Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивачем подано до суду позов про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR02000097 від 26 березня 2008 року з відповідача, в сумі 374420,84 грн., а також судового збору. На підтвердження вимог, до заяви долучені копії розрахунку заборгованості, кредитно-заставного договору, додатку до кредитного договору про загальну вартість кредиту, документів про особу позивача, відповідача, довіреності. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявились. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, справу просить розглянутим без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочне рішення. Відповідач, згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки виклики у судове засідання були направлені за зареєстрованим місцем його проживання. Відомостей про причини неявки відповідачем не повідомлено, заяв від нього не надійшло. Враховуючи вищезазначене, а також відсутність заперечення з боку позивача, суд, відповідно до ч.4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України, цей позов підсудний Кегичівському районному суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] 26 березня 2008 року був укладений кредитно-заставний договір DN81AR02000097. Згідно з умовами даного договору банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 67826,13 грн. на термін до 25 березня 2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з чим відповідач станом на 11 червня 2015 року має заборгованість перед позивачем в сумі 374420,84 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 56591,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 47255,56 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом 20008,67 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 232497 грн., а також штрафи: штраф (фіксована частина)- 250 грн., штраф (процентна складова) 17817,66 грн. В судовому засіданні досліджені: розрахунок заборгованості (а.с.6-9), копія кредитно-заставного договору № DN81AR02000097 від 26 березня 2008 року та додатку до нього про загальну вартість кредиту (а.с.10-19,20); копія паспорта відповідача (а.с.21-22), копія довідки з ЄДРПОУ (а.с.23-24); копія банківської ліцензії (а.с.25); копія довіреності (а.с.26); копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.27); копія статуту (а.с.28). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 26 березня 2008 року укладено кредитний договір DN81AR02000097. За даним договором [PERSON] надано строковий кредитно-заставний договір на строк до 25 березня 2015 року в розмірі 67826,13 грн., мета кредиту: частина кредиту в розмірі 59940 грн. надається з метою придбання позичальником автомобіля, інша частина кредиту надається для оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту, оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі, оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Процентна ставка 9.60 річних. (п.17.1 кредитно-заставного договору). Своїм особистим підписом у договорі [PERSON] підтвердив, що він ознайомився та згоден з умовами надання кредиту (а.с.19). Кредитний договір містить усі істотні умови - суму кредитних коштів, процентну ставку, строки сплати кредиту та процентів щомісячними платежами, розмір комісії. На виконання умов даного договору позивач свої зобов'язання, виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 67826,14 грн. Натомість відповідач своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надавав. Останній платіж по поверненню коштів, згідно з наданим розрахунком заборгованості, був внесений відповідачем 26 грудня 2008 року (а.с.6). Внаслідок зазначених дій відповідача за кредитним договором станом на 11 червня 2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 374420,84 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 56591,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 47255,56 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом 20008,67 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 232497 грн., а також штрафи: штраф (фіксована частина)- 250 грн., штраф (процентна складова) 17817,66 грн. Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача штрафів 250 грн. та 17817,66 грн. за прострочення виконання зобовязання за заставно-кредитним договором задоволенню не підлягає, оскільки договором передбачена подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме порушення. Так, за прострочення виконання зобовязання кредитним договором передбачено як стягнення пені, так і два виду штрафу - 250 грн. та 17817,66 грн., що є порушенням ст. 61 Конституції України, в якій зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Із матеріалів справи випливає, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню та штраф. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже штраф в розмірі 250 грн. та 17817,66 грн. суд вважає не підлягає до стягнення. На підставі вищевикладеного, у відповідності з умовами договору та наданим Банком розрахунком з відповідача на користь банку підлягає стягненню 356353,18 грн., з яких: - 56591,50 грн. заборгованість за кредитом; 47255,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 20008,67 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 232497,45 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору підлягає присудженню на користь позивача. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 5616,31 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 5345,30 грн. (356353,18*1,5%=5345,30)

Outcome: partial