Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про зняття арешту та заборони відчуження з рухомого майна, що належить йому на праві власності на яке у 2011 році державним виконавцем Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ накладено арешт згідно постанови ВДАІ № 1198883 від 10.10.2009 року та виключити майно, що належить йому з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів рухомого майна, обґрунтувавши його тим, що звернувся до органів МРЕВ з метою здійснити перереєстрацію транспортного засобу, що належить йому на праві власності і дізнався про накладений державним виконавцем арешт. Після звернення до органів державної виконавчої служби отримав лист від 19.08.2015 року із змісту якого слідує, що державним виконавцем з метою повного та фактичного виконання постанови ВДАІ № 119883 від 10.10.2009 року про стягнення з нього штрафу в сумі 255 грн. на користь держави винесено постанову, якою накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону його відчуження. Виконавче провадження завершено 03.06.2011 року та рекомендовано звернутись в суд для вирішення питання щодо зняття арешту. Зазначає, що накладений арешт порушує його права власника щодо розпорядження належного йому майна, просить задовольнити позов. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] ВДВС Кіровоградського МУЮ в судове засідання не зявився, до суду надав пояснення, згідно яких просив провести судове засідання без його участі та не заперечує проти зняття арешту з майна, що належить позивачу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно листа [PERSON] ВДВС Кіровоградського МУЮ від 19.08.2015 року за вих. № 25626/04-32/18 (а.с. 5), адресованого [PERSON] стосовно зняття арешту з належного йому майна видно, що на виконанні в [PERSON] ВДВС Кіровоградського МУЮ перебував виконавчий документ: постанова № 119883 від 10.10.2009 року, видана ДАІ та в хлоді проведення виконавчих дій накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] Виконавче провадження завершено 03.06.2011 року. Повторно виконавчий документ до відділу не надходив. Підстави винесення постанови про арешт майна боржника встановити не можливо через закінчення строку зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що накладеним [PERSON] ВДВС Кіровоградського МУЮ арештом на все майно, що належить [PERSON] порушуються права позивача як власника, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до Закону України «Про судовий збір» позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп., які позивач не просив стягувати з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved