Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 72 234 грн. 92 коп., 10 000 грн. витрат на правову допомогу та 822 грн. 36 коп. судового збору, мотивуючи тим, що 23 жовтня 2012 року відповідач позичив у нього грошові кошти в розмірі 70 889 грн., що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. Згідно розписки [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 01 березня 2013 року. Однак у встановлений в розписці строк грошові кошти позивачу повернуті не були. Представники позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали повністю з мотивів наведених в ньому та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково в сумі 1904 грн. 43 коп. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики (розписки), внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 23 жовтня 2012 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким позикодавець (позивач) надав, а позичальник (відповідач) отримав грошові кошти в розмірі 70 889 грн. Умовами договору встановлений кінцевий термін повернення позики до 01 березня 2013 року. Факт передачі вказаних в договорі грошових коштів підтверджується розпискою позичальника від 23 жовтня 2012 року. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми, що згідно його розрахунку становить 1 345 грн. 92 коп. Таким чином, за відповідачем наявна заборгованість за договором позики в розмірі 72 234 грн. 92 коп., з яких: основна заборгованість - 70 889 грн., три проценти річних - 1 345 грн. 92 коп. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати на правову допомогу, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. У відповідності до ст. 84 ЦПК, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. Позивач просить відшкодувати йому 10 000 понесених витрат на правову допомогу, однак належних доказів їх понесення суду не представив. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79 ч. 1, 3; 88 ч. 1, 3 ЦПК України,

Outcome: partial