Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2010 р. по 01.04.2015 р. в розмірі 10 585,12 гривень, з них: основна сума заборгованості - 6 857,13 гривень, інфляційних нарахувань в розмірі 3 388,75 гривень, 3% річних в сумі 339,25 гривень та судових витрат у справі. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач зареєстрований та проживає, є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. Квартира приватизована. Зазначений будинок знаходиться на утриманні та обслуговуванні Комунального підприємства «Голосіївжитлосервіс». У будинку і квартирі за вищевказаною адресою безперебійно надавались та надаються житлово-комунальні послуги. Однак, в порушення Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, а також вимог Житлового кодексу України, відповідач ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, яку позивач просить стягнути у судовому порядку в розмірі, визначеному в розрахунку заборгованості. Крім того, з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3% річних за весь період прострочення виконання зобов»язань. Представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та слухання справи за його відсутності. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Крім того, просить слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним повідомлявся судом про місце і час розгляду справи за місцем реєстрації. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст. 280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира yt є приватизованою. Відповідач є наймачем квартири. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] знаходиться на утриманні та обслуговуванні Комунального підприємства «Голосіївжитлосервіс». Позивач забезпечує надання відповідачу житлово-комунальних послуг до переліку яких належать: утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної та гарячої води, водовідведення тощо, про що відповідачі отримують відповідні рахунки на оплату. Жодних повідомлень про непроживання у квартирі [ADDRESS] та неотримання комунальних послуг від відповідача на адресу позивача не надходило. Між сторонами договір про обслуговування прибудинкової території та надання комунальних послуг не укладався, але обов»язок сплачувати квартплату та за надані комунальні послуги у відповідача в даному випадку виникає в силу положень спеціального закону, який регулює даний вид правовідносин. Відповідно до ст.66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Згідно з ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ст..68 ЖК України наймач зобов»язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. В силу положень ст.160ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної валності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члений сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов»язаннями що випливають із зазначеного договору. Відповідно до п.5. ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найом житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.10.2010 р. по 01.04.2015 р. становить 6857,13 гривень. Відповідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, оскільки, на день розгляду справи з боку відповідачів не надано доказів про погашення ними заборгованості, суд приходить до висновку, що позов КП «Голосіївжитлосервіс» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню. Крім того, на думку суду, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційної складової боргу за період прострочення та трьох відсотків річних від суми заборгованості з наступних підстав. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно з наданим позивачем розрахунком, інфляційна складова боргу за період прострочення становить 3 388,75 гривень, 3% річних від суми боргу - 339,25 гривень. Оскільки на спростування наданого розрахунку будь-яких доказів не надано, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі.

Outcome: approved