Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач заявила позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, вказала, що відповідно до договору дарування від 29.03.2007 року вона є власником будинку, який розташований по [ADDRESS]. Зазначила, що після укладення шлюбу своє прізвище «[PERSON]» змінила на «[PERSON]». Вказала, що відповідач по справі є її рідною донькою. Відповідно до домової книги та ксерокопії паспорта відповідача встановлено, що [PERSON] зареєстрована у належній її 157/200 частці житлового будинку по [ADDRESS] з 15 липня 1998 року. Однак відповідач з 2008 року переїхала на постійне проживання за межі України до США, де працює і проживає по сьогоднішній день і не має наміру повертатись для проживання в Україну. Вважаючи свої права порушеними позивач просить суд винести рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи судового розгляду справи був повідомлений у порядку, встановленому ст.74 ЦПК України - судовою повісткою, надісланою рекомендованим листом за адресою зареєстрованого місця проживання. 26.03.2015 року за вх..№ 1910 електронною поштою на адресу суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала повністю та пояснила, що наміру повертатися на Україну не має, так як вона працює та проживає в США, а також не буде мати можливості сама приїхати в м. Ямпіль Вінницької області для того аби виписатися. Також зазначила, що її мати має намір продати будинок та переїхати для проживання до неї в США. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ямпільського РВ УМВС України у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений у порядку, встановленому ст.74 ЦПК України - судовою повісткою, надісланою кур'єром суду, про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - паспорту громадянина України [PERSON] встановлено, що з 15.07.1998 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS]. Із копії свідоцтва про народження, виданого 08.12.1994 року встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] Із копії свідоцтва про одруження, виданого 26.01.2000 року встановлено, що [PERSON] 10.11.1994 року зареєструвала шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Із копії договору дарування від 29.03.2007 року встановлено, що [PERSON] подарував [PERSON] 157/200 частини житлового будинку по [ADDRESS]. Із копії прописки громадян встановлено, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS]. Із акту обстеження № 39 від 26.03.2015 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована разом із [PERSON] по [ADDRESS] та зі слів сусідів фактично вже вісім років проживає за межами України. Дослідивши усі письмові докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу реєстрації відповідача в будинку, що належить на праві власності позивачу. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає в будинку позивача понад один рік, що підтверджено достовірними письмовими доказами, суду не надано доказів про поважність причин відсутності відповідача за місцем проживання у вказаному будинку, суду не надано доказів про наявність домовленості між позивачем та відповідачем щодо права користування будинком, а тому відповідно до положень ст.405 ЦК України відповідач втратила своє право користування житловим будинком позивача. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 ч. 4 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст..72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що права позивача як власника будинку порушені з боку відповідача і відновлення порушеного права можливе шляхом усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим будинком, а саме - шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі . Спірні правовідносини врегульовані ст. 391, 405 ЦК України, ст. 41 ч. 4 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 72 ЖК України.

Outcome: approved