Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів у якому просить: визначити додатковий строк тривалістю три місяці для прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову покликається на те, що померла є її бабусею. Після її смерті відкрила спадщина на спадкове майно. З заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріальної контори батько позивача [PERSON] , однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність відомостей про постійне проживання на момент смерті із спадкодавцем. У зв`язку із цим, [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту у межах якої, у грудні 2020 року, було з`ясовано відомості про існування заповіту померлої [PERSON] на користь позивача, [PERSON] та [PERSON] , тобто з пропущенням законодавчо визначеного строку. Надалі, отримано відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, звернулась до суду за захистом свого порушеного права. У відповідності до ст. 1272 ЦК України просить позов задовольнити. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив, який містить відомості про визнання позову та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідачем [PERSON] не подано відзив на позов. 13 липня 2021 року ухвалою суддів прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 02 вересня 2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить таке задовольнити. Представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про розгляду справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. Подано заяви про розгляд справи у їх відсутності, а тому враховуючи такі заяви, наявність відзиву від відповідача [PERSON] , суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [INFO] померла [PERSON] у селі Тетерівка Чорнобильського району Київської області, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджено копією свідоцтва про право власності на житло від 14 квітня 1994 року, договором дарування від 19 лютого 1998 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 серпня 2014 року, інформаційною довідкою КМ КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 27 жовтня 2017 року КВ-2017 №с 39688. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме вищевказану квартиру. За життя, 17 листопада 1994 [PERSON] склала заповіт та заповіла вищевказану квартиру [PERSON] та [PERSON] /арк. спр. 13, зворотня сторона/. [PERSON] є внучкою померлої [PERSON] . Дані обставини підтверджено документами, які містяться у матеріалах справи. Оскільки позивач у встановлений законодавством строк не звернувся після смерті своєї бабці з заявою про прийняття спадщини за заповітом, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо встановлення такого строку у судовому порядку, що регулюється ст. 1272 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 цього Кодексу за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тобто, подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція викладено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування». Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд відмічає, що за заявою позивача від 26 травня 2021 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю факту прийняття спадщини. Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що позивач як на поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини посилались на відсутність відомостей про наявність заповіту, який був складений бабцею за життя. Будь-яких відомостей із цього позивачу не було відомо. Про його наявність дізналась у межах цивільної справи у грудні 2020 року. Приймаючи встановлені обставини справи та підстави пропуску строку на прийняття спадщини, суд прийшов переконання про визнання таких об`єктивними причинами, що пов`язані з непереборними, істотними труднощами для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у строк, передбачений частиною першою статті 1270 ЦК України, а тому їх необхідно вважати поважними. Враховуючи наведені вище положення закону, дослідженні та оцінені як окремо, так і в сукупності докази, суд прийшов висновку, що причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини необхідно визнати поважними, такими що не залежали від волі позивача та унеможливлювали його подати вказану заяву з дотримання норм законодавства. Суд бере до уваги аргументи відповідача [PERSON] наведені у відзиві на позов про визнання позову у сукупності із дослідженими в суді доказами, адже таке визнання не суперечить закону, правам інших учасників справи. Суд застосовує спеціальну норму права, передбачену частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, адже саме вона регулює спірні відносини, що склались між сторонами, та на яку вірно покликалась позивач у позовній заяві. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту, адже позивач має право на прийняття спадщини за заповітом після смерті бабці у власних інтересах; причини пропуску строку визнані судом поважними, а тому суд прийшов висновку про те, що необхідно визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] , терміном на три місяці, а позов задовольнити.

Outcome: approved