Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою 19.11.2005 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №3635. Спільних з відповідачкою дітей немає. З березня 2015 року позивач з відповідачкою шлюбних відносин не підтримує. Спільного бюджету не має, почуття любові один до одного втрачено. Просить шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоч належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляє заочне рішення. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 19.11.2005 року уклали шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3635, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам позивача , а відтак, шлюб слід розірвати.

Outcome: approved