Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 889 117,77 грн.. Вимоги обґрунтував тим, що 30.05.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/10-01/74/8929. Відповідно до пункту 1.1. якого, позичальнику було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 60 600,00 доларів США. Строк користування кредитом складає 240,місяців з 30.05.2007р. па 30.05.2027 р.. Процентна ставка - 12,85 % річних, відповідно до п. 1.4 кредитного договору. У відповідності до п. 5.1 договору, позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів Банку, та виконати всі інші боргові зобов'язання в порядку та строки передбачені договором. Банк має право вимагати дострокового погашення Позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках, передбачених договором (п. 6.5 кредитного договору). За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 10.1 кредитного договору). З метою забезпечення вимог кредитора 30.05.2007 було укладено договори поруки між банком та [PERSON], [PERSON]. Сторони договору досягли згоди, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі (п.3.1 договору). З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони досягли згоди про зміну умов погашення та ^реструктуризацію кредиту, що підтверджується Додатковою угодою № 1 від 14.04.2009 р., відповідно до умов якої на період з «15» квітня 2009 р. до «15» квітня 2010р. позичальнику встановлено процентну ставку у розмірі 10,85%. Проте, позичальник не виконує належним чином зобов'язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Позичальнику та поручителю були надіслані вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань, проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Загальна сума заборгованості станом на 05.09.2014 за кредитним договором складає 69 342,06 дол. США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 889 117,77 грн., із них: -16 454,73 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ -210 985,84 грн. - заборгованість за кредитом - в тому числі прострочена заборгованість за кредитом, -2 722,41 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ -34 907,29 грн. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 600,76 дол. США., що в еквіваленті по курсу НБУ - 33 347,46грн., -50 164,92 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 643 224,64 грн. - розрахована пеня. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Зустрічні позовні вимоги не визнав, заперечення обґрунтували тим, що підстав для визнання кредитного договору недійсним немає. Сторони досягли згоди щодо всіх істотних його умов, відповідач висловив свою згоду з умовами договору, підписавши його. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальник виконував їх з порушенням, в результаті чого утворилася заборгованість. Крім того, позичальник подав заяву про добровільну реалізацію предмета іпотеки, внаслідок чого було здійснене часткове погашення заборгованості. Враховуючи. що кредитний договір був укладений ще в 2007 році. Позивач просить застосувати строк позовної давності до зустрічних вимог. Проти застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення пені заперечує, оскільки договором встановлений інший строк давності до всіх правовідносин. Представник відповідача основний позов не визнав. Подав зустрічний позов про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, та як наслідок договорів поруки. Вимоги обґрунтував тим, що банком не була проведена переддоговірна робота щодо письмового ознайомлення позичальника з умовами договору; не була внесена в договір інформація, що є обов'язковою, зокрема про сукупну вартість кредиту, споживач не попереджений про валютні ризики; не були дотримані принципи справедливості, добросовісності, розумності та рівності сторін під час укладення договору; відповідач завідомо вніс у договір незаконні умови, маючи на меті збагачення за рахунок споживача, зокрема щодо сплати додаткових послуг, послуг з оформлення кредиту, кредитного обслуговування, встановлення комісії, тощо; діями відповідача обмежуються та порушуються права споживача; при укладенні договору банк ввів споживача в оману, інформація щодо кредиту надана у нечіткій, незрозумілій формі, договір укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності. Проти застосування строків позовної давності до вимог про визнання договору недійсним заперечує, оскільки позивач за зустрічним позовом дізнався про порушення свого права після звернення до спеціаліста в галузі права. Проте, просить застосувати до вимог щодо стягнення пені спеціальний строк позовної давності, встановлений ЦК України. Відповідачі за основним позовом та треті особи за зустрічним позовом - [PERSON], [PERSON] - в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні встановлено, що 30.05.