Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача право вимоги до якого перейшло за договором про надання фінансових послуг факторингу №0111/2 від 01.11.2018р., заборгованість за договором №3058000818-038813 від 30.08.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту в сумі 6763,70 грн., що складається із заборгованості за кредитом 1000 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 2523,70 грн., заборгованості за пенею 3240 грн., а також судові витрати. При цьому посилається на те, що між ТОФ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] 30.08.2018 року було укладено договір №3058000818-038813 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту в електронному вигляді, за яким останній отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. зі сплатою відсотків за його користування. Умови договору відповідач не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, таким чином утворилась заборгованість в сумі 6763,70 грн., станом на 15.01.2019 року. Між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» 15.01.2019 року було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №1501/1, відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі і з відповідачем. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 12.04.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою реєстрації місця проживання. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.08.2018 року між ТОФ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір №3058000818-038813 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту в електронному вигляді за яким останній отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. зі сплатою відсотків за його користування зі строком повернення позики до 29.09.2018 року включно. Умови договору відповідач не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, таким чином утворилась заборгованість в сумі 6763,70 грн. станом на 15.01.2019 року., яка складається з: заборгованості за кредитом 1000 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 2523,70 грн., заборгованості за пенею 3240 грн. Між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» (фактор) 15.01.2019 року було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №1501/1, відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі і з відповідачем. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стаття 530 ЦПК України). Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Позивачем надано належним чином завірені копії відповідних документів. Відповідач не скористався своїм правом надати суду докази на підтвердження належного виконання ним зобов'язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог взагалі. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved