Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суд міста Харкова з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обгрунтування вимог якого посилався на те, що 23.12.2020 року [PERSON] за адресою мешкання позивача: [ADDRESS] здійснював ремонт належного йому холодильника марки Samsung, моделі RSH1FLMR 067942BQ400092F, який після спливу терміну гарантійного обслуговування вийшов з ладу (на градуснику морозильної камери була позначка -21 градус по Цельсію, а на холодильній камері +10 градусів по Цельсію, що свідчило про його несправність). Позивач зазначає, що [PERSON] власноруч написав гарантійне зобов`язання- лист, яким зобов`язався відремонтувати холодильник «під ключ» за свій рахунок, однак не з`явився для усунення недоліків, що виникли, у тому числі з його вини після проведеного втручання щодо усунення попередньої несправності. Зазначає, що у зв`язку з тим, що після проведеного відповідачем ремонту, окрім наведеного вище, припинив працювати дисплей , останній був змушений звернутись до сервісного центру (ФОП [PERSON] ), внаслідок чого було усунуто недоліки належного йому холодильника на підтвердження чого було складено Акт надання послуг №KW-19750 від 12.01.2021 на загальну суму 2700 грн. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача 30.01.2021 року позивачем було направлено заяву про добровільне виконання взятих на себе зобов`язань, проте відповіді отримано не було. Таким чином, вважає, що протиправними діями відповідача йому було заподіяно майнової шкоди у розмірі 2700 грн., більш того, у період з 23.12.2020 року по 12.01.2021 року він не мав можливості користуватись холодильником, що призвело до псування продуктів та вимушених змін у його житті та способі харчування, а з урахуванням того, що позивач є інвалідом ІІ групи, та протиправні дії відповідача призвели до погіршення стану його здоров`я, вважає, що з останнього підлягає стягненню і спричинена позивачу моральна шкода у розмірі 5400 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату та час проведення судового засідання до суду не з`явився, не повідомивши суд про причини свого неприбуття, не скористався правом на подання відзиву, що відповідно до положень ст.280 ЦПК України, з урахуванням поданої заяви представником позивача, відповідає вимогам щодо наявності умов для проведення заочного розгляду справи. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно з копією зобов`язання від 23.12.2020 року [PERSON] , 1958 року народження, був запрошений 23.12.2020 року о 16 годині 00 хвилин до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з приводу ремонта холодильника S.B.S «Самсунг». Після проведення ним огляду і технічних дій (розборки) у даному холодильнику припинив працювати дисплей. Зобов`язується відремонтувати холодильник «під ключ» у випадку невиконання його зобов`язань [PERSON] може звернутись в суд, ремонт буде виконуватись за рахунок [PERSON] . Заява щодо усунення порушень направлялась позивачем у справі на адресу відповідача 30.01.2021 року. Згідно з актом надання послуг №KW-19750 від 12.01.2021 року холодильник Samsung RHS1FLMR 0678942BQ400092F, [PERSON] , з одного боку, та представник виконавця ФОП [PERSON] , з іншого боку, виконавцем були надані послуги з ремонту побутової техніки, а саме: ремонт холодильника, заміна компресора, заміна датчика віддачі холодильної камери, із загальною вартістю послуг у розмірі 2700 грн. Згідно з копією довідки до акту огляду МСЕК від 23.02.2011 року [PERSON] , [INFO] , має ІІ групу інвалідності (причина інвалідності загальне захворювання. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №16541 [PERSON] , [INFO] , має встановлений діагноз Ca щитовидної залози T1бN0M0, гострий без зубця Q інфаркт міокарда (13.01.2020) задньої стінки лівого шлуночка, гіпертонічна хвороба ІІІ стадія, ІІІ ступінь. СНІІА зі збереженою ФВ ЛШ Гіперліпопротеїнемія ІІ А тип, присутній: аутоімунний тиреоїдит Еутиреоз. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить. Частиною 3 статі 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Суд зауважує, що цивільне законодавство в делікатних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу. Крім того, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, натомість відповідачем жодним доказом у розумінні положень ст. 76 ЦПК України не доведено того, що залиття сталося не з вини відповідача. За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Стосовно стягнення з відповідача завданої позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його майна, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і приходить до висновку про необхідність стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що позивач за допомогою належних та допустимих доказів довів факт спричиненої йому майнової шкоди, завданої внаслідок виконання ремонтних робіт неналежної якості відповідачем та зобов`язання останнього усунути допущені недоліки за власний кошт, що не було виконано у строки, встановлені домовленістю між сторонами, прямий причинно-наслідковий зв`язок між заподіяною шкодою та завданими збитками внаслідок виконання ремонту холодильника неналежної якості та спричиненими внаслідок цього позивачу, що є інвалідом ІІ групи, душевними стражданнями та порушення звичайного укладу життя, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача [PERSON] підлягають стягненню відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 2700 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5400 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved