «про Іпотеку» статтею 9 встановлено, що іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди, доходи, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Пунктом 9 договору іпотеки від 10.08.2007 року передбачено: «На термін дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні Іпотекодавця». Пунктом 28 договору встановлено термін дії договору - до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. Тому вважає положення договору іпотеки чинними, оскільки з позовом про його дострокове розірвання позивач не звертався, тому іпотекодавець володіє і користується предметом іпотеки згідно умов укладеного договору. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем [PERSON], 10.08.2007 укладено договір кредиту №MR14G112560007 на суму 35130 доларів США строком до 09.08.2022 року. З метою забезпечення виконання договору кредиту сторони 10.08.2007 року уклали договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №з-748, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.06.2010 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MR14G112560007 від 10.08.2007 року у розмірі 31846,99 доларів США звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно копії акту від 04.08.2014 року затвердженого Житлово-комунальним підприємством «Жилкомплекс», у квартирі [ADDRESS], немає осіб які в ній прописані та [PERSON] довгий час в ній не проживає. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачено Розділом 5 Закону України «Про іпотеку». Один з таких способів визначено положеннями ст. 34 Закону України «Про іпотеку», де передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотеко держателем або за рішенням суду може бути переданий іпотеко держателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається заходи щодо забезпечення збереження предмету іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. З аналізу наведених правових норм вбачається, що передача майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, підставою передачі іпотечного майна в управління законодавець визначив, як наявність мети отримання продукції, плодів та доходів, так і необхідність в забезпеченні належного господарського використання іпотечного майна відповідно до його цільового призначення та з зазначенням умов управління відповідно до вимог Закону. Управління майном закріплене главою 70 ЦК України як окремий вид договірних зобов'язань. Так, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителю) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача) (ч. 1 ст. 1029 ЦК України). Цивільним кодексом України встановлено вичерпний перелік підстав виникнення відносин з управління майном, зокрема останнє може виникати із закону або договору управління майном. При цьому договір укладається за наявності волевиявлення власника майна. У разі не виявлення волі власника з причин, від нього незалежних, управління майном може виникати на підставі юридичного складу: адміністративного акту про створення управління (рішення суду, іншого компетентного органу) і договору, укладеного з управителем, що безпосередньо породжує управління майном. Таким чином, закріплений у цивільному законодавстві інститут управління майном передбачає договір як безпосередню підставу виникнення управління майном. З наведеної вище правової норми випливає, що рішення суду про передачу майна в управління має містити умови, на яких таке управління здійснюється. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» на наявність вказаних обставин не посилався, а як підставу позовних вимог зазначив сам факт наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та неможливість його використання в зв'язку з відсутністю доступу до спірного нерухомого майна, а саме квартири, що унеможливлює задоволення вимог за рахунок ринкового використання предмету іпотеки. Виходячи із наведеного, предметом іпотеки є житло, використання якого не має наслідком отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання, що прямо передбачено нормою ст. 34 Закону України «Про іпотеку». При цьому суд звертає увагу на те, що використання такого нерухомого майна, навіть за умови, що воно є предметом іпотеки та на нього звернуто стягнення, не може суперечити інтересам його власника, оскільки використання його з метою отримання доходів може спричинити втрату вартості такого майна, а відтак вплинути на права та інтереси його власника щодо можливого отримання в достатньому розмірі коштів від реалізації такого майна в порядку звернення стягнення на таке майно, при цьому суд звертає увагу на те, що позивачем не було надано суду доказів наявності перешкод зі сторони відповідача в здійсненні реалізації відповідного заставного майна, крім цього не було надано доказів на підтвердження обставин щодо наявності у відповідному житлі інших осіб та їх майна, від яких відповідач, виходячи із заявлених позовних вимог, повинен бути зобов'язаний судом звільнити таке житло, а тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю у зв'язку з недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed