Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів. В позовній заяві позивач вказав, що згідно судового наказу, виданого Херсонським міським судом Херсонської області 27.05.2019 року з нього стягнуто аліменти в користь відповідача на утримання неповнолітнього доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.11.2018 року і до повноліття дитини. Однак його майновий стан і спроможність сплати аліментів у тому розмірі та спосіб, який зазначений у виконавчому документі є неможливим, оскільки він є інвалідом 2 групи загальне захворювання зору та йому призначена пенсія по інвалідності. Внаслідок вказаних обставин просить зменшити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на фіксовану суму 300,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань чи відзиву до суду не надала. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно судового наказу, виданого Херсонським міським судом Херсонської області 27.05.2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.11.2018 року і до повноліття дитини; стягнуто з [PERSON] , [INFO] судовий збір в розмірі 192,10 грн. в дохід держави. Судовий наказ в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією 12ААА № 017630 від 12.05.2015 року [PERSON] , [INFO] , встановлена інвалідність другої групи загальне захворювання зору. Згідно пенсійного посвідчення [NUMBER] видане 08.06.2015р. [PERSON] , [INFO] , вид пенсії по інвалідності 2 група, загальне захворювання зору. Також [PERSON] звертався до лікарів, щодо захворювання зору, що також підтверджується медичною карткою амбулаторного хворого. Відповідно до висновку лікарської-консультативної комісії №188/502 від 06.12.2019р. діагноз [PERSON] ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба. Згідно довідки про доходи №4494 6048 6243 1480/740 видана [PERSON] , в тому що він перебуває на обліку в Каховському об`єднаному управлінні ПФУ в Херсонській області і отримує пенсію по інвалідності, за період з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. складає 25942 грн.18 коп. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Частиною 2 ст. 182 СК України, в редакції яка діє з 08.07.2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 («Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143цс13. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач в позові зазначає, що він є інвалідом 2 групи загальне захворювання зору та йому призначена пенсія по інвалідності. Суд вважає, що вказані обставини не є підставою для зменшення розміру аліментів, так як вони існували і на час винесення судового наказу та аліменти з позивача стягуються у мінімальному розмірі. Доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було Належних і допустимих доказів, які б підтверджували покращення матеріального становища відповідача, позивачем не надано. Тобто, належних та допустимих доказів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, необхідних для зміни розміру аліментів не надано. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Отже суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача. У відповідності до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди першої та другої груп. Позивач є інвалідом другої групи, а тому звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed