Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовує слідуючими обставинами. 23 грудня 2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики відповідно якого позивач позичив відповідачу грошові кошти у сумі 17524Доларів США, на що було надано розписку відповідачем. Відповідач зобовязався повернути позичені грошові кошти позивачу до 26.08.2015р.. У звязку із не поверненням коштів позивач бажає стягнути з відповідача борг, санкції за несвоєчасне виконання боргових зобовязань, проценти від суми позики. Враховуючи вищевказані обставини, позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 477752.13 гривень боргу за договором позики, санкції за несвоєчасне виконання боргових зобовязань у розмірі 20850грн., відсотки за користування грішми в розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 215061грн., судовий збір. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву у якій позов підтримав, просить його задоволити, справу просив розглянути у його відсутності. Зазначив, що у разі неявки відповідача у судове засідання, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наданих суду матеріалів справи. В судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики відповідно якого позивач позичив відповідачу грошові кошти у сумі 17524Доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 477752.13гривень, на що було надано розписку відповідачем. Відповідач зобовязався повернути позичені грошові кошти позивачу до 26.08.2015р.. У звязку із не поверненням коштів позивач бажає стягнути з відповідача борг, суму коштів відповідно до ст. 625 ЦК України, відсотки від суми позики. Відповідно до частини 1\~статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо). Як зазначено в\~статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Статтею 625 ЦК України, передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання та відповідно до даної норми права, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений, договором або законом. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд приходить до висновку, що сторонами були дотримані вимоги ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~щодо письмової форми договору позики. Тобто, розписка, яка міститься в матеріалах справи, підтверджує факт передачі позивачем та отримання відповідачем грошових коштів. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір. Як передбачено нормами закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в націо\-нальній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене в гривні. Тому з відповідача підлягають стягненню відповідно до ст. 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми за користування належними позивачу коштами у сумі 20850гривень, за наведеними розрахунками позивача. Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 215061грн., суд відмовляє у задоволенні даної вимоги, оскільки вимога не відповідає ст. 1048 ЦК України на яку посилається позивач, так як в даному договорі позики не передбачено стягнення процентів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial