Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»-відповідач-1, [PERSON] -відповідач-2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою зазначивши, що 23.12.2013 року о 18 год. 40 хв. на вулиці В. Пермська в м. Кіровограді, навпроти будинку №28 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - автомобіля ГАЗ-32213, державний номерний знак [NUMBER]. Власником вказаного автомобіля є громадянин [PERSON], а керував автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] - відповідач-2, який під час керування автомобілем не витримав безпечний боковий інтервал при об`їзді припаркованого автомобіля ДЕУ Ланос, державний номерний знак [NUMBER], належного позивачеві на праві приватної власності внаслідок чого скоїв наїзд на зазначений транспортний засіб. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда відповідача-2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.122-4,124 КУпАП. Відповідачем -1 з власником транспортного засобу ГАЗ-32213, державний номерний знак [NUMBER] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів. З урахуванням викладених обставин, позивач вважає, що відповідачі повинні відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, моральну шкоду, витрати на правову допомогу та судові витрати. Представником позивача до суду надано заяву, відповідно до якої представник просить продовжити строк розгляду справи у зв'язку з її складністю та розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачем-1 до суду надано заяву, згідно з якою відповідач заперечує проти позовних вимог та просить справу розглянути без його участі. Відповідач - 2 у судове засідання не з`явився, проте був неодноразово належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд ухвалив розглянути справу на підставу наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2013 року о 18 год. 40 хв. на вулиці В. Пермська в м. Кіровограді, навпроти будинку №28 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - автомобіля ГАЗ-32213, державний номерний знак [NUMBER]. Власником вказаного автомобіля є громадянин [PERSON], а керував автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] - відповідач-2, який під час керування автомобілем не витримав безпечний боковий інтервал при об`їзді припаркованого автомобіля ДЕУ Ланос, державний номерний знак [NUMBER], належного позивачеві на праві приватної власності внаслідок чого скоїв наїзд на зазначений транспортний засіб. Відповідача - 2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.122-4,124 КУпАП, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2014 року. Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/ 7427227, код страховика 122 (строк дії полісу з 08.10.2013 року до 07.10.2014 року) страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 50 000,00 грн. 12.02.2014 року позивачем відповідачу-1 подано заяву, згідно з якою було визначено розмір матеріального збитку, завданого позивачу у розмірі 6135,23 грн. та позивачем надано погодження з розміром страхового відшкодування у вказаній сумі. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з умовами Полісу, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих становить 2% від ліміту відповідальності Страховика, тобто 510,00 грн. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 зазначеного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 12.02.2014 року позивач звернувся до відповідача -1 з заявою про виплату страхового відшкодування, відповідно до якої відповідачем -1 визначено страхове відшкодування у розмірі 5625. 23 грн. ( 6135,23 -510,00 грн.). Вказаний розмір матеріального збитку позивачем не оспорювався. Відповідно до ст. 1194 Цивільного Кодексу України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням визначеного відповідачем -1 на підставі заяви позивача № 1321 від 12.02.2014 року розміру матеріального збитку, суд також вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача - 1 витрат на проведення авто товарознавчого дослідження безпідставною. Суд також не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача - 1 витрат за надання правової допомоги, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 590 від 27.04.2007 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» за втрачений заробіток - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв'язку з явкою до суду розмір витрат на правову допомогу обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати. Такого розрахунку позивачем або його представником до суду не надано. Згідно зі ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та /або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.9 цього Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до пунктів 34.2,34,3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. У відповідності до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Щодо перенесення позивачем моральних страждань внаслідок спричиненої з вини відповідача-1 дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди є обґрунтованою, оскільки позивач був позбавлений спокою та вимушений разом зі своєю сім`єю зустріти новорічні свята у негативній психоемоційній напрузі та виїхати за межі свого населеного пункту до своєї матері разом з сім`єю. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності Статтею ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи принцип розумності і справедливості суд вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial