Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру загальною площею 69,5 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м за адресою [ADDRESS] , видане виконавчим комітетом Рівненської міської ради 22 січня 2008 року на підставі розпорядження міського голови № 48-р від 18 січня 2008 року на ім`я [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що зареєстрований та постійно проживає з 10 листопада 1981 року у квартирі [ADDRESS] . У квартирі проживав разом з дружиною [PERSON] , шлюб з якою розірвано рішенням суду 8 грудня 1983 року. В лютому 2020 року йому стало відомо, що колишня дружина шляхом приватизації отримала квартиру в одноосібну власність. На момент реєстрації права власності на спірну квартиру він був зареєстрований