Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідача про стягнення боргу, в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 202 542,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 22 лютого 2012 року між ним та відповідачем було укладено Договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 7000,00 дол. США на строк до 22 квітня 2012 року. Однак, відповідач порушив умови договору та у визначений договором строк кошти не повернув. Вважаючи порушеними свої права та інтереси, відповідно до ст. 3 ЦПК України, позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та розгляд справи здійснити без його участі. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи. З урахуванням вищевикладених обставин, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу на підставі наявних матеріалів та здійснити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. 22 лютого 2012 року між сторонами було укладено Договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 7000,00 дол. США строком на 2 місяці, а саме до 22 квітня 2012 року. Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України, а саме відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст.525 ЦК України заборонено односторонню відмову від виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики, на який посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписаний позичальником [PERSON] та відповідає вимогам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Згідно з листом ПАТ КБ «Приватбанк» № 1510741 від 26.05.2014 року, за станом на 26.05.2014 року курс НБУ купівлі-продажу долару США становить 11.715 грн., що від суми боргу складає 82005, 00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за період з 22.02.2012 року по 22.06.2014 року, а також згідно з умовами договору відповідач, як зазначив позивач повинен сплатити йому 5% в місяць від суми позики. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з урахуванням права на звернення до суду, яке виникло у позивача 23.04.2012 року, починаючи з 22.02.2012 року три відсотки річних від суми боргу складає 410,02 грн. (82005,00 грн. х 3%=2460,15 грн.:12=205,01 грн. х 2 місяці ( 22.02. - 22.04.2012 року) = 410,02 грн.) Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 5% в місяць від суми позики, суд вважає дану вимогу необґрунтованою, оскільки позивачем не доведено, а з розписки від 22.02.2012 року не вбачається, що відповідач взяв на себе зобов'язання щодо щомісячної сплати на користь позивача 5% від суми боргу. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] борг в сумі 82 415,02 грн.

Outcome: partial