Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 46335,86 грн, франшизу у сумі 2000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 1071,75 грн та 3 % річних у сумі 379,80 грн; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 29 травня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів під керуванням відповідача та водія позивача [PERSON] . Винною особою ДТП визнано відповідача, що підтверджено судовим рішенням. Після ДТП позивач повідомив про страхову подію третю особу. В подальшому встановлено перелік пошкоджень та визначено загальну вартість ремонту у сумі 109883,26 грн. Попри те, страхова компанія визначила вартість матеріального збитку у розмірі 63547,40 грн з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування франшизи, яка у подальшому виплачена позивачу. Однак, така виплата не покрила усіх витрат на ремонт автомобіля з урахування загальної вартості ремонту, а тому різницю просить стягнути з винної особи з урахуванням розміру франшизи, яку не оплачена третьою особою. Разом із тим, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання з відшкодування шкоди відповідачу необхідно здійснити сплату інфляційних витрат та 3 % річних У відповідності до ст. 625, 1194 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить задовольнити позов. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 18 лютого 2021 року третьою особою на адресу суду подано пояснення на позовну заяву. Третьою особою сплачено страхове відшкодування у розмірі 63547,40 грн без урахування франшизи та фізичного зносу. Пояснюють, що різницю між фактичною вартістю ремонту автомобіля та страховим відшкодуванням має відшкодувати винна особа ДТП у відповідності до ст. 1194 ЦК України. Просить врахувати надані пояснення при ухваленні рішення суду. 29 січня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання з викликом (повідомленням) сторін. 16 лютого 2021 року постановлено ухвалу про виправлення описки, допущеної в ухвалі суду від 29 січня 2021 року. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить такі задовольнити. Не заперечив проти заочного розгляду справи. У судове засідання представник третьої особи та відповідач не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. З урахуванням думки представника позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились, адже відповідачем не подано відзив на позов, належним чином викликаний до суду, однак про причини неявки не повідомив, а тому, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування різниці між фактично понесеними витратами на ремонт пошкодженого автомобіля та сумою страхового відшкодування, що регулюється ст. 1194 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». [PERSON] 29 травня 2020 року у місті Києві по вулиці Межигірська керував автомобілем марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав переваги у русі автомобілю марки «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушив п. 16.11 ПДР України, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів. В результаті ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження. Дані обставини підтверджено постановою Подільського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року (справа № 754/6697/20), якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. На момент вчинення ДТП у водіїв були наявними договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховик автомобіля відповідача ПрАТ СК «УНІКА». Страхувальник автомобіля потерпілої особи НЕК «Укренерго», а страховик ПрАТ «Європейський страховий альянс», що підтверджено матеріалами справи /арк. спр. 12, 50-52/. Відповідно до рахунку № СТ - 0000105 від 10 червня 2020 року встановленого фізичною-особою підприємцем [PERSON] загальна вартість ремонту застрахованого позивачем автомобіля становить у розмірі 109883,26 грн /арк. спр. 13/. 29 травня 2020 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] здійснено огляд транспортного засобу марки «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] та визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу у розмірі 73161,61 грн. Таким чином, третьою особою виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 63547,40 грн (109883,26 грн (вартість ремонту) - 44335,86 грн (фізичний знос) - 2000,00 грн (франшиза)), що підтверджено платіжними дорученнями від 07 липня 2020 року № ЦО07123, від 15 липня 2020 року № ЦО07475, від 17 липня 2020 року № ЦО07628. Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, якщо згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 754/1114/15-ц, одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Таким чином, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання, що оскільки у позивача виникла право пред`явлення вимоги до відповідача про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди заподіяної внаслідок ДТП та страховою виплатою, якої не достатньо для покриття фактично понесених витрат позивача на ремонт пошкодженого автомобіля, а відтак прийшов до висновку, що позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача розміру франшизи, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Судом установлено, що полісом ОСЦПВВНТЗ від 12 лютого 2020 року серії ЕР № 199130147 передбачено розмір франшизи у сумі 2000,00 грн, а відтак така має бути компенсована відповідачем на користь порзивача. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до наступного. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннями встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Роз`яснення щодо застосування норми ст.625 ЦК України зазначено у п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Згідно з розрахунком, поданого позивачем, останнім нараховано за період з 22 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року інфляційні втрати у розмірі 1071,75 грн та три відсотки річних у сумі 379,80 грн. Даний розрахунок суд приймає до уваги, адже будь-яких заперечень із сторони відповідача, не подано, такий є чинним та розрахований правильно. Враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання, що оскільки різниця між фактично заподіяною шкодою та страховим відшкодування не виплачена, а тому прострочене грошове зобов`язання, а відтак суд приходить до висновку, що такі нарахування підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, третя особа відшкодувала шкоду, яка була спричинена дорожньо-транспортною пригодою, яка не покрила усіх фактично понесених витрат на ремонт автомобіля, позивачем право вимоги до відповідача обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі, а відтак позов підлягає задоволенню повністю шляхом стягнення із відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 46335,86 грн, франшизи у сумі 2000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 1071,75 грн та 3 % річних у сумі 379,80 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved