Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що [INFO], після тяжкої хвороби, помер [PERSON], який з 21.01.2001 перебував у шлюбі з його матір'ю, [PERSON]. З дня укладання шлюбу та по день своєї смерті [PERSON] разом з своєю дружиною, а його матір'ю, [PERSON], проживали та були зареєстровані у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.11.2006 та рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07.09.2009 року, який він отримав, прийнявши спадщину. Починаючи з 06.12.1999 та по день своєї смерті, а саме, [INFO], його вітчим, [PERSON], будуючи інвалідом 2-ї групи загального захворювання, перебуваючи на пенсії, розмір якої складав 46 грн., людиною недуже похилого віку, проте перебуваючи у стані, зумовленому тяжкою хворобою, на протязі останніх більше двох років був у безпорадному стані, а саме, не міг самостійно забезпечувати умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Покійний вітчим, [PERSON], жодного разу не згадував, що у нього був син, [PERSON], який також, жодного разу не нагадував [PERSON] про своє існування, не цікавився його життям, у якому він перебуває, чи потребує якої-небудь допомоги, ніякої участі у виконанні свого синового обов'язку відносно свого батька він не проявив та нічого для цього не робив. Таким чином, весь тягар догляду, утримання, лікування тяжко хворого вітчима та чоловіка, [PERSON], ліг у більшій частині на плечі його дружини, а його матері, [PERSON], яке здійснювалось за її та його власні гроші, без матеріальної допомоги [PERSON] [INFO] після довготривалої хвороби [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Козятинським відділом РАЦС Вінницької області. З [INFO], після смерті [PERSON], його мати, [PERSON], та частково він, [PERSON], понесли всі матеріальні витрати, які були пов'язані безпосередньо з його похованням, поминальними обідами на 9-ть днів, 40-днів, річницею його смерті. Після смерті вітчима, [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться на земельній ділянці загальною площею 0,0917 га, за адресою: [ADDRESS], який був суттєво поліпшений за час сумісного проживання у шлюбі його матір'ю, [PERSON], що підтверджено висновком судової будівельної експертизи від 26.12.2017, згідно якої вартість належного [PERSON] житлового будинку збільшилась на 91408 грн, при загальній його ринковій вартості у розмірі-143251 грн. У 2015 році державним нотаріусом Козятинського міського нотаріального округу по факту смерті [PERSON] та [PERSON] була заведена спадкова справа. Спадкоємцями, які мають право на отримання спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] є: його мати - [PERSON], яка була його дружиною, проте не встигла звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після його, [PERSON], смерті так як 25.01.2015 вона трагічно загинула, у зв'язку з чим всі її права щодо прийняття спадщини перейшли до нього, [PERSON]; син [PERSON] від першого шлюбу, [PERSON], який за весь час свого існування не проявив навіть бажання поцікавитись як живе [PERSON], його станом здоров'я, чи потребує якої-небудь допомоги з його боку, щоб мати хоча б моральне право на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у разі його смерті, що ним зроблено не було. У 2016 році ним, [PERSON], на кладовищі на могилі його покійної матері, [PERSON], та вітчима, [PERSON], за власні грошові кошти були встановлені два пам'ятники у встановленні якого для [PERSON] відповідач, [PERSON], не доклав жодної копійки та участі не приймав. Таким чином, відповідач, [PERSON], умисно ухилявся від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу своєму батькові, [PERSON], не виконував свої синовні обов'язки по відношенню до свого батька, [PERSON], при його житті, під час його перебування у безпорадному стані, який будучи тяжко хворою людиною не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, якого з боку [PERSON] йому надано не було, у зв'язку з чим, він вважає що [PERSON] підлягає усуненню від права на спадкування. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Стецюк С.Б. в судове засідання не з'явилися, відповідач надіслав заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, від представника відповідача надійшла заява про залишення заяви про відвід судді без розгляду, та розгляд справи без його участі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який з 21.01.2001 перебував у шлюбі зі [PERSON]. З дня укладання шлюбу та по день своєї смерті [PERSON] разом зі своєю дружиною, [PERSON], проживали та були зареєстровані у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.11.2006 та рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07.09.2009 року, який він отримав, прийнявши спадщину (а.с. 7-10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться на земельній ділянці загальною площею 0,0917 га, за адресою: [ADDRESS], який був суттєво поліпшений за час сумісного проживання у шлюбі [PERSON], що підтверджено висновком судової будівельної експертизи від 26.12.2017, згідно якої вартість належного [PERSON] житлового будинку збільшилась на 91408 грн, при загальній його ринковій вартості у розмірі-143251 грн. У 2015 році державним нотаріусом Козятинського міського нотаріального округу по факту смерті [PERSON] та [PERSON] була заведена спадкова справа. Спадкоємцями, які мають право на отримання спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] є: [PERSON], яка була його дружиною, проте, не встигла звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], так як 25.01.2015 вона трагічно загинула, у зв'язку з чим всі її права щодо прийняття спадщини перейшли до її сина , [PERSON]; Весь тягар догляду, утримання, лікування тяжко хворого [PERSON] ліг у більшій частині на плечі дружини [PERSON], яке здійснювалось за її власні гроші, та гроші її сина [PERSON], без матеріальної допомоги [PERSON]. [PERSON], умисно ухилявся від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу своєму батькові, [PERSON], не виконував свої синовні обов'язки по відношенню до свого батька, [PERSON], при його житті, під час його перебування у безпорадному стані, який будучи тяжко хворою людиною не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, якого з боку [PERSON] йому надано не було, у зв'язку з чим, [PERSON] підлягає усуненню від права на спадкування. Відповідно до ст.13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України. Нормами ст. 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов'язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо. Статтею 1216 ЦК передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1ст.1276 ЦК, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Тому судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] в порядку спадкової трансмісії може претендувати на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], спадкові права на яке вона не встигла оформити після смерті [PERSON] Судом установлено, що вимоги [PERSON] стосуються усунення від права на спадкування відповідача з підстав, передбачених частиною 5 ст. 1224 ЦК, згідно якої за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику усправах про спадкування» роз'яснив, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. У цій же постанові ВСУ роз'яснив, що при застосуванні правила ч 5 ст. 1224 ЦК, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, при вирішенні такої справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте умисно ухилявся від обов'язку щодо її надання, оскільки сам лише факт тривалого не спілкування спадкоємця зі спадкодавцем сам по собі не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК. Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст.1224ЦК має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги повністю, таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в межах заявлених позовних вимог суд приходить до висновку, що позовна вимога про усунення відправа на спадкування підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved