overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивачем подано до суду відповідний позов, в обґрунтування якого зазначено, що на підставі договору дарування на житло позивачу належить 2/8 квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], а також відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач не має можливості користуватись своєю власністю, оскільки в квартирі проживають відповідачі та перешкоджає доступу до квартири, не надають ключі. Позивач звертався й до відповідачів й до Голопристанського відділення НАГУНП в Луганській області, однак до теперішнього часу це питання не вирішено. Просить зобовязати відповідачів не чинити перешкод в користуванні власністю, а саме часткою квартири, а також вселити до спірної квартири. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, просив його задовольнити, зазначили, позивач неодноразово звертався до відповідачів з приводу надання ключів від квартири, вселення, але відповідачі ключі не надають, від спілкування відмовляється, не погоджується із попередніми рішеннями судів, що були прийняті на користь позивача. Відповідачі у судове засідання не зявились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. На момент звернення до суду позивач має право власності на 2/8 частку квартири [ADDRESS]. Позивачі звертались до Ленінського РІ ЛМУ УМВС України з приводу порушення їх прав, але в порушенні кримінальної справи їм було відмовлено, як вбачається з оглянутого в судовому засіданні відмовного матеріалу №8722. Відповідачі перешкоджають праву позивача вільно на власний розсуд користуватись майном -часткою квартири. Даний факт підтверджений у судовому засіданні показами свідка [PERSON] та листом начальника Голопристанського відділу Новокаховської поліції від 22.10.2016 року. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є законними та обгрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивачем подано до суду відповідний позов, в якому позивач просить визначити йому додатковий строк на прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON], в обґрунтування якого позивач зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка проживала окремо від нього за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаної квартири. Після її смерті він звернувся до Луганської державної нотаріальної контори №4 з метою отримання спадщини, однак заяву не подавав, оскільки нотаріусом було запропоновано зачекати встановлені законом шість місяців. На початку лютого 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку з моменту смерті спадкодавця, позивач знову звернувся до нотаріальної контори, однак заяву у нього не прийняли, мотивуючи це пропуском строку, необхідного для прийняття спадщини. У зв'язку з цим і було пропущено строк для прийняття спадщини. На підставі викладеного позивач просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] в один місяць для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, до початку розгляду справи по суті, ними було надано заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги вони підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні також не був присутній, але до початку розгляду справи ним було подано заяву про розгляд справи за його відсутності, питання щодо задоволення позову просив покласти на розсуд суду згідно діючого законодавства України. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис №762 (а.с.6). [INFO] померла мати позивача [PERSON], про що було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та було зроблено відповідний актовий запис №609 (а.с.5). Після смерті матері позивача [PERSON] було відкрито спадщину, до якої входить квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS], яка при житті належала їй, на підтвердження чого позивачем було надано технічний паспорт (а.с.7-9). Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері та ним був пропущений строк для прийняття спадщини з поважних причин. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи наведені позивачем підстави суд вважає за можливе задовольнити позов, визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини в один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивачем подано до суду позов до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 14793.84 грн. Вимоги мотивуються тим, що за кредитним договором банк передав грошові кошти (кредит) відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та проценти, однак свого зобов'язання не виконує. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, настоює на позовних вимогах про стягнення з відповідача 14793.84 грн. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнає. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 13 березня 2013 року позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 6000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] в порушення умов Кредитного договору неналежним чином виконував зобовязання здійснювати погашення кредиту щомісячно до дати, встановленої договором, та сплачувати відсотки. [PERSON] боргові зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувалися, залишок боргу по кредиту згідно розрахунку становить: борг за кредитом 5916,28 грн., борг по процентам 5346,90 грн., борг по пені та комісії за користування кредитом - 2350,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500.00 грн., штраф (процентна частина) 680,66 грн., всього в сумі 14793,84 грн., чим порушено зобов'язання за кредитним договором, і позовні вимоги підлягають задоволенню, як обґрунтовані відповідно до ст. ст. 525, 526, ч.1 ст.530, ч.1 ст.550, ч.1 ст. 1049 ЦК України. Судові витрати по справі, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивачем подано до суду позовну заяву в інтересах Київської міської ради до [PERSON] про витребування у власність територіальної громади у м. Києві в особі Київської міської ради нерухомого майна. Крім того, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. В зазначеній заяві було заявлено вимогу щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що Оболонським районним управлінням ГУ МВС України у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом шахрайського заволодіння вказаною квартирою. Існує ймовірність того, що власник майна може відчужити зазначену квартиру на користь третіх осіб, що може ускладнити виконання рішення у даній справі. Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Частиною 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], підлягає задоволенню у зв'язку із тим, що існує реальна можливість того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір щодо витребування майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивачем подано до суду позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідачі протягом тривалого часу не проживає в [ADDRESS] без поважних причин з 2008 року. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, проти заочно рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомляли. Представник Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, прийняти рішення згідно законодавства. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно Договору дарування позивач є власником квартири [ADDRESS]. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є колишнім чоловіком позивача. Зі свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є сином позивача. Згідно довідки Центру комунального сервісу від 24.02.2017 у спірній квартирі зареєстровані позивач, [PERSON] (колишній чоловік), [PERSON] (мати), [PERSON] (син). Згідно актів, складених комісією ЖЕД № 313 від 15.02.2017, 29.04.2015, 11.06.2014 [PERSON], [PERSON] у спірній квартирі не проживають. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з тексту позовної заяви, відповідач з березня 2016 року в спірній квартирі не проживає, факт його не проживання з даного часу підтверджується наявним у справі актами. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивачем подано до суду позовну заяву до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. В позовні заяві позивач зазначає, що на вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування ВВА № 827401 від 08.01.2004 року. Дана квартира складається з 3-х кімнат жилою площею 46.60 кв.м та загальною площею 88.90 кв.м. В даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який з березня 2012 року не проживає в спірній квартирі без поважних причин, він добровільно залишив спірну квартиру, квартирою не цікавиться, не приймає участі в оплаті комунальних послуг. В зв'язку з вищевикладеним позивачка просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. В судові засідання відповідач не з'являвся тричі, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується витягом з газети «Урядовий кур'єр» №51 від 20.03.2014 року. Від 3-тьої особи Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві надійшла заява, в якій вони просять суд розглядати справу за відсутності їх представника. (а.с.17). Враховуючи інтереси позивачки, суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивачем подано до суду позовну заяву до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначає, що квартира [ADDRESS] належить йому на підставі договору дарування від 18.10.2013 року. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 4899. Квартира однокімнатна, житловою площею 15,3кв.м, загальною площею 31 кв.м. розташована на 5 поверсі 9-ти поверхового будинку, який належить ЖБК «Чевоноткацький». В теперішній час в квартирі зареєстровані 2 особи: батько позивача [PERSON] та відповідач (брат) [PERSON] Відповідач у 1987 році звернувся до батька з проханням зареєструвати його у вказаній вище квартирі мотивуючи це необхідністю мати прописку в м. Києві. Батько прописав його в квартирі, але відповідач ніколи там не проживав, квартирою не користувався, комунальні послуги за квартиру не сплачував. В квртирі мешкає лиша одна особа - батько позивача, починаючи з листопада1987 року відповідач в квартирі [ADDRESS] не з'являвся, квартирою не цікавився, в квартирі відсутні будь-які його речі. Позивач зазначає, що відповідач не є членом його сім'ї. Посилаючись на ст.ст. 316, 319, 321, 382, 386, 391 ЦК України просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. В своїх поясненнях позивач наголосив, що не відносить відповідача до членів своєї сім'ї та просить усунути перешкоди в користуванні власністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою площею у його квартирі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що на даний час проживає в спірній квартирі, іншого житла немає. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивачем подано до суду позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 04.12.2017 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження. В зазначеній заяві було заявлено вимогу щодо вжиття заходів забезпечення позову щодо зупинення виконавчого провадження №54324186, яке перебуває на виконанні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві. Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що позивач перебуватиме в обласній онкологічній лікарні з метою оперативного вручання. Позивач вказав, що дії виконавчої служби можуть спричинити загрозу життю та здоров'ю матері, яка реабілітується після інсульту, та дружині, яка має складну форму цукрового діабету. Таким чином позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та потягне за собою тяжкі наслідки. Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Частиною 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження підлягає задоволенню у зв'язку із тим, що невжиття заходів може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір про визнання права власності на майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивачем подано до суду позовну заяву про визнання договорів дарування недійсними. Крім того, представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. В зазначеній заяві було заявлено вимогу щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] та на машиномісце [NUMBER] у напівпідземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та [PERSON] 09.09.2008 року укладено кредитний договір, умови якого відповідач не виконував, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва із [PERSON] було стягнуто кредитну заборгованість. судове рішення на момент подачі заяви до суду не виконано, відповідач як боржник у виконавчому провадженні ухиляється від його виконання та не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна. Крім того, [PERSON] відчужив зазначене належне йому на праві власності майно на користь [PERSON] шляхом укладення договору дарування. Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Частиною 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та на машиномісце [NUMBER] у напівпідземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] зв'язку із тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір. На підставі викладеного,

Outcome: approved