Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. У позовній заяві позивач зазначив, що 15.06.2011р. між сторонами було укладено договір позики грошових коштів (а.с. 3), за яким [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 20000,00 грн. у якості безпроцентної позики, на строк до 14.04.2014р., вказані кошти останній зобов'язувався повернути рівними частинами по 2000,00 грн. щомісячно, однак в зв'язку із невиконанням своїх договірних зобов'язань відповідачем утворилась заборгованість. (а.с. 4). Проте в подальшому відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань, а тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, які становлять 21025,75 грн., а саме : 20000,00 грн. - сума основного боргу; 1025,75 грн. - сума 3% річних та понесені судові витрати. Представник сторони позивача в судове засіданні не з'явився, попередньо подавши до суду заяву за змістом якої вимоги позову підтримав та не заперечував проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики грошових коштів від 15.06.2011р., який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], та який є в матеріалах справи. За змістом даного договору [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 20000,00 грн. у якості безпроцентної позики, вказані кошти [PERSON] зобов'язувався повернути рівними частинами по 2000,00 грн. щомісячно до 14.04.2014р. Однак в наступному, відповідач заборгованості не погасив. Зазначена обставина нічим не спростована. В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу, в розмірі 20000,00 грн. в користь позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1025,75 грн. то слід зазначити, що згідно із ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За таких обставин позов у частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1025,75 грн. підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно із ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.11, 15, 16, 524,526,625,1046,1047,1049 ЦК України та

Outcome: approved