Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 січня 2017 року відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при його укладанні надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням й ініціативою Банку. Оскільки [PERSON] уклавши з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, то така станом на 22 жовтня 2018 року склала 13 084,82 грн., з якої: 2 976,39 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4 456,34 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4 552,81 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 599,28 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 19 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (який у подальшому змінив назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, згідно якого банк надав позичальнику 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 % на місяць на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році та обовязкових щомісячних платежів у розмірі 5 % від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості), строк внесення яких\~ до\~ 25\~ числа\~ місяця,\~ наступного\~ за\~ датою\~ виникнення\~ заборгованості.\~ Відповідно\~ до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а. с. 6-22, 23-24). Також встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання, а саме не проводив щомісячні платежі для погашення заборгованості, у звязку з чим у такого станом на 22 жовтня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 13 084,82 грн., з яких 2 976,39 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4 456,34 грн. заборгованість за відсотками; 4 552,81 грн. заборгованість за пенею та 1 099,28 грн. заборгованість по судових штрафах (а. с. 5). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно анкети-заяви від 19 січня 2017 року відповідач [PERSON] погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Так, згідно п. 2.1.1.5.6. вказаного договору у разі невиконання зобовязань за договором, клієнт зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах та овердрафту), оплату винагороди банку (а. с. 6-22). Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за договором про надання банківських послуг від 19 січня 2017 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками є обґрунтованою. Що стосується стягнення пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих\~ невиконанням\~ або\~ неналежним\~ виконанням\~ зобовязання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору про надання банківських послуг від 19 січня 2017 року, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,24 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом та процентами на суму від 100 грн.; + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Пеня списується у день списання процентів по кредиту. У той же час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. вказаного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахування нарахованих і прострочених процентів і комісій (а. с. 6-22). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №761/32393/14-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по судових штрафах у розмірі 1 099,28 грн., а пеня з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення стягненню з [PERSON] не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 1 762 грн. судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (65,21 % від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь позивача 1 149 грн. (1 762 грн. х 65,21 %) судового збору.

Outcome: partial