Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № SAMDN03000005753684 від 20.02.2006 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,4% на місяць, 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 31.03.2014 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 66 097 грн. 46 коп. Представник позивача 19 лютого 2015 року в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити. Відповідача проти позову заперечив. Просив суд до вимог позивача застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Надав суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 20.02.2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», назву якого змінено на ПАТ КБ «Приват Банк», та відповідачем [PERSON] укладено договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 1.1. договору визначено строк дії картки - один рік (а.с.6). Також п. 1.1 договору визначено, що за користування кредитним лімітом сплачуються відсотки щомісячно в термін до 30 числа кожного місяця. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № SAMDN03000005753684 від 20.02.2006 року (а.с.4-5). Зазначену обставину не спростував відповідач в судовому засіданні. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 31.03.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № SAMDN03000005753684 від 20.02.2006 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним зобов'язаннями в сумі 66 097 грн. 46 коп., а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 17 636 грн. 47 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 48 460 грн. 99 коп. Згідно розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем було вчинено ще 08.08.2008 року в сумі 4 512 грн. 78 коп. (а.с.4 зв.). Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що в силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на те, що факт звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної даності, відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування. Позивачу було відомо, що відповідач після 2008 року не здійснює погашення кредиту та відсотків, а згідно договору він повинен був сплачувати відсотки щомісяця. Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс14 ), визначено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Клопотання про поновлення строку позовної давності представником позивача суду не заявлялось. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволені позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 526, 527 ч. 1, 530, 1054 ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed