Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про повернення предмету лізингу та скасування нарахованої пені на основну суму заборгованості, посилаючись у позовній заяві на те, що 24 грудня 2012 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір фінансового лізингу №КТ00А+28265071 від 27 грудня 2012 року. У своєму позові позивач посилається на те, що до травня 2014 року він добросовісно виконував умови кредитного договору, а надалі, через те, що на території м. Словянська розпочалося проведення антитерористичної операції, допустив нарощування заборгованості. З липня 2014 року почав сплачувати заборгованість. 10 лютого 2015 року були виконані умови погашення прострочки та щомісячного платежу у сумі 19984 грн. Станом на 02 березня 2015 року позивач повернув відповідачу заборгованість. В своїх вимогах позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відібрання предмету лізингу. Визнати неправомірною діяльність відповідача. Зобовязати відповідача повернути предмет лізингу. Скасувати нараховану пеню та стягнути витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не зявився. Надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд срави без представника банку та заперечував проти задоволення позову. Дослідивши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 24 грудня 2012 року був укладений договір фінансового лізингу №КТ00А+28265071 від 27 листопада 2012 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5). Предметом даного договору лізингу є автомобіль марки «Богдан 211040», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER]. За умовами вказаного кредитного договору лізингу, погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів, відповідно до заяви про приєднання до умов та правил банківських послуг, графіку та умов договору фінансового лізингу. В разі порушення строків сплати винагороди за користування предметом лізингу, зазначеної в заяві про приєднання до умов та правил банківських послуг, договору фінансового лізингу, ст. ст. 221, 611, 651 Цивільного кодексу України сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання лізингоодержувачем зобовязань по сплаті винагороди за користування предметом лізингу винагорода за користування предметом лізингу нараховується лізингодавцем у розмірі фактично сплаченої лізингоутримувачем. При цьому лізингоутримувач повинен сплатити банку штраф в розмірі, передбаченому договором фінансового лізингу, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.5). Відповідно до п.2 та п.3 ч. 2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобовязаний, відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобовязання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані, а також сплачувати лізингові платежі. Відповідно до договору фінансового лізингу лізингодавець Відповідно до п.2 та 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний, відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов'язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані, а також своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до Договору фінансового лізингу лізингодавець моє право в односторонньому порядку відмовитися від договору на підставах, передбачених ст. 8 Договору фінансового лізингу. Стаття 8 говорить про подію дефолту, під якою розуміється будь-яка з перерахованих подій, а саме: затримання сплати лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць, перевищення заборгованості більше як на 10 % від вартості предмета лізингу зазначеної в специфікації, подання лізингоодержувачем повідомлення про неспроможність виконати свої зобов'язання за договором фінансового лізингу, тощо. Договором фінансового лізингу передбачено, якщо лізингоотримувач не усунув подію дефолту, то він зобовязаний повернути предмет лізингу лізингодавцю по акту прийому- передачі (ст. 8.2.2.). Якщо предмет лізингу не було доставлено лізингодавцю лізингоотримувачем, то таке повернення здійснюється самостійно лізингодавцем за адресою розташування свого структурного підрозділу. Затрати, що виникли під час повернення предмету лізингу здійснюються за рахунок лізингоодержувача. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від встановлена заборона нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених ним параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю- продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Стаття 807 Цивільного кодексу України передбачає, що предметом лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об'єкти, а також інші речі, встановлені законом. Відповідно до ст.14 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов(непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, підстав для задоволення позову не вбачається у звязку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог. Позивачем не надано належних та допустимих доказів відсутності у нього заборгованості за укладеним з відповідачем договором. До того ж, позивачем не надано будь-якого обґрунтованого розрахунку та конкретної суми пені/штрафу, яку він просить скасувати У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто в даному випадку не відшкодовуються позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed