Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в\~розмірі 10422,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті по курсу, встановленому НБУ на 18.01.2021 становить 290773,80 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2907,74 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що 12 грудня 2017 року ним було передано відповідачу грошові кошти у сумі 10422 дол. США із зобов`язанням останнього повернути їх через три місяці, на підтвердження чого відповідачем власноруч було написано розписку, відповідно до якої відповідач отримав від позивача 10422 дол. США на придбання автомобіля BMW X5, 2011 року та зобов`язався повернути кошти у строк 3 місяці. Вважає, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він виконав свої зобов`язання у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти, а відповідач свої зобов`язання у встановлений строк 3 місяці не виконав та не повернув йому вказані кошти. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом. Не погодившись із вказаним позовом, представником відповідача за первісним позовом було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач дійсно 12.12.2017 надав позивачу власноруч написану розписку про те, що отримав від нього грошові кошти в розмірі 10422 дол. США на придбання автомобіля BMW X5, 2011 року випуску. Згідно домовленості між позивачем та відповідачем, позивач мав купити автомобіль обраної марки та року випуску, привезений із США у відповідача. Саме для цієї мети і були передані кошти згідно розписки, у якій безпосередньо зазначена мета передачі коштів на придбання транспортного засобу BMW X5, 2011 року. В подальшому автомобіль марки BMW X5, 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу 1241/2019/1376594 від 26.03.2019 було переоформлено на позивача. За домовленістю позивача та відповідача ціна автомобіля склала 505470,72 грн., про що зазначено у п. 3.1 договору. Таким чином, відповідач виконав зі своєї сторони домовленість між ним і позивачем, придбавши автомобіль встановленої марки та року випуску та продавши його позивачу. Під час складання розписки між позивачем та ним було укладено не договір позики, а попередній договір купівлі-продажу та завдатку. На підставі викладеного, просили суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Крім того, представником відповідача за первісним позовом було подано до суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , в якій просили суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом грошові кошти у сумі 222662,25 коп., а також судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що 12.12.2017 [PERSON] надав [PERSON] власноруч написану розписку про те, що отримав від нього грошові кошти в розмірі 10422 дол. США на придбання автомобіля BMW X5, 2011 року випуску. Згідно домовленості між позивачем та відповідачем, [PERSON] мав купити автомобіль обраної марки та року випуску, привезений із США у [PERSON] . Саме для цієї мети і були передані кошти згідно із розписки, у якій безпосередньо зазначена мета передачі коштів на придбання транспортного засобу BMW X5, 2011 року. В подальшому автомобіль марки BMW X5, 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу 1241/2019/1376594 від 26.03.2019 було переоформлено на [PERSON] . Під час складання розписки між позивачем та відповідачем було укладено змішаний договір, який поєднує в собі попередній договір купівлі-продажу автомобіля та договір завдатку. За домовленістю сторін та відповідно до укладеного договору купівлі-продажу автомобіля, ціна автомобіля склала 505470,72 грн., про що зазначено у п. 3.1 договору. Позивач за зустрічним позовом, продавши відповідачу за зустрічним позовом зазначений у розписці автомобіль, виконав зі своєї сторони зобов`язання перед відповідачем за зустрічним позовом в повному обсязі. Проте, відповідач за зустрічним позовом до сьогодні не виконав умови договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1241/2019/1376594 від 26.03.2019, оскільки до цього часу він не розрахувався в повному обсязі із позивачем за зустрічним позовом. Частину коштів [PERSON] сплатив позивачу за зустрічним позовом за автомобіль BMW X5, 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] в розмірі 10422 дол. США, що еквівалентно 282808,47 грн. Ця сума була передана відповідачем за зустрічним позовом як завдаток згідно умов розписки. Оскільки за умовами договору купівлі продажу транспортного засобу його ціна була визначена у розмірі 505470,72 грн., отже з урахуванням сплачених коштів у якості завдатку, відповідач за зустрічним позовом мав сплатити позивачу за зустрічним позовом ще 222662,25 грн. Оскільки сторони особисто давно знайомі між собою, [PERSON] повірив обіцянкам [PERSON] сплатити повну суму за договором пізніше і передав йому автомобіль у володіння. Однак до теперішнього часу, відповідач за зустрічним позовом так і не сплатив належної до сплати суми, а отримавши первісну позовну заяву із додатками, [PERSON] зрозумів, що [PERSON] не збирається виконувати покладені на нього законом і договором обов`язки. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із зустрічною позовною заявою. В свою чергу, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , не погодившись із вказаним зустрічним позовом, подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву про стягнення коштів, в якому зазначив, що 12.12.2017 між ним та [PERSON] було укладено саме договір позики. Доводи позивача за зустрічним позовом про те, що метою передачі вказаних коштів за розпискою було придбання автомобіля саме для нього є не обґрунтованими, оскільки такої домовленості розписка не передбачає. Умови договору купівлі-продажу № 1241/2019/1376594 від 26.03.2019 були ним дотримані у повному обсязі, грошові кошти та автомобіль були передані, будь-яких претензій у сторін договору не було. Крім того, автомобіль, що був предметом вказаного договору був зареєстрований за позивачем за зустрічним позовом 21.03.2019, тобто про які домовленості може йти мова щодо розписки від 12.12.2017. Вважає, що доводи позивача за зустрічним позовом не обґрунтовані та безпідставні, оскільки жодним належним доказом не підтверджені, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Представником позивача за зустрічним позовом також було подано до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначено, що розписка від 12.12.2017 не є письмовою формою договору позики та не є документом, що його замінює. Дві розписки від 12.12.2017 та 12.06.2018, а також договір купівлі-продажу від 26.03.2019 у сукупності дають змогу встановити дійсний характер правочину, укладеного 12.12.2017 між сторонами, а саме змішаний договір, який поєднує в собі попередній договір купівлі-продажу автомобіля та договір завдатку. Позивач за зустрічним позовом наголошує на тому, що ніякого договору позики між сторонами не укладалося і такий правочин не відбувся. Розписка від 12.12.2017 не містить відомостей про те, що гроші отримані саме в борг, а також не визначено обов`язок та порядок повернення грошових коштів у розмірі 10422 дол. США. Крім того, у вказаній розписці зазначено мету отримання грошових коштів, а саме придбання автомобіля. Відповідач за зустрічним позовом за допомогою позивача за зустрічним позовом обрав автомобіль, який відповідав його вимогам. Цей автомобіль був придбаний позивачем за зустрічним позовом та розмитнений, про що свідчить розписка від 12.06.2018. Після реєстрації придбаного автомобіля BMW X5, 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] за позивачем за зустрічним позовом сторони вже могли на законних підставах укласти договір купівлі-продажу. Отже, 21.03.2019 позивач за зустрічним позовом зареєстрував за собою право власності на вказаний автомобіль, а 26.03.2019 було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, тобто у максимально короткі строки, протягом 5 днів. За умовами договору позивач за зустрічним позовом передав відповідачу за зустрічним позовом вказаний автомобіль, тобто виконав свої зобов`язання у повному обсязі. Проте, відповідач за зустрічним позовом до сьогодні не виконав своїх зобов`язань та не розрахувався із позивачем за зустрічним позовом за придбаний автомобіль. Щодо строку оплати вартості автомобіля зазначили, що оскільки до типового договору купівлі-продажу транспортного засобу у сервісних центрах МВС неможливо внести зміни та доповнення, позивач за зустрічним позовом на прохання відповідача за зустрічним позовом надав останньому відстрочку. При прийнятті цього рішення [PERSON] керувався тим, що він вже кілька років знайомий з [PERSON] і довіряв йому. В свою чергу, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в яких зазначив обставини, аналогічні викладеним у відзиві на зустрічну позовну заяву. Крім того зазначив, що розписка від 12.06.2018 щодо придбання та розмитнення позивачем за зустрічним позовом автомобіля за його кошти, не має жодного відношення до правовідносин, що виникли із розписки від 12.12.2017. Ухвалою суду від 03 березня 2021 року повернуто заяву [PERSON] про забезпечення його позову. Ухвалою суду від 18 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року прийнято зустрічний позов, об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, у зв`язку із прийняттям зустрічного позову ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні та викликано свідків. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги за первісним позовом та просили суд їх задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у його задоволенні. Зокрема, [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] 12.12.2017 року взяв у нього на власні потреби грошові кошти у сумі 10422 дол. США. [PERSON] професійно займається купівлею-продажем запчастин та транспортних засобів. Він також мав намір придбати у нього авто, оскільки [PERSON] йому запропонував привезти із США BMW X5, на що він погодився, проте за умови, що авто буде з мінімальними пошкодженнями, білого кольору та з бежевим салоном. Вказаний автомобіль він отримав у червні 2018 року, він був пошкоджений, не придатний для їзди. [PERSON] привіз його на лафеті до нього у двір. Після поновлення та ремонту авто було укладено договір купівлі-продажу та зареєстровано його право власності. За вказане авто він повністю розрахувався ще до передачі у користування. У них з [PERSON] було багато розрахунків, точної суми він не пам`ятає, ціна купівлі авто визначена у договорі купівлі-продажу, виходячи з ринкової вартості та вартості відновлювального ремонту. 12 червня 2018 року, коли було укладено розписку, він передав [PERSON] основну суму, можливо 15 чи 16 тис. дол.. США, він точно не знає. До 2019 року авто ремонтувалося, поступово він надавав [PERSON] ще кошти за запчастини і ремонт, загальна сума склала 24 тис. дол.. США. Отримання [PERSON] коштів за авто підтверджується розпискою від 12.06.2018 та договором купівлі-продажу. Гроші він передавав у своєму дворі 12.06.2018 та на СТО декілька разів. [PERSON] його обманював із самого початку, казав, що треба грошей за розмитнення, за доставку, тощо, хоча фактично машина вже була в Україні з 2017 року та стояла у гаражі на кварталі Северний. Він також приховав, що авто було несправне. Розписка від 12.08.2018 писалася вдома у [PERSON] . Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні первісний позов [PERSON] не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у його задоволенні. Заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили суд їх задовольнити. Зокрема, [PERSON] суду пояснив, що у грудні 2017 року до нього звернувся [PERSON] з проханням придбати йому авто BMW X35 з аукціону США., на що він погодився та сказав, що таке авто буде коштувати приблизно 18 тис. дол.. США. [PERSON] тоді вже прийшов до нього з частиною грошей, якась сума була у дол. США, а якась у гривні, саме тому у перерахунку в дол.. США в загальному розмірі вийшла така сума - 10422 дол. США. Ці гроші він дійсно отримав від [PERSON] , про що написав розписку. Строк 3 місяці було зазначено в розписці тому, що машину треба було знайти саме таку як хотів [PERSON] , прийняти участь в аукціоні та виграти його, тощо, на все це потрібен час, тому вони і зазначили строк 3 місяці на пошук цієї машини. Після цього [PERSON] декілька разів зменшував погоджений ними бюджет та врешті він сказав, що за ті кошти, як хоче [PERSON] купити таку машину неможливо і запропонував йому або повернути кошти у сумі 10422 дол. США, які він взяв за розпискою, або запропонував забрату майже таку ж саме машину, яка вже була у нього наявна. [PERSON] подивився авто та погодився його забрати. Авто було передано ним наприкінці березня на початку квітня 2018 року. 12 червня 2018 [PERSON] знову прийшов до нього і попросив написати ще одну розписку, бо переживав, що авто зареєстроване не за ним. Він погодився і написав розписку, в якій вже зазначив він-код машини і написав, що її купівля та розмитнення відбулося за кошти [PERSON] . Сума за розмитнення і доставку вказаного авто приблизно співпадала із сумою, яку він брав у [PERSON] у грудні 2017 року. У вказаній розписці також було зазначено, що авто буде передано за генеральною довіреністю, оскільки не було повного розрахунку за авто. [PERSON] постійно казав що в нього нема коштів на що він пропонував забрати машину, однак усвідомлюючи, що при продажі авто на різниці можна непогано заробити, [PERSON] відмовився і казав що в нього є покупець, він отримає гроші за продаж авто і остаточно розрахується. [PERSON] знав що авто не нове та має пошкодження, а також він попереджав [PERSON] про те, що в авто можуть бути приховані дефекти, бо купляючи по інтернету та по фото їх достеменно встановити неможливо. Також пояснив, що ніяких грошей у борг у [PERSON] він ніколи не брав. Також, в судовому засіданні за клопотанням позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його представника були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] . Про наявність конфліктної ситуації між її чоловіком та [PERSON] їй стало відомо лише після звернення останнього до суду з позовом до її чоловіка. До цього моменту їй не було відомо про будь-які конфлікти між ними. Крім того, вона була свідком того, як [PERSON] передавав гроші її чоловіку [PERSON] . Це було взимку 2017 року у них вдома на кухні. Вона не була присутня безпосередньо при самій передачі грошей, оскільки знаходилась в сусідній кімнаті. Однак, тоді її чоловік попросив її принести його паспорт, а потім повернувся із грошима. На запитання, що це за гроші він відповів, що товариш привіз гроші за машину. Крім того, їй відомо, що [PERSON] не розрахувався у повному обсязі за машину, яка врешті була на нього переоформлена. Також, якби її чоловік мав намір взяти у борг якусь крупну суму, їй би про це було відомо, оскільки такі фінансові питання вони вирішують разом. Про борг [PERSON] перед [PERSON] їй нічого не відомо. Більш того, [PERSON] регулярно з`являвся у них вдома до того часу, коли на нього було переоформлено машину, після цього він у них не з`являвся. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] він знає з дитинства, вони усі разом мешкають на одному районі. Стосунки між ними були завжди нормальні. [PERSON] не перший раз покупав машину у [PERSON] . Він також замовляв машину у [PERSON] , вона приїхала, все було добре, [PERSON] подивився на його машину і замовив собі машину у [PERSON] , вона приїхала, [PERSON] її забрав і також все було нормально, їздив на ній десь з восени 2019 року, приблизно. З приводу передачі коштів йому нічого не відомо. З [PERSON] він спілкується і по теперішній час, в них нормальні стосунки, він навіть давав йому деякі інструменти у користування. [PERSON] розповідав, що машина, яку він купив - BMW X5 є дуже дорогою в обслуговуванні, запчастини на неї багато коштують та треба було брати щось простіше. Також, він ніколи не чув, щоб [PERSON] брав гроші у борг у [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що 2 роки назад, приблизно навесні, він став свідком, як [PERSON] з [PERSON] сперечались. Це відбулось, коли він пішов у магазин, що розташований біля будинку [PERSON] , та побачив як біля цього магазину стояли [PERSON] з [PERSON] , розмовляли на підвищених тонах. Коли він вийшов з магазину, він трохи постояв біля них та почув частину розмови. Мова між ними йшла про машину. [PERSON] з обуренням казав, що там якісь комп`ютери поламані, а [PERSON] казав про якийсь борг. До них підходити він тоді не став, розвернувся та пішов у своїх справах. [PERSON] користується машиною вже давно, біля двох років, тобто приблизно з 2019 року. Більше нічого про грошові кошти та борги між позивачем та відповідачем йому не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що на прохання [PERSON] він оцінював вартість ремонтних робіт автомобіля, який придбав [PERSON] . Він приїхав додому до [PERSON] , подивився машину, пошкодження, оцінив, вони поговорили і все, у подальшому він вже нічого не робив. Це було навесні 2018 року. Авто не мало ознак утоплення, звичайна біла BMW X5. Тоді він оцінив ремонт в районі 350 дол. Треба було поміняти переднє ліве крило, капот та бампер і все це пофарбувати. [PERSON] вже тоді поводив себе як власник цього автомобіля. Свідок [PERSON] суду пояснив, що весною 2018 року [PERSON] та [PERSON] звертались до нього з приводу допомоги з ремонтом автомобіля BMW X5. Він приїздив, оглядав автомобіль, робив діагностику, бо були підозри, що у двигун автомобіля попала вода. Після діагностики він цю машину ремонтував, її привозили до нього, робили технічний огляд, міняли масла. Після цього ще [PERSON] до нього звертався, щоб він відремонтував роздаточну коробку. Вартість ремонту на той момент склала приблизно 15000,00 грн. За ремонт розраховувався [PERSON] , а за ремонт роздаточної коробки окремо розраховувався [PERSON] . В машині ще робили вихлопну систему та виливали з неї воду. Пошкоджень двигуна автомобіль ніяких не мав. Перший раз на ремонт до нього машину привезли на причепі, проте вона підлягала ремонту, він був не дуже серйозний, поміняли масла, вилили воду, мотор завівся і машина стала їздити. Поломка варіатроника сталася вже через деякий час, бо це механізм і він може вийти зі строю. [PERSON] під час ремонту авто поводив себе як його власник, приїздив на СТО, цікавився ходом ремонту, переживав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що приблизно у квітні 2019 року, коли він у власних справах приїздив до [PERSON] , він став випадковим свідком розмови [PERSON] з [PERSON] . Мова йшла про те, що [PERSON] казав про якісь проблеми із авто BMW, а [PERSON] в свою чергу просив [PERSON] розрахуватися із ним по якимось боргам за автомобіль. Розмова спочатку була спокійна, а потім вони перейшли на підвищені тони. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, суд прийшов до наступного. Як вбачається зі змісту письмової розписки, складеної [PERSON] 12 грудня 2017 року, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні та долучено до матеріалів справи, [PERSON] взяв на придбання автомобіля BMW X5, 2011 року, 10422,00 дол. США у [PERSON] на строк 3 місяці (а.с. 12) Згідно сертифіката від 19 липня 2017 року контрольний номер [NUMBER] , автомобіль BMW X35, 2012 року випуску, VIN код [NUMBER] , було придбано на аукціоні у США, штат Міссісіпі, титульний номер G157569-03 (а.с. 40) Згідно довідки рахунку ціна аукціонного лоту - автомобіля BMW X5, білого кольору 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] склала 10\~422,00 дол. США (а.с. 99) Згідно видаткового ордеру №2168/1 від 23.10.2017 року, вказаний автомобіль було доставлено до України перевізником на авто склад ГТК ТОВ «Євротермінал», отримувач [PERSON] (а.с. 41) 12 червня 2018 року [PERSON] було складено ще одну розписку, зі змісту якої вбачається, що останній придбав автомобіль BMW X5, VIN код [NUMBER] та розмитнив для [PERSON] за його ( [PERSON] ) власні кошти. Після постановки на облік в ДАІ зобов`язується передати його за генеральною довіреністю. (а.с. 98) 26 березня 2019 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1241/2019/1376594, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця транспортний засіб марки BMW X5, 2011 року випуску, білого кольору, номер кузову (шасі/рама) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 21.03.2019 підрозділом МВС ТСЦ 1241 (п. 1.1 Договору) (а.с. 43-44) Згідно п.п. 2.1, 3.1 вказаного договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 505470,72 грн. Як вбачається з листа начальника Територіального сервісного центру МВС №1241 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області Головного сервісного центру МВС від 01.06.2021 № 31/4-1241-13аз на ім`я адвоката Негробова О. про розгляд адвокатського запиту, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль марки BMW X5, 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] на підставі посвідчення митниці серії [NUMBER] від 16.10.2017 зареєстровано за [PERSON] 21.03.2019. В подальшому вказаний транспортний засіб 26.03.2019 перереєстровано на нового власника по договору укладеному в ТСЦ 1241. Інформація про фізичну-особу нового власника є конфіденційною. (а.с. 144) Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Підставою первісного позову у цій справі є невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язання щодо повернення позивачу [PERSON] коштів за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки, договори позики чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, у постанові Верховний Суд від 23 травня 2018 року у справі № 475/526/15-ц, та постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц. Так, в судовому засіданні було досліджено оригінал розписки від 12 грудня 2017 року, складеної [PERSON] , зі змісту якої вбачається, що [PERSON] взяв на придбання автомобіля БМВ Х5 2011 року 10422,00 дол. США у [PERSON] на строк 3 місяці. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні не заперечував факт реального отримання грошових коштів у сумі 10422,00 дол. США, однак наполягав на тому, що вказані кошти він отримав не у борг, а задля того, щоб придбати автомобіль БМВ Х5, 2011 року з аукціону США для [PERSON] на замовлення останнього. Також відповідач зазначав, що строк 3 місяці у розписці визначено оскільки для пошуку автомобіля та його викупу з аукціону потребувався певний час. Вказані доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] суд приймає до уваги, оскільки вони також узгоджуються із показами свідка [PERSON] , яка в судовому засіданні підтвердила факт того, що [PERSON] у грудні 2017 року приїздив до дому до [PERSON] та привіз певну суму грошей на придбання автомобіля. При цьому, позивачем за первісним позовом [PERSON] іншого суду доведено не було, а також не надано жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу [PERSON] саме у борг, а не для купівлі автомобіля на його замовлення. Крім того, сама розписка від 12.12.2017, складена [PERSON] , не містить зазначення того, що останній отримав саме у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 10422,00 дол. США. Також, вказана розписка не містить і обов`язку [PERSON] повернути отримані грошові кошти у певний строк. Отже, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, давши належну оцінку доводам сторін, та, взявши до уваги той факт, що розписка [PERSON] про отримання грошових коштів не містить посилань на те, що сума грошових коштів отримана саме у борг, а також не містить зобов`язання про їх повернення, суд приходить до висновку, що укладення між сторонами договору позики не відбулося, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Такі висновки суду також повністю узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладена у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц (провадження № 61-20376св18). Також, суд не може залишити поза увагою, той факт, що позивач за первісним позовом [PERSON] дійсно придбав у відповідача за первісним позовом [PERSON] автомобіль BMW X5, 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] (автомобіль такої ж марки і року випуску було зазначено і в спірній розписці), що не заперечував і сам [PERSON] в судовому засіданні, однак останній залишився невдоволеним його технічним станом і тривалий час його ремонтував, на що поніс певні затрати. Отже, встановивши дійсну правову природу спірної розписки від 12.12.2017 та прийшовши до висновку, що вказана розписка не є договором позики, а також з урахуванням неприязних стосунків сторін на підґрунті невдоволення придбаним товаром, суд розцінює звернення позивача [PERSON] до суду із позовом про стягнення суми боргу за розпискою, як намагання компенсувати свої затрати на відновлення придбаного у відповідача [PERSON] автомобіля. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України) Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу та у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662, ч. 1 ст. 663 ЦК України) Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України) Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 693 ЦК України) Так, позивач за зустрічним позовом [PERSON] , в судовому засіданні наголошував на тому, що оскільки знайти для [PERSON] автомобіль на аукціоні США обраної марки, року випуску та певних параметрів за бажанням замовника, йому не вдалося, він запропонував [PERSON] або повернути кошти, що отримав від нього на купівлю автомобіля згідно розписки від 12.12.2017, або придбати у нього такий самий автомобіль, що вже було привезено на територію України. На пропозицію [PERSON] , [PERSON] погодився, забрав автомобіль BMW X5, 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] та почав його відновлювальні ремонтні роботи. Факт придбання [PERSON] вказаного автомобіля у [PERSON] та подальшого ремонту протягом тривалого часу не заперечувався сторонами та підтверджується показами свідка [PERSON] , який суду підтвердив факт придбання авто, а також свідків [PERSON] та [PERSON] , які показали, що [PERSON] , як власник вказаного авто, звертався до них за послугами з оцінки вартості ремонту та за послугами безпосередньо відновлювального ремонту авто. 12 червня 2018 року позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було складено розписку, в якій зазначено, що [PERSON] придбав автомобіль BMW X5, VIN код [NUMBER] та розмитнив для [PERSON] за його власні кошти. Після постановки на облік у ДАІ, [PERSON] зобов`язався передати по генеральній довіреності. З приводу вказаної розписки, позивач за зустрічним позовом зазначав, що вона була складена ним після передачі транспортного засобу [PERSON] у користування, як доповнення до розписки від 12.12.2017 із деталізацією VIN коду машини, при цьому зазначав, що [PERSON] частково розрахувався із ним за придбане авто, передавши грошові кошти у сумі 10422,00 дол. США ще 12.12.2017. 26 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1241/2019/1376594, відповідно до умов якого [PERSON] придбав у [PERSON] транспортний засіб марки BMW X5, 2011 року випуску, білого кольору, номер кузову (шасі/рама) [NUMBER] за 505407,72 грн. (вартість автомобіля визначена за домовленістю сторін згідно п. 3.1 Договору) Крім того, пунктом 2.1 вказаного договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. Позовні вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що [PERSON] не сплатив [PERSON] повну суму вартості придбаного автомобіля, що визначена у договорі купівлі продажу (505407,72 грн.), сплативши при цьому лише частину її вартості у розмірі 10422 дол. США, що еквівалентно 282808,47 грн. у якості авансу. В судовому засіданні було достовірно встановлено, не заперечувалось сторонами та підтверджено показами свідків, що транспортний засіб, що є предметом вказаного договору купівлі-продажу, був переданий [PERSON] [PERSON] ще у 2018 році. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечував існування будь-якої заборгованості за договором купівлі-продажу транспортного засобу та наголошував на тому, що розрахувався з [PERSON] у повному обсязі ще до укладання вказаного договору. При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на дату укладання договору купівлі-продажу, тобто 26.03.2019, [PERSON] не розрахувався у повному обсязі із [PERSON] за придбаний автомобіль, або на підтвердження укладення додаткових угод між сторонами щодо розстрочення належних до сплати сум, чи визначення обов`язку [PERSON] сплатити певну грошову суму за договором купівлі-продажу у визначений строк, суду надано не було. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] щодо існування заборгованості [PERSON] перед [PERSON] суд не може прийняти до уваги, оскільки вони лише стали випадковими свідками розмови сторін по справі з приводу боргу, проте зазначити суду про який саме борг йшла між ними мова, в якому розмірі, за який конкретно автомобіль та чи мали ці обставини місце до укладання договору купівлі-продажу, або після нього, вказані свідки суду пояснити не змогли. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин вимоги [PERSON] за зустрічним позовом також є недоведеними та необґрунтованими, у зв`язку з чим також не підлягають задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.. 141 ЦПК України та у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог первісного та зустрічного позовів, вважає за необхідне покласти судові витрати на позивачів за первісним та зустрічним позовом відповідно.

Outcome: dismissed