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/10-01/74/8929. Відповідно до пункту 1.1. якого, позичальнику було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 60 600,00 доларів США. Строк користування кредитом складає 240 місяців з 30.05.2007р. па 30.05.2027р.. Процентна ставка - 12,85 % річних, відповідно до п. 1.4 кредитного договору. У відповідності до п. 5.1 договору, позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів Банку, та виконати всі інші боргові зобов'язання в порядку та строки передбачені договором. Банк має право вимагати дострокового погашення Позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках, передбачених договором, що передбачено п. 6.5 кредитного договору. За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, відповідно до п. 10.1 кредитного договору. З метою забезпечення вимог кредитора 30.05.2007 було укладено договори поруки між банком та [PERSON], [PERSON]. Сторони договору досягли згоди, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі, відповідно до п.3.1 договору. Сторони досягли згоди про зміну умов погашення та реструктуризацію кредиту, що підтверджується Додатковою угодою № 1 від 14.04.2009 р., відповідно до умов якої на період з «15» квітня 2009 р. до «15» квітня 2010р. позичальнику встановлено процентну ставку у розмірі 10,85%. Проте, позичальник не виконує належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого станом на 05.09.2014 утворилася заборгованість, згідно наданого позивачем розрахунку, в розмірі 69 342,06 дол. США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 889 117,77 грн., із них: -16 454,73 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ -210 985,84 грн. - заборгованість за кредитом - в тому числі прострочена заборгованість за кредитом, -2 722,41 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ -34 907,29 грн. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 600,76 дол. США., що в еквіваленті по курсу НБУ - 33 347,46грн., -50 164,92 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 643 224,64 грн. - розрахована пеня. 17.09.2014 позичальнику та поручителям були надіслані вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань, проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України: Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи, що станом на 15.11.2013 позивачем нарахована пеня в розмірі 47541,22 долари США, а станом на 5.09.2014 - 50 164,92 долари США, суд вважає за можливе стягнути пеню за останній рік, що передував зверненню до суду, що становить 2623,70 долари США, що становить на день розрахунку 33 641, 61 грн., задовольнивши вимоги позивача щодо стягнення пені частково. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Що стосується зустрічного позову, то суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання кредитного договору та, як наслідок, договорів поруки. Згідно зі ст.627 ЦК України: «Відповідно до ст.6 Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.» Відповідно до ст.629 ЦК України: «Договір є обов'язковим для виконання сторонами.» Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України: «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.» Відповідно до ч.1, ч.3 ст.203 ЦК України: «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.» Укладення кредитного договору, додаткової угоди, іпотечного договору від 30.05.2007, часткове погашення кредиту, подання заяви до АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 10.07.2012 про надання дозволу на добровільну реалізацію нерухомого іпотечного майна, його реалізація та часткове погашення заборгованості за рахунок реалізованого іпотечного майна 27.06.2013 свідчать про визнання відповідачем умов договору та часткове його добровільне виконання. Згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.» Проте, доводів щодо навмисного введення його в оману позивач за зустрічним позовом суду не надав. Твердження щодо невідповідності кредитного договору вимогам законодавства суд вважає необґрунтованими та надуманими. Сторонами при підписанні кредитного договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов, які на той час влаштовували обидві сторони. Крім того, суд вважає за можливе застосувати за клопотанням відповідача за зустрічним позовом строк позовної давності щодо вимог про визнання договору недійсним. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України: «Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.»Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України: «Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.» Доводи представника позивача за зустрічним позовом про те, що [PERSON] дізнався про порушення свого права та невідповідність кредитного договору вимогам законодавства лише після звернення до спеціаліста у галузі права, тобто після подання зазначеного позову, суд не може взяти до уваги, оскільки всі його дії свідчили про визнання умов договору та часткове його виконання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України: «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.» Враховуючи викладене, зустрічні позовні вимоги до задоволення не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, судові витрати, понесені позивачем за первісним позовом, підлягають до стягнення з відповідачів у рівних частках, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ст.22 ЗУ«Про захист прав споживачів», позивач за зустрічним позовом звільняється від сплати судового збору. На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215, 229, 230, 559, 625, 626-629, 638, 653, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19, 22, 23 ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial