Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Органа опіки та піклування Харківської міської ради, Дзержинський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 10 вересня 2001 року його мати - [PERSON], придбала трьох кімнатну квартиру [ADDRESS]. 05.11.2003р. його мати зареєструвала за адресою своєї квартири його колишню дружину - [PERSON] (зараз її прізвище [PERSON]), та його доньку - [PERSON],[INFO], на підставі договору піднайму житлової площі від 05.11.2003року. Цей договір було укладено між матер'ю позивача - [PERSON] та відповідачами на один рік і примірник знаходився у сторін та у дільниці №4 КП «Жилкомсервіс» м. Харкова. У квартирі відповідачі ніколи фактично не проживали. Відповідачка має власну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності, де вона разом з донькою, [PERSON], постійно проживає по цей час. [INFO] мати позивача - [PERSON], померла. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем, який у визначений законом час прийняв спадщину і зареєструвався у вказаній квартирі. 08 серпня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано Дзержинським відділом актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 483. Відповідачка, яка не є членом його сім'ї, яка не мешкає та ніколи не мешкала в квартирі, і позивач вимушений сплачувати комунальні послуги за неї та їх доньку. Самостійно відповідачі відмовляються знятися з реєстраційного обліку, у зв'язку з чим просить задовольнити позов у повному обсязі. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], треті особи: Органа опіки та піклування Харківської міської ради, Дзержинський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області про вселення. В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що її та її доньки місце проживання у квартирі [ADDRESS], було зареєстровано на підставі заяви матері [PERSON], а не на підставі договору піднайму, як вказує у свої заяві [PERSON] У вказаній квартирі вона та її донька не проживають з поважних причин, а саме тому, що [PERSON] самовільно виселив їх з квартири, змінив замки у квартирі та не пускає їх у квартиру. Оскільки вона вважає, що [PERSON] виселив їх не законно, а також що припинення сімейних відносин не позбавляє її та її доньку права користування займаним приміщенням, а тому вона звернулася до суду з позовом про вселення. В судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, оскільки вважає його безпідставним та необґрунтованим. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала просила в позові відмовити, свою зустрічну заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Харківській міської ради, в судове засідання не з'явився, надав до суду свої заперечення, у яких просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відносно зняття з реєстрації неповнолітню [PERSON], 2001 року народження, відмовити та слухати справу за відсутністю їх представника. Представник третьої особи - Дзержинський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, вважає, що вимоги позивача за первісним позовом законі та підлягають задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що, 10 вересня 2001 року мати позивача за первісним позовом -[PERSON] придбала трьох кімнатну квартиру [ADDRESS]. 05.11.2003р. вона дозволила зареєструвати за адресою своєї квартири дружину позивача - [PERSON], та його доньку - [PERSON],[INFO]. В цій квартирі відповідачі ніколи фактично не проживали. Відповідачка має власну квартиру, яка належить їй на праві приватної власності яка розташована за адресою: [ADDRESS], де вона разом з донькою, [PERSON], постійно проживає по цей час. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідачки з проханням знятися з реєстраційного обліку за адресою її квартири, що підтверджується повідомленням від 15.05.2005р., бо вона постійно сплачувала за них комунальні платежі, які вони категорично не сплачували. 08 серпня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. При цьому місце проживання дитини за згодою сторін було визначене місцем проживання матері, тобто відповідачки, яка вже не є членом родини позивача. Тобто, у даному випадку право дитини на житло, передбачене ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечене. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON], який у встановлений законом час спадщину прийняв і зареєструвався у спадкоємній квартирі. Згідно довідки дільниці №4 КП «Жилкомсервіс» у квартирі [ADDRESS] відповідачі зареєстровані у спірній квартирі. Однак, як було встановлено в судовому засіданні та не спростовувалося сторонами, відповідач ніколи там не проживала, комунальні послуги не сплачувала. Також з пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що фактично відповідачка претендує на певну частину майна, грошей в порядку розподілу майна після розірвання шлюбу, хоча даний позов стосується тільки житлових прав. Крім того, донька позивача, [PERSON], ніколи не знаходилась на обліку у дитячій поліклініки №4 Дзержинського району м.Харкова, тобто за адресою спірної квартири, що підтверджується відповіддю головного лікаря ХМДП №4 від 21.06.2013 року за №278. Навчається у гімназії , яка знаходиться у центрі міста Харкова по вул..Римарській. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідач не є членом сім*ї Позивача, оскільки шлюб між ними розірваний на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.01.2006 року та відповідачка не мешкає в квартирі більш ніж 11 років. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомочне, якщо інше не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 30.06.2005 р. відповідачка зверталася із заявою до Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з приводу того, що її чоловік - [PERSON] чинить їй перешкоду вселення у квартиру [ADDRESS]. Проте заступником начальника Дзержинського РВ було винесена постанова, в якій вказано, що [PERSON] у вищевказаної квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує та власниця квартирі - [PERSON] має намір подати позов до суду про зняття її з реєстрації,а тому в порушенні кримінальної справи було відмовлено. Суд звертає увагу, що відповідачка не зверталася із заявами про порушення її та дитини житлових прав ні до ЖЕК, ні органів МВС України, не подавала позов до суду про вселення та поновлення житлових прав Суд, аналізуючи наявні докази, дійшов висновку про доведеність тих обставин, що відповідачка у спірній квартирі не проживала, а разом з донькою проживала за іншою адресою, житлом не цікавилася, не намагалися вселитися, не оплачувала житлово-комунальні послуги, а лише зберігала за собою реєстрацію за адресою цієї квартири і не надала суду переконливих доказів того, що позивач перешкоджав їм користуватись спірним житлом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] - позивача по первісному позову підлягають задоволенню. Відповідачка подала зустрічний позов про вселення посилаючись на те, що не мешкає в спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивач не впускає до спірної квартири, змінив замки, а тому просила вселити з дитиною у квартиру . Доводи відповідачки про те, що вона з дитиною не мешкає в спірній квартирі з поважних причин, через поведінку позивача, не встановлено того в результаті перевірок її заяви до органів міліції, у порушенні кримінальної справи відмовлено. Суд враховує, що квартира [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON], а наявність реєстрації відповідачки порушує охоронюване законом право власності, обумовлює понесення ним додаткових витрат на сплату комунальних послуг. Відповідно до ч. ч.3,4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи як у віці від десяти до чотирнадцяти, так і до десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, а за попередньою домовленістю сторін неповнолітня донька мешкає з матір'ю, хоча і батько не заперечує, щоб дитина проживала з ним. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідачка у обґрунтування зустрічних позовних вимог не надала суду належних і допустимих доказів, не довела обставини, на які посилається, як на підстави до задоволення. Ураховуючи те, що відповідачка понад одинадцять років з 05.11.2003 року не проживала в спірній квартирі без поважних причин, суд дійшов висновку, що вона не набула право проживання у спірної квартирі з моменту реєстрації, оскільки реєстрація є тільки адміністративним актом, який не породжує права проживання та втратили право на житло відповідно до ст.405 ЦК України, так як право проживання породжує тільки фактичне мешкання у житловому приміщенні, факт якого відповідачкою у судовому засідання не доведено, а тому у суду немає підстав для задоволення зустрічного позову про її вселення. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved