Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визнати зобов'язання, що виникло з договору поруки №ДКЖ-778 ДП2 від 01.03.2017 року, укладеного між сторонами таким, що припинило свою дію з 25.07.2017 року. При цьому посилається на те, що між сторонами було укладено договір поруки, за яким позивач зобов'язався солідарно і в повному обсязі відповідати перед відповідачем за виконання позичальником [PERSON] за кредитним договором. 25.07.2017 року між позичальником і відповідачем був укладений додатковий договір до кредитного договору, згідно якого був збільшений розмір плати за надання кредиту, в зв'язку з чим збільшилась сукупна вартість кредиту і розмір щомісячних платежів. Оскільки зміна забезпеченого зобов'язання відбулася за відсутності згоди поручителя на таку зміну, у зв'язку з чим обсяг його відповідальності збільшився, а тому зобов'язання, що виникло з договору поруки припинило свою дію з часу внесення змін до кредитного договору. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.03.2017 року між Кредитною спілкою «Істок» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір №ДКЖ-788 відповідно до якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 53000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і виконати свої обов'язки за даним договором у повному обсязі. Згідно п.2.7. кредитного договору плата за надання кредиту становить 38,999% щорічно. Пунктом 2.9. вказаного договору передбачено, що детальний розпис сукупної вартості кредиту - сукупна вартість кредиту за умови виконання позичальником графіку складає 71,05% (у процентному виразі) та 35527,4 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе відсотки та плату. Також 01.03.2017 року між Кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] (Поручитель) укладено договір поруки №ДКЖ-788 ДП2, відповідно до п.1.1. якого сторони цього договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору №ДКЖ-788 від 01.03.2017 року, згідно якого позичальником є громадянин України, член Кредитної спілки «Істок» [PERSON] (Позичальник), та на підставі якого позичальник отримав кредит в сумі 53000,00 грн. на строк 24 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних та платою за надання кредиту у розмірі 38,999% щорічно, що нараховуються згідно умов кредитного договору, а також погашення сум витрат кредитора, пов'язаних з неналежним виконанням зобов'язань позичальником та відшкодування збитків, які можуть бути заявлені кредитором у письмовій вимозі. Згідно пункту 1.2. договору поруки поручитель погоджується із правом кредитора та позичальника змінювати умови кредитного договору та надає згоду на всі без виключень наступні зміни та доповнення до кредитного договору, в тому числі при переведенні боргу на третю особу або в разі переходу зобов'язань за кредитним договором до спадкоємців позичальника у зв'язку із смертю позичальника або в порядку правонаступництва. Пунктом 1.3. договору поруки передбачено, що сторони цього договору встановлюють, що зобов'язання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та кредитним договором, не потребують. Згідно п. 1.6. договору поруки поручитель свідчить, що з умовами кредитного договору він ознайомлений та згоден. 25.07.2017 року позичальник та кредитор уклали додатковий договір №1 до кредитного договору №ДКЖ-788 від 01.03.2017 року, згідно якого були внесені зміни в п.2.7. кредитного договору і збільшений розмір плати за надання кредиту з 38,999% щорічно до 155,9% щорічно, у зв'язку з чим збільшилась сукупна вартість кредиту і розмір щомісячних платежів. Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналізуючи зміст положень договору поруки №ДКЖ-788 ДП2 від 01.03.2017 року, суд приходить до висновку, що сторони вказаного договору - кредитор та поручитель встановили та погодили обсяг відповідальності поручителя за виконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору, зокрема визначили в п.1.1. плату за надання кредиту в розмірі 38,999% щорічно. Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими коштами; встановлення (збільшення розміру) неустойки (тощо). Таким чином, у зобов'язаннях, в яких бере участь поручитель, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Згідно п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 із змінами, відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Пунктом 1.2. договору поруки не передбачено можливості зміни розміру плати за надання кредиту за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення кредитором поручителя [PERSON] про зміну розміру плати за надання кредиту, передбаченого п.1.1. договору поруки з 38,999% річних до 155,9% річних, відсутність згоди поручителя на встановлення такої підвищеної плати, то порука [PERSON] за договором поруки №ДКЖ-788 ДП2 від 01.03.2017 року припинилася на підставі ч.1 ст.559 ЦК України з 25.07.2017 року, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved