Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про визнання права власності на частину вкладу, посилаючись на те, що 19 травня 2014 року між позивачем і відповідачем було укладено договір відступлення права вимоги №\~190514, згідно з умовами якого відповідач частково відступив позивачу, а позивач набув право вимоги, належне відповідачу, і в результаті сингулярного правонаступництва став кредитором за договором банківського вкладу «ДИНАМІЧНИЙ» № ДЮ-001364 від 28 березня 2014 рокуукладеними між відповідачем і Публічним Акціонерним Товариством «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Григорія Сковороди, буд. 15/10 Б) зі всіма додатками, змінами та доповненнями до нього. Не зважаючи на укладений договір відступлення права вимоги відповідач не визнав право власності позивача на частину вкладу, про що він повідомив позивача письмово. У звязку з вищевикладеним, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на частину вкладу, що він набув відповідно до умов договору відступлення права вимоги. В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі договору, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, та просив задовольнити позовні вимоги викладені у позові в повному обсязі, додатково наголосивши на тому, що відповідно до ст. 514 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач, разом з набуттям права власності на частину вкладу, набув й статус вкладників за договором банківського вкладу «ДИНАМІЧНИЙ» № ДЮ-001364 від 28 березня 2014 року. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи не надавав. Зі згоди представника позивача суд вважає за можливе\~\~ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи дослідивши та проаналізувавши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 19 травня 2014 року між позивачем і відповідачем було укладено договір відступлення права вимоги №\~190514, згідно з умовами якого відповідач частково відступив позивачу, а позивач набув право вимоги, належне відповідачу, і в результаті сингулярного правонаступництва став кредитором за договором банківського вкладу «ДИНАМІЧНИЙ» № ДЮ-001364 від 28 березня 2014 рокуукладеними між відповідачем і Публічним Акціонерним Товариством «ІНТЕРКРЕДИТБАНК». Відповідно до п. 2 цього договору позивач набув право вимоги від ПАТ\~«ІНТЕРКРЕДИТБАНК» сплатити суми боргу у розмірі 149 000, 00 (сто сорок девять тисяч гривень 00 копійок), який виник у звязку з наданням Цедентом банку у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договорами з банком відповідно до умов договорів банківських вкладу та рахунків. Згідно п. 3 договору цесїі з моменту підписання договору позивачем та відповідачем позивач (Цесіонарій) набув статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі Закон), а саме: «вкладник фізична особа (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката». Відповідно до п. 4 договору цесії право власності на частину суми боргу в розмірі, визначеному у п. 2 Договору, перейшло від відповідача (Цедента) до позивача (Цесіонарія) з моменту підписання договору сторонами тобто з 19.05.2014 р. Станом на 18.08.2014 р. відповідач не визнавав право власності позивача на вклади та рахунки в розмірі 149 000, 00 (сто сорок девять тисяч гривень 00 копійок), про що він повідомив позивача письмово. На теперішній час зазначений договір відступлення права вимоги є дійсним, його дійсність в судовому порядку не оскаржувалась. Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту). За таких обставин виходячи з усіх зазначених норм закону, з матеріалів справи, позовної заяви та пояснень представників сторін суд дійшов висновку про те, що позивач правомірно набув право власності на зазначену частину вкладу, та став стороною договору банківського вкладу «ДИНАМІЧНИЙ» № ДЮ-001364 від 28 березня 2014 рокуукладеними між відповідачем і Публічним Акціонерним Товариством «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», разом з чим набув статусу вкладника у цьому договорі у сенсі п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved