Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач є власником земельної ділянки площею 7,49 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Барвінівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 001211 від 18.07.2003. Дана земельна ділянка позивача, згідно зі схемою розташування земельних ділянок, знаходиться в контурі поля № 242 під № 483. Земельна ділянка № 482 в контурі поля № 242, що згідно зі схемою розташування земельних ділянок межує з ділянкою позивача, належить дружині відповідача [PERSON] та у 2016 році оброблялася відповідачем по справі. Ці обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Згідно з актом обстеження вищезазначеної земельної ділянки позивача від 06.06.2017 № 1, при візуальному обстеженні було встановлено пригнічення культури соняшника на площі 1,26 га. У судовому засіданні сторони уточнили, що під пригніченням культури соняшника на момент складання акту огляду від 06.06.2017 № 1 розуміється пожовтіння листя посівів на початковій стадії росту. Водночас, під час розгляду справи сторони визнали те, що лише за візуальним обстеженням посівів соняшника неможливо достовірно встановити, внаслідок дії якого гербіциду тощо сталося їх пригнічення. 08.06.2016 відповідач надав позивачу розписку про зобовязання компенсувати різницю врожаю соняшника по збору врожаю з 23 рядків. В ході судового розгляду відповідач пояснив, що на момент складання цієї розписки йому не було відомо те, що позивач також здійснював обробіток власних посівів гербіцидами. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, згідно зі статтею 22 ЦК збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявності підстав для настання цивільно-правової відповідальності відповідача. Так, у справі відсутні належні та допустимі докази зменшення родючості соняшника на частині земельної ділянки позивача площею 1,26 га., оскільки довідка від 24.11.2016, надана вагарем [PERSON] лише відображує два етапи зважування насіння соняшника та їх результати: перше зважування 2 280,00 кг, друге 2 910,00 кг, проте не містить відомостей про те, що обидва ці зважування було проведено щодо соняшника, зібраного у два етапи з однакових за площею частин земельної ділянки позивача. Не можна визнати належним доказом і акт оцінки нанесених збитків від 22.05.2017, затверджений розпорядженням голови Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 23.05.2017 № 171, зі змісту якого випливає, що при визначенні збитків було опрацьовано лише вищезазначений акт обстеження земельної ділянки від 06.06.2016, а відомості про різницю між вагою пошкодженого та непошкодженого соняшника у розмірі 0,6300 т взято зі слів позивача. Також, у справі відсутні належні та допустимі докази потрапляння гербіциду «Прима», який використовував відповідач, на посіви соняшника, що знаходилися на земельній ділянці позивача, та наслідків цього, оскільки обстеження посівів, згідно з актом обстеження від 06.06.2017 № 1 проводилося лише візуально. Крім цього, не було проведено додаткового обстеження посівів соняшника на земельній ділянці позивача безпосередньо перед збиранням врожаю у 2016 році з метою підтвердження чи спростування різниці у родючості соняшника на частині ділянки площею 1,26 га, що за твердженням позивача був пригніченим внаслідок дії гербіциду «Прима», та на решті цієї ділянки. Відтак, твердження позивача про зниження родючості соняшника на частині його земельної ділянки внаслідок використання відповідачем гербіциду, ґрунтується лише на припущеннях, що не узгоджується з вимогами частини четвертої статті 60 ЦПК України. Недоведеність обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявленого позову, є підставою для відмови у його задоволенні в повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed