Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 22.06.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» ) та відповідачем [PERSON] було підписано заяву № б/н про отримання банківських послуг, відповідно до умов якої останній отримав кредит в розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки позичальник [PERSON] свої зобов`язання по кредитному договору не виконала, станом на 22.05.2019 у неї утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами та штрафами в розмірі - 36 864,79 грн. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 22.06.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» ) та відповідачем [PERSON] було підписано заяву № б/н, відповідно до якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 11-27). Умовами кредитування також передбачені порядок нарахування та сплати процентів, погашення боргових зобов`язань, комісії, пені та штрафи. Після реєстрації шлюбу 03.08.2013 відповідач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 28, 28 зворот). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5-10) вбачається, що станом на 22.05.2019 у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі - 36 864,79 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14 212,11 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7019,24 грн., заборгованість по пені за прострочення зобов`язання - 12 801,78 грн., заборгованість по пені за несвоєчасність сплати боргу - 600 грн., штраф передбачений умовами договору - 2231,66 грн. Разом з тим, заявивши вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу за невиконання умов договору банк застосував подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Застосування до відповідача подвійної відповідальності суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 21.10.2015 року справа №6-2003цс15. А отже, вимога про стягнення неустойки в частині стягнення пені до задоволення не підлягає. До задоволення в частині санкцій підлягає вимога щодо стягнення з відповідача штрафів в розмірі 2231,66 грн. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 23 463,01 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14 212,11 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7019,24 грн., штраф передбачений умовами договору - 2 231,66 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (63,65%=1222,72 грн.).

Outcome: partial