Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення 988395 грн. 21 коп. заборгованості за договором позики, з яких: 542400 грн. основний борг, 239958 грн. 29 коп. інфляційні втрати, 22860 грн. 3% річних та 183176 грн. 92 коп. пеня. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.09.2014 по цивільній справі №2/463/1318/14 ухвалено стягнути з [PERSON] кошти в сумі 342605 грн. 49 коп., з яких 261400 грн. основна сума боргу з розрахунку 20000 доларів США*13,07 офіційний курс долара станом на 18.04.2014, 24973 грн. 32 коп. інфляційні, 55282 грн. 17 коп. три % річних. Разом з тим, вказане рішення суду станом на 29.03.2017 не виконане, заборгованість відповідачем не повернута. Оскільки відповідач зобовязався поверну позивачу еквівалент 20000 доларам США, курс долара до гривні станом на 29.03.2017 становить 27,12 грн., тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню основна суму боргу в розмірі 542400 грн. (20000*27,12). Крім цього, втрати від інфляції за період з березня 2009 року по березень 2017 року згідно з представленим позивачем розрахунком становлять 239958 грн. 29 коп., а 3% річних за період з 24.03.2009 по 29.03.2017 22860 грн., які також просить стягнути з відповідача на підставі ст.625 ЦК України. Крім цього, вважає, що на підставі ч.1 ст.1050 ЦК України відповідач у зв'язку з невиконанням свого зобовязання зобовязаний також сплатити позивачу пеню за період з 24.03.2009 по 29.03.2009 в сумі 18317 грн. 92 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, якою проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення у пресі, причин неявки суду не повідомив. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 24.03.2008 між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] 95000 грн., що на момент укладення договору становило 20000 доларів США та зобовязався в строк до 24.03.2009 повернути суму позики в гривнях, яка на момент повернення боргу становитиме еквівалент 20000 доларів США (а.с.5). Як вбачається з позовної заяви, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.09.2014 по цивільній справі №2/463/1318/14 ухвалено стягнути з [PERSON], зокрема 261400 грн. основної суми боргу з розрахунку 20000 доларів США*13,07 офіційний курс долара станом на 18.04.2014, а також інфляційні втрати та 3 % річних. Разом з тим, рішення суду на даний час не виконане, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики не погашена. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Разом з тим, враховуючи те, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.09.2014 з відповідача на користь позивача уже стягнуто основну суму боргу, інфляційні втрати та 3% річних, суд приходить до висновку, що підстави для повторного ухвалення рішення про стягнення основної суми боргу відсутні, однак враховуючи те, що відповідачем на даний час зобовязання так і не виконане, на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних за період з 26.09.2014 по день ухвалення судового рішення 20.06.2017, розраховані з основної суми борги, встановленої договором позики -95000 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення та з відповідача слід стягнути інфляційні втрати за період з 26.09.2014 по 20.06.2017 в сумі 79686 грн. 27 коп., 3% річних за цей же період в сумі 7800 грн. 41 коп. Разом з тим, враховуючи те, що ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено обовязок боржника сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу у разі, якщо він своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, а у разі неповернення суми позики на боржника покладено обовязок сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, судом стягнено з відповідача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних, договором позики від 24.03.2008 сторонами не передбачено забезпечення виконання зобов'язання, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають. Задовольняючи позов, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.1) судові витрати, що становлять 276 грн. судового збору.

Outcome: partial