Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок в с. Дубриничі, вул. Млин, №2 Перечинського району Закарпатської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення виконкому Дубриницької сільської Ради депутатів трудящих Перечинського району Закарпатської області Української СРСР від 26 червня 1969 року йому було надано дозвіл на будівництво будинку по вул. Млин с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області. Згідно довідки Дубриницької сільської ради позивач є головою дворогосподарства житлового будинку, що знаходиться в с. Дубриничі, вул. Млин, 2 Перечинського району Закарпатської області. Позивач звернувся з заявою для проведення державної реєстрації права власності, однак, згідно рішення державного реєстратора [PERSON] було відмовлено у реєстрації права власності, оскільки таким встановлено відсутність у повному обсязі документів необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, визначених законодавством. Оскільки, з моменту забудови і по даний час позивач постійно проживає в даному будинку, сплачує комунальні платежі, доглядає за ним та те, що на думку позивача, такий не має іншої можливості визнати за ним право власності на вищевказаний будинок, тому просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. У судове засідання представник відповідача також не зявилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлено, що згідно довідки Дубриницької сільської ради №409 від 03 березня 2016 року виданої на підставі даних господарської книги №4 на 2011-2015 роки та номера обєкта по господарського обліку 314, позивач [PERSON] є головою дворогосподарства житлового будинку, що знаходиться в с. Дубриничі, вул. Млин, 2 Перечинського району Закарпатської області. Крім того, згідно рішення виконкому Дубриницької сільської Ради депутатів трудящих Перечинського району Закарпатської області Української СРСР від 26 червня 1969 року [PERSON] надано дозвіл побудувати хату на старому місці в селі Дубриничі вул. Млин, що підтверджено архівною копією даного рішення виданого Державним архівом Закарпатської області від 25 березня 2016 року №Г-81/01-24. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Перечинської районної державної адміністрації №31048806 від 22 серпня 2016 року зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яку подав [PERSON] для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований: Закарпатська область, Перечинський район, с. Дубриничі, вул. Млин, будинок 2, у звязку з тим, що заявником для цілей державної реєстрації права власності подані документи не в повному обсязі, а саме, не подано виписку з погосподарської книги та документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під житловим будинком. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Перечинської районної державної адміністрації №31693161 від 04 жовтня 2016 року [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок, оскільки такий на протязі 30 робочих днів з дня отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (рішення №31048806 від 22 серпня 2016 року) не усунув обставин, що були підставою для прийняття такого рішення. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем визнається та не оспорюється факт правомірного виникнення у позивача прав та обовязків власника вказаного житлового будинку, [PERSON] використано всі інші можливості для проведення державної реєстрації права власності на зазначений будинок, однак у такого існують перешкоди для оформлення прав у загальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та те, що заперечень проти позову не надійшло, позивач спірним майном відкрито, безперервно володіє більше 45 років, таким чином, визнання права власності на житловий будинок за позивачем відповідає положенням чинного законодавства України, а заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved