Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач за первісним позовом посилається на те, що він уклав 09.07.2008 року кредитний договір № LGBoAN20310116 з відповідачем [PERSON]. За цим договором банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 27 429,37 доларів США до 09.07.2015 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, порушив вимоги ст.ст. 509, 526,1054 ЦК України, не надає своєчасно кошти банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, іншими витратами, утворилась заборгованість, яка станом на 01.04.2015 року складає 75 889,72 долари США, що утворилась за кредитом 17841,80 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом 10048,11 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 3066,31 долар; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 41 309,55 доларів; а також штрафи: фіксована частина 10.66 доларів США; 3 613,29 доларів США. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 75 889,72 долари США, за курсом 23,45, що складає 1 779 613,92 грн. за кредитним договором № LGBoAN20310116 від 09.07.2008 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, звернувся до суду з зустрічним позовом, вказав, що дійсно, він уклав з банком кредитно-заставний договір. Метою укладання договору був намір придбати автомобіль DADDI BDD649 IE, державний номер ВВ 4251ВН, який одночасно виступив як предмет забезпечення кредиту. Вартість автомобілю була 24009,76 доларів США, що в гривневому еквіваленті при курсі 4,8074 за 1 долар складало 116 225 грн. Оскільки виникла заборгованість за кредитом, [PERSON] був вимушений на вимогу банку 22.10.2009 року передати банку даний автомобіль в якості погашення зобов'язання. Згідно до п. 13.3.3 Договору, банк брав на себе обов'язок щодо реалізації автомобілю, але жодних документів щодо способу та ціни реалізації автомобіля банк не надав. [PERSON] вважає, що за ст. 599 ЦК України, оскільки зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, [PERSON] виконав своїх зобов'язання перед банком, тому що провів виплати та передав автомобіль кредитору, вартість якого повинна бути не нижчою, ніж вся сума зобов'язання. Представник первісного позивача - ПАБ КБ «Приватбанк» зустрічний позов не визнав, пояснив, що дійсно в рахунок погашення зобов'язання (заборгованості, що виникла у 2009 році) з боку [PERSON] за кредитним договором, банком було 03.12.2009 року на рахунок [PERSON] суму 10054,98 доларів США, шляхом реалізації автомобілю. Оскільки цієї суми було недостатньо для повного погашення заборгованості за договором, тому він звернувся до суду для примусового стягнення суми боргу. Посилаючись на вимоги ст. 591 ч. 4 ЦК України, а саме, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави недостатньо для покриття вимог заставодержателя, він має право отримати суму, якої недостатньо для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. Таким чином, сам по собі факт реалізації предмета застави не припиняє грошового зобов'язання, й [PERSON] повинний сплатити заборгованість за кредитом та інші виплати за договором. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає первісний та зустрічний позов такими, що не підлягають задоволенню за слідуючих підстав: Судом встановлено, й не оспорюється сторонами, що між ПАТ КБ «Приватбанк» й [PERSON] був укладений договір № LGBOAN20310116 від 09.07.2008 року, за яким [PERSON] отримав кредит у 27429,37 доларів США на термін до 09.07.2015 року. Даний договір був забезпечений заставою, котрою виступав автомобіль (а.с.4-16). Позивачем за первісним позовом розрахована заборгованість, яка станом на 01.04.2015 року складає 75 889,72 долари США, або в гривневому еквіваленті 1 779 613,92 грн. (а.с.4-6). За актом від 22.10.2009 року [PERSON] передав представникам банку автомобіль (а.с. 39) справа № 2-722/2011 р., дослідженої в судовому засіданні (а.с. 55). За довіреністю ((а.с.75) справи 2-722/2011 р., дослідженої судом), вбачається, що [PERSON] 22.10.2009 року уповноважив: [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які діють незалежно один від одного, користуватися й розпоряджатися автомобіль DADDI BDD 6491 IE, держномерний знак [NUMBER]. ( а.с. 56). За ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тобто сторонами визнано й не оспорюється та обставина, що заставний автомобіль був реалізований банком в рахунок погашення заборгованості. За доводами банку заставний автомобіль було реалізовано на суму 10 054,98 доларів США 03.12.2009 року (розрахунок а.с. 4 зворот) За вимогою (а.с.78 справи 2-722/2011 р), дослідженої судом), 14.01.2010 року [PERSON] повідомлявся банком, що заставний автомобіль було реалізовано 26.11.2009 року за 81 500 грн., але ця сума виявилася недостатньою для погашення заборгованості що станом на 14.01.2010 року складала 18 270 доларів США й судові витрати 6 680 грн.( а.с. 54). За ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог й заперечень. Сторони не клопотали про витребування кредитної справи для її дослідження в судовому засіданні. На ухвалу суду про витребування доказів (а.с.48) суду не надано відомостей щодо реалізації ПАТ КБ «Приватбанк» заставленого автомобілю, не надано інформації чи є товарознавча експертиза з приводу оцінки автомобілю. Суд не може прийняти до уваги довідку, надану представником ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.09.2015 року про наявність даних про реалізацію автомобілю а електронних базах даних банку, оскільки ця довідка (інформація) не завірена належним чином: відсутній штамп, печатка банку, документ має виправлення (а.с. 54). В усній формі представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що кредитна справа відносно [PERSON] найімовірніше знаходиться у м. Луганську, на тимчасово окупованій території й до центрального офісу не передавалась. За п. 13.3.3 Договору ціна продажу автомобіля повинна бути не нижчою всієї суми зобов'язання й банк бере на себе обов'язок щодо реалізації заставного автомобіля, тобто виступав представником [PERSON] щодо реалізації автомобіля. На підставі вищевикладеного, суд вважає недоведеним первісним позивачем ціни реалізованого автомобілю, не надано суду й відповідачу жодних документів щодо способу та ціни реалізації автомобіля або прийняття його банком у власність, не виконана ухвала суду щодо надання доказів. Ця обставина не дає можливості суду зробити висновок щодо наявності або відсутності заборгованості [PERSON] за кредитним договором, з урахуванням реалізації заставного майна. Суду також не надано ПАТ КБ «Приватбанк» підтвердження, що [PERSON] взагалі було направлено повідомлення від 14.01.2010 року ( а.с. 54). Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність доказів, що підтверджують позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», зокрема - ціну позову. На цій підставі, суд також вважає недоведеними позовні вимоги зустрічного позову, оскільки [PERSON] бездоказово вважає, що він припинив свої зобов'язання за кредитним договором виконанням зобов'язань, проте посилається на те, що не знає точну ціну реалізації заставного майна й чи відповідала вона розміру його зобов'язань на час реалізації. На цій підставі суд відмовляє [PERSON] в задоволенні зустрічного позову - за бездоказовістю. На підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed