Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом, який в подальшому ним декілька разів було уточнено, мотивуючи тим, що 11 серпня 2007 року під час виконання трудових обов»язків вантажника в ТОВ з ІІ « Трансінвестсервіс» ним було отримано травму на виробництві про що було складено Акт про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом. За висновком МСЕК у 2008 році внаслідок нещасного випадку він визнаний інвалідом 3 групи з втратою 25 відсотків професійної працездатності. З 3 квітня 2008 року він перебуває на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Березанському районі Миколаївської області. У 2013 році обласна медико-соціальна експертна комісія Миколаївської обласної державної адміністрації відмовила йому у встановленні групи інвалідності, незважаючи на те, що він продовжував хворіти і не мав можливості працювати. 10 жовтня 2014 року обласна МСЕК встановила йому третю групу інвалідності зі ступенем втрати професійної працездатності в 30 відсотків. Посилаючись на неправильність нарахування йому страхових виплат, позивач просить стягнути на його користь з Відділення виконавчої дирекції ФССВН та ПЗ в Березанському районі Миколаївської області втрачений ним щомісячний заробіток за період з 03.04.2008 року по 01.09.2015 року в сумі 113753,22 грн., одноразову допомогу в сумі 65062 грн. та причинену йому моральну шкоду в сумі 200000 грн. з ТОВ з ІІ «Трансінвестсервіс» В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, зіславшись на обставини викладені в позові. Представник відповідача - Відділення ВД ФССНВ та ПЗ в Березанському районі Миколаївської області [PERSON] позовні вимоги не визнала, зіславшись на те, що всі кошти, які передбачені Законом України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» позивачу фондом виплачені. Що стосується моральної шкоди, то у зв»зку зі змінами до закону, вона не підлягає відшкодуванню Фондом. Представник відповідача -ТОВ з ІІ «Трансінвестсервіс» [PERSON] позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що відповідно до вимог ст.1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина друга зазначеної статті передбачає відшкодування моральної шкоди за відсутності вини підприємства, якщо її причинено джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки травму на виробництві позивач отримав не внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки і зі своєї вини, то його позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Крім цього, підприємство, після отримання позивачем травми, багато йому допомагало, а саме, оплачувало його лікування, тривалий час надавало йому легку роботу, створивши для цього нове робоче місце. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Факт знаходження позивача у трудових стосунках з ТОВ «Трансінвестсервіс» під час отримання ним виробничої травми 11 серпня 2007 року підтверджується Трудовою книжкою колгоспника укр №2563741 від 22 лютого 1990 року (а.с.10-13, том1). З запису № 28 від 21.08.2006 року в зазначеній трудовій книжці вбачається, що позивач з 21 серпня 2006 року працював у відповідача вантажником стації розгрузки вагонів в комплексі вигрузки зерна. З Акту №1 про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом форми Н-1, який затверджено першим заступником генерального директора головним інженером ТОВ з ІІ «Трансінвестсервіс» [PERSON] 17 серпня 2007 року вбачається, що позивачем в результаті порушення ним вимог безпеки під час експлуатації обладнання, яке виразилося в використанні в якості леєрного загородження не зафіксованої хвіртки, жорстке закріплення якої він повинен був перевірити особисто до початку проведення робіт по відбору проб, 11 серпня 2007 року о 17 годині 52 хвилини отримано виробничу травму (а.с.6-9, том1). Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку, який стався 11 серпня 2007 року о 17 годині 52 хвилини на комплексі вигрузки зерна ТОВ з ІІ «Трансінвестсервіс», форма Н-5, причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON], є порушення правил охорони праці: невиконання вимог інструкції по охороні праці, особиста необережність і неувага потерпілого (а.с.57-60, том 1). Відповідно до ст.21 Закону України »Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ (далі [PERSON]), який був чинним на момент отримання позивачем виробничої травми, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов»язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я, зокрема ; а) допомогу у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності; б) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності; в) щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; г) пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; Частина 1 ст.34 зазначеного Закону передбачає виплату суми щомісячної страхової виплати, яка встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров»я. Положеннями частини 7 статті 36 Закону встановлено, що страхові виплати складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку ( або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Факт виплати позивачу щомісячної страхової виплати підтверджується копіями платіжних доручень, супровідними описами відомостей на виплату страхових виплат, підсумковими відомостями та звітами про виплату страхових виплат (а.с.93-154, том1). У разі коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у зв»язку з одним і тим самим нещасним випадком, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров»я. Визначені раніше сума щомісячної страхової виплати та пенсія по інвалідності зменшенню не підлягають. Дослідивши надані відповідачем №1 докази, суд вважає, що Фондом правильно нарахована позивачу страхова виплата втраченого відповідної частини заробітку, яка залежить від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Цією страховою виплатою йому компенсується 30 відсотків від його середньомісячної заробітної плати, яка була на час настання нещасного випадку в результаті якого позивач втратив 30 відсотків професійної працездатності. Тому доводи представника позивача про те, що відповідачем невірно нарахована така страхова виплата, як втрачена частина заробітку, суд не бере до уваги, оскільки представник позивача не вірно трактує положення закону, яким передбачена ця виплата. Правильність нарахування щомісячної страхової виплати позивачу підтверджується Постановами про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати \\а.с.63-72\\. Відповідно до ч.2 ст.34 зазначеного Закону у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якого справляються внески до Фонду. Якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров»я настало не тільки з вини роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більше 50%. Протоколом №1 засідання комісії по вирішенню спірних питань ВВДФССНВВ у Комінтернівському районі Одеської області підтверджується зменшення [PERSON] одноразової допомоги на 10% на основі постанови, затвердженої управлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 27.04.2007 року № 24 (а.с.71, том1). Як встановлено судом, одноразова допомога позивачу виплачена Фондом у розмірі 34938,00грн., що відповідає нормам Закону і підтверджується Розрахунком одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності (а.с.72, том1). Посилання представника позивача на ст.42 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105\\ХІУ стосовно розміру одноразової страхової виплати не заслуговують на увагу, оскільки ця стаття на момент втрати позивачем професійної працездатності діяла в іншій редакції, положеннями якої регулювалося зберігання справ про страхові виплати. [PERSON] було викладено в новій редакції відповідно до Закону України №77-УІІІ від 28.12.2014 року і його дія не поширюється на випадок з [PERSON], оскільки на час отримання ним виробничої травми чинним був закон інший редакції. Оскільки судом встановлено, що позивачу у зв»язку зі стійкою втратою працездатності в повному обсязі Фондом виплачена одноразова допомога і щомісячно йому виплачується щомісячна страхова виплата втраченого заробітку, яка нарахован йому відповідно до норм чинного законодавства, то позовні вимоги задоволенню в цій частині не підлягають. Що стосується позовних вимог позивача до ТОВ з ІІ «Трансінвестсервіс» про стягнення моральної шкоди, то вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з підпунктом »е» частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-ХІУ у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків був зобов»язаний, у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я або в разі його смерті, виплативши йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Пунктом 27 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік від 20.12.2005 року та пунктом 22 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію підпункту «е» пункту 1 частини 1 ст.21 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року № 717-У, що набрав чинності з 20.03.2007 року виключено ч.3 ст.34 Закону України про соціальне страхування, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Таким чином з 1 січня 2006 року обов»язок по відшкодуванню моральної шкоди було покладено на роботодавця. Правомірність перекладення такого обов»язку з Фонду на роботодавця підтверджена Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп\\2008 в якому зазначено, що зміни до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного Кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати З. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльностю особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина друга вищезазначеної статті передбачає відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1)Якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2)Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)В інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Підставою для відшкодування моральної шкоди позивач зазначає ст.1167 ЦК України. Частина перша зазначеної статті передбачає відшкодування моральної шкоди тільки за наявності вини особи, яка її завдала. Частиною другою цієї статті передбачені випадки відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу влади або фізичної чи юридичної особи, яка її завдала. Пунктом першим частини 2 статті 1167 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу влади або фізичної чи юридичної особи якщо шкоду завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. З частини 1 ст.1187 ЦК України вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних , вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведені у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену ймовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин й інших об»єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості, Наприклад літак, автомобіль небезпечні можливістю їх миттєвої зупинки, а будівництво тією неможливістю зупинки техніки, предметами, піднятими на висоту або заглибленими, її заподіянням саме механічних ушкоджень (каліцтва). Майнова відповідальність за шкоду, завдану діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Як вбачається з п.2.1.2 Інструкції по охороні праці і робочому місцю вантажника по розгрузці залізничних вагонів станції розгрузки вагонів від 01.06.2006 року № 13-08-06 робочим місцем вантажника станції вигризки вагонів являється приміщення станції, установка обезпилювання, обладнання встановлене на станції. Відповідно до п.2.1.3 Інструкції вантажник обслуговує ворота станції, зерновози, бункери з решітками, засоби пожежотушіння, які знаходяться поблизу станції, систему аспірації СРВ, збірник грунтових вод. З Акту про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом ( а.с. 53-56, том2)вбачається, що нещасний випадок з позивачем стався внаслідок того, що він після відбору проб, перейшовши на перехідний місток естакади, зійшовши з криші вагону і передавши відібрані проби змінному лаборанту, сперся на леєрну загорожу перехідного містка, яке по своїм конструктивним особливостям виконано у вигляді хвіртки, яка не була зафіксована спеціальним стопорним крюком, який мав запобігти її відкриттю, внаслідок чого хвіртка відкрилася, що призвело до падіння позивача на підлогу станції. Проаналізувавши обставини нещасного випадку, суд дійшов до висновку, що під час нещасного випадку з позивачем ніякої дії об»єкту (механізму), яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки не було, тобто механізм не проявляв жодних своїх властивостей, які обумовлювали б неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини. Навпаки, нещасний випадок стався через недбалість позивача, який до початку роботи не проконтролював чи зафіксована належним чином леєрна огорожа. Оскільки, суд дійшов до висновку, що у позивача була повна можливість контролю з його боку за обладнанням, у якого відсутні шкідливі властивості і велика ймовірність завдання ним шкоди, що унеможливлює настання нещасного випадку в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, то суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed