Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу, вказавши, що 19.08.2011 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів у формі письмової розписки, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] 3 000 дол. США. 07.12.2011 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів у формі письмової розписки, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] 1 920 дол. США. 03.12.2012 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів у формі письмової розписки, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] 5 216 дол. США. 29.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення грошових коштів в сумі 10 136 дол. США, однак відповідач відмовилась повернути борг. В уточненій позовній заяві просить стягнути з відповідача 10 136 дол. США основного боргу, 309,08 дол. США - 3% річних, 4 390,20 дол. США - інфляційних нарахувань, 2 668,96 дол. США - процентів по курсу НБУ станом на 29.02.2016 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просить заяву задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, просить відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що позивачем не доведено укладення договорів позики з відповідачем та його обов'язку повернути кошти позивачу. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 19.08.2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 3 000 дол. США, 07.12.2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] 1 920 дол. США, 03.12.2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 5 216 дол. США про що свідчать розписки наявні в матеріалах справи. 29.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення грошових коштів в сумі 10 136 дол. США, однак відповідач відмовилась повернути борг. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення такого договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики та підтверджує як його укладення так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Оскільки позивачем надані документи під назвою «Розписка», суд вважає що необхідно встановити справжню природу правочину, так як відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається з наданих позивачем суду розписок, відповідач отримала від [PERSON] певні суми коштів, однак [PERSON] не брала на себе обов'язку повернення коштів [PERSON] Отже, розписки про отримання грошових коштів не містять зобов'язання про їх повернення. Відновідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed