Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.09.2012 року у розмірі 13527,19 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] (далі - Позичальник) звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05.09.2012 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник, приєднавшись до договору, погодилась зі всіма його умовами, а банк в свою чергу, видав їй обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, позичальник неналежним чином виконувала обов`язки з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцем останньої є відповідач [PERSON] , який проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не відмовився від неї, мав право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини. Позивачем 01.02.2020 року була направлена претензія кредитора до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори. Четверта Львівська державна нотаріальна контора надала відповідь про те, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 11.06.2020 року позивачем до спадкоємця направлено лист-претензію про погашення заборгованості спадкодавця у розмірі 13527,19 гривень, однак відповіді не отримали і тому, дану суму просить стягнути в примусовому порядку. Позовна заява поступила до суду 04.03.2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26.03.2021 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень, а також відмовлено у клопотанні представника позивача про розгляд справи без виклику сторін. Під час розгляду справи, судом витребувано з Четвертої Львівської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] 12 травня 2021 року на адресу суду поступили належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує та просить такий задовольнити. Відповідач 15.06.2021 року в судове засідання не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, при цьому, подав суду заяву, в якій заперечує щодо задоволення позову, оскільки спадкоємцем не являється, спадщини після смерті [PERSON] він не приймав. У зв`язку з наведеним, просить справу розглядати у його відсутності та відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 15.06.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З оглянутої судом копії заяви клієнта [PERSON] від 05.09.2012 року (а.с.21) вбачається, що остання ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого Банк надає відповідачу кредит вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 02.09.2019 року, актовий запис № 1298, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.55). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, у зв`язку із смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики не припиняються, а включаються до складу спадщини, тому спірні правовідносини мають регулюватися статями 1281, 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Крім того, відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 року у справі № 360/1568/16-ц). Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України). Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Разом з тим, всупереч зазначеному принципу та положенням статей 12, 81 ЦПК України, позивач не долучив до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження того, що після смерті [PERSON] саме відповідач отримав від неї у спадщину майно, вартість якого відповідає ціні позову. Більше того, як вбачається з копій матеріалів спадкової справи (а.с.91-107), така заводилась виключно на підставі претензії кредитора. Згідно листа в.о завідуючої Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Фурман Л.А. від 07.02.2020 року вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємці за оформленням спадщини не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видано, що свідчить про відсутність у відповідача статусу спадкоємця прав та обов`язків спадкодавця [PERSON] (а.с.106). Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати слід віднести на рахунок останнього. Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідач не подавав. Крім того, відповідач не навів попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно, суд не вбачає підстав для відшкодування витрат у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed