Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29.02.2012 року між ПАТ «Дочірній банк сбербанку Росії» (далі - Позивач, ПАТ «Сбербанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 130#00017143496, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] грошові кошти у сумі 80000 грн. з процентною ставкою 31% річних. Відповідачка зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 27.02.2015 року та щомісяця погашати кредит та проценти за користування ним згідно графіку. Банк свої зобов'язання виконав, надавши кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку. Однак в порушення умов Кредитного договору відповідачем [PERSON] не виконане зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів і станом на 17.10.2016 року загальна заборгованість становить 159 844,62 грн., з яких: 38469,57 - заборгованість за кредитом; 28916,20 - проценти за користування кредитом; 66718,31 - пеня за прострочення заборгованості за кредитом; 25 740,54 грн. - пеня за прострочення процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань позивальника за кредитним договором було укладено Договір поруки № 130#0017143496/S-1 від 29.02.2012 року між банком та [PERSON]. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість в сумі 159 844,62 грн. та судовий збір на користь держави. У судове засідання представник позивача не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, написала заяву, в якій позовні вимоги стосовно тіла кредиту та відсотків визнала повністю. Просила справу розглядати без її участі. Додала медичні документи, які засвідчують стан здоров'я свій та членів її сім'ї, у зв'язку з чим і утворилась заборгованість та довідку по свою заробітну плату. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно. Про причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи із наступного. 29.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» та [PERSON] був укладений Договір № 130#00017143496, відповідно до умов якого Банк надав їй грошові кошти в сумі 80 000 грн. (п.1.1 Договору) з процентною ставкою 31% річних ( п.1.2 Договору). Відповідно до п. 2.1.1. Договору належне виконання зобов'язання забезпечується порукою [PERSON]. П.2.2 Договору визначено, що, крім цього, належне виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею). П.8.1 Договору передбачено, що позичальник зобов'язався щомісячно до 29 числа , яке розрахунковою датою, кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтентними платежами в сумі не менше 3 457,60 грн. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором, позичальник зобов'язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу (п.10.1). Крім того, договором передбачено обов'язок позичальника сплати штрафу у розмірі 0.1% від суму кредиту за порушення умов договору (п.10.2). З метою забезпечення виконання зобов'язань позивальника за кредитним договором було укладено Договір поруки № 130#0017143496/S-1 від 29.02.2012 року між банком та [PERSON]. За розрахунком, наданим позивачем, станом на 17.10.2016 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 159 844,62 грн., з яких: 38469,57 - заборгованість за кредитом; 28916,20 - проценти за користування кредитом; 66718,31 - пеня за прострочення заборгованості за кредитом ( на підставі п.10.1 Договору за період з 16.04.2014 року по 17.10.2016 року); 25 740,54 грн. - пеня за прострочення процентів за користування кредитом ( на підставі п. 10.1 Договору за період з 30.04.2014 року по 17.10.2016 року). Позичальник [PERSON] кредитні кошти отримала, однак свої зобов'язання за Договором не виконала, що призвело до утворення заборгованості. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Оскільки в судовому засіданні об'єктивно встановлено, що відповідач [PERSON] кредитні кошти отримала, однак своє зобов'язання перед Банком не виконав, в зв'язку з чим станом на 17.10.2016 року має заборгованість перед Банком по тілу кредиту у сумі 38469,57 грн., відсотках - 28916,20 грн., тому зазначена сума заборгованості стягненню з відповідачки на користь ПАТ «Сбербанк» в повному обсязі. Однак, при винесенні рішення суд враховує вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В даному випадку, відповідачка, потрапивши у складні життєві умови(відсутність тривалий час заробітної плати, тяжку хворобу чоловіка, та матері, зверталась до позивача із із зверненням щодо зміни у зв'язку з цим умов договору. Проте, у своїй відповіді за № 8180/7/32-3 від 04.09.2015 року повідомлено їй, що для вирішення питання реструктуризації їй необхідно особисто відвідати відділення банку. У зв'язку з тим, що чоловік відповідачки переніс інсульт, і потребував стороннього догляду, вона не змогла цього зробити оперативно. Тому , враховуючи надані суду: виписки з історії хвороби чоловіка позивачки - [PERSON], довідки лікувальної установи про стан здоров'я самої відповідачки, її матір - [PERSON], [INFO] за станом здоров'я не здатна до самообслуговування та потребує стороннього догляду, що підтверджується висновками ЛКК Іванківської ЦРЛ, довідки про доходи відповідачки, а також те, що вона вже звернулась до позивача із заявою про проведення реструктуризації боргу, суд вважає за необхідне, доцільне і справедливе зменшити розмір неустойки (пені), яка підлягає до стягнення з відповідачки до 100 грн. за прострочення повернення заборгованості за кредитом та 100 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом. Щодо стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], який виступав поручителем у зобов'язанні основного боржника, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 251 та ч.2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п.4.1 договору поруки) про те, що поручитель та Боржник залишаються зобов'язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за основним договором не будуть виконані повністю, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то і право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 27.02.2015 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 28.02.2015 року і протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Судом встановлено, що боржник зобов'язався повернути кредит у строк до 27.02.2015 року, а оскільки банк звернувся до поручителя з позовом у жовтні 2016 року, тобто із пропуском зазначеного в ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому є підстави для відмови в позові у цій частині у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі по 1378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial