Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач в серпні 2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] і просила стягнути з неї на свою користь 1304,65 грн за погашення Позивачем боргу за отримані житлово-комунальні послуги, а також нараховані штрафні санкції в розмірі 3% річних (38,38 грн) та інфляційні втрати (121,35 грн). Свої вимоги Позивач мотивує тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником квартири є неповнолітній [PERSON], законним представником якого є Відповідач. Позивач зазначає, що розпорядженням від 16.07.1999р. до приватизації квартири з її мешканцями було укладено два окремі договори найму приміщень у квартирі та розділено особові рахунки: один - на 1 кімнату площею 10,7 кв.м, а другий - на 2 кімнати площею 35,7 кв.м. В подальшому відповідно до зазначених особових рахунків відбулась і приватизація квартири, два окремі особові рахунки існують і до цього часу. Позивач зазначає, що Відповідач, як законний представник неповнолітнього [PERSON], не сплачує за комунальні послуги нараховані за особовим рахунком, відкритим за кімнатою площею в розмірі 10,7 кв.м, 3/4 частини у праві власності на яку, фактично, йому належать. У зв'язку з цим [PERSON] вимушена, як вона зазначає, самостійно сплачувати нараховані за вказаним договором про надання комунальних послуг платежі. Позивач зазначає, що за період з вересня 2010 року по січень 2012 року нею було сплачено за вказаним договором 2609,31 грн, а тому вона вважає, що має право вимагати від Відповідача компенсації половини цієї суми з урахуванням штрафних санкцій. У судовому засіданні Позивач позов підтримала. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, наполягаючи на тому, що вимоги Позивача є безпідставні. Вислухавши пояснення Сторін, вивчивши письмові докази та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом було встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 02.12.1999 року був визначений порядок користування мешканцями квартирою [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення Розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва № 167 від 16.02.1999 року був розділений договір найму та відкриті окремі договори найму в квартирі: на кімнату розміром 10,7 кв.м. на ім'я [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] (1997р.н.), а на дві кімнати загальною площею 35,7 кв.м. - на ім'я [PERSON] (1929р.н.), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 17.01.2000 року [PERSON] та [PERSON] (1997р.н.) приватизували виділену їм в користування частину квартири (кімнату площею 10,7 кв.м) та отримали відповідне Свідоцтво про право власності на житло на 23/100 частин спірної квартири. В 2012 році батько [PERSON] помер і 17.10.2012 року Свідоцтво про право на спадщину за законом на 23/200 частини квартири було видано його сину [PERSON] (1997р.н.) та батьку [PERSON] (1926р.н.) Таким чином, неповнолітній [PERSON], 1997р.н., (син Відповідача) є власником 23/200 частин квартири, які належать йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.01.2000 року, та 23/400 частин квартири, які йому належать на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2012 року, що фактично означає наявність у нього 3/4 частки від загального обов'язку по утриманню кімнати площею 10,7 кв.м, щодо якої є фактичний договір про порядок утримання, погоджений між співвласниками усієї квартири при визначенні порядку користування нею. Враховуючи неповнолітній вік власника, його неповну дієздатність, зобов'язання з утримання ними майна, покладаються на їх батьків. Безспірно встановлено, що ані [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], ані сам [PERSON] участі в утриманні належного останньому майна у не бере. Разом з тим, [PERSON], яка заявляє про несення нею усіх витрат, пов'язаних з утриманням спільного майна (частини квартири у вигляді 1 кімнати площею 10,7 кв.м, на яку відкритий окремий особовий рахунок), в період з 01.09.2010р. по 01.01.2012р., не мала будь-яких зобов'язань з утримання цієї частини квартири, оскільки не була в той час її співвласником. Таким чином, сплата нею платежів здійснювалась з власної волі, без згоди Відповідача, а тому відсутні передбачені законом підстави для покладення на Відповідача обов'язку відшкодувати понесені нею витрати. Згідно з ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відтак, суд погоджується, що Відповідач, як законний представник власника, має своїм обов'язком несення витрат на утримання майна, проте перед Позивачем у неї таких обов'язків не виникало, а тому у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed