Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач в позові вказує, що 22.06.2017 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на: земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1453 га, розташовану в с.Павлівка, вул.Калинівська,8 Калинівського району Вінницької області; житловий будинок з господарськими будівлями №8, розташований в с.Павлівка по вул.Калинівській Калинівського району Вінницької області, який остання фактично прийняла після смерті своєї матері [PERSON] у відповідності до вимог ст.ст.548-549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини), але за життя не оформила. Згідно заповіту, посвідченого 31.12.2013 року секретарем Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за №191 [PERSON] заповіла йому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що вона матиме право за законом. На день смерті заповідача заповіт не змінено і не скасовано. В передбачений законом 6-місячний термін, він відповідно до вимог ст.1269 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняв. Проте, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі на спадкове майно після смерті [PERSON] позбавлений можливості, оскільки остання за життя не оформила своїх спадкових прав на житловий будинок. Крім того, в свідоцтві про право приватної власності на будинковолодіння записано, що [PERSON] не власник, а голова колгоспного двору, оскільки станом на день видачі свідоцтва про право власності 12.05.1989 року , житловий будинок відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. За вказаних обставин позивач звернувся в суд з даним позовом. Позивач в підготовче засідання не зявився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в підготовче засідання не зявився, проте згідно заяви №532 від 27.03.2018 року виконавчий комітет Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 22.06.2017 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на: земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1453 га, розташовану в с.Павлівка, вул.Калинівська,8 Калинівського району Вінницької області; житловий будинок з господарськими будівлями №8, розташований в с.Павлівка по вул.Калинівській Калинівського району Вінницької області, який [PERSON] остання фактично прийняла після смерті своєї матері [PERSON] у відповідності до вимог ст.ст.548-549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини), але за життя не оформила. Згідно заповіту, посвідченого 31.12.2013 року секретарем Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за №191 [PERSON] заповіла позивачу все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що вона матиме право за законом. На день смерті заповідача заповіт не змінено і не скасовано. В передбачений законом 6-місячний термін, позивач відповідно до вимог ст.1269 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняв. Проте, оформити свої права в нотаріальній конторі на спадкове майно після смерті [PERSON] позбавлений можливості, оскільки остання за життя не оформила своїх спадкових прав на житловий будинок. Крім того, в свідоцтві про право приватної власності на будинковолодіння записано, що [PERSON] не власник, а голова колгоспного двору, оскільки станом на день видачі свідоцтва про право власності 12.05.1989 року, житловий будинок відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином, [PERSON] на день своєї смерті була повноправним власником вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями, що також підтверджується довідкою №1309 від 15.08.2017 року виконкому Павлівської сільської ради. Згідно ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved