Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача 200000,00 грн. та 30000,00 дол.США, що становить за курсом НБУ станом на 18.03.2015 у розмірі 698700,00 грн. боргу за договором позики та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами 25.10.2014 укладено договір позики грошових коштів, що підтверджено розпискою, у відповідності до якого позивач позичив відповідачу спірну суму із кінцевим терміном повернення - до 20.02.2015. Однак, відповідач у визначений строк грошові кошти не повернув та таким чином прострочив виконання зобов'язання, а тому у відповідності до ст.ст.526, 1047, 1049 ЦК України просить позов задовольнити та стягнути понесені позивачем судовий збір. Позивач у судовому засіданні підтримав позов повністю та просить такий задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечила, оскільки дійсно між сторонами склались договірні відносини, однак через складне матеріальне становище не має можливості повернути позичені грошові кошти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Разом із тим, відповідно до роз'яснення, яке міститься у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.20009 №14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Судом встановлено, що 25 жовтня 2014 року [PERSON] «… позичила у [PERSON] суму коштів у розмірі 200 тисяч гривень і 30 тисяч доларів американських…». Позичені кошти зобов'язалась повернути до 20.02.2015. Оригінал розписки оглянуто судом у судовому засіданні 07.07.2015. Так, відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики від 25.10.2014 розмір заборгованості становить 200 тисяч гривень та 30 тисяч дол.США (сума позики), що становить 637976,91 грн. (переведення з іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України, станом на 07.07.2015, тобто на день ухвалення рішення). Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить переконання, що позов підставний та обґрунтований, оскільки розписка містить істотні ознаки, які характерні для договору позики, із її змісту вбачається укладення договору позики та вчинення сторонами угоди дій, характерних для такого договору, наявна зобов'язальна умова договору позики для відповідача щодо повернення отриманих коштів, а відтак, суд приходить висновку, що у позивача наявні правові підстави для покладення на відповідача обов'язку повернення грошових коштів за договором позики, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за договором позики від 25.10.2014 у розмірі 837976,91 грн., у відповідності до положень ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, а позов задовольнити повністю. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанцій, наявних у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 3654,00 грн. та 121,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 01.04.2015 задоволена, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3775, 80 грн. На підставі ст. ст.638, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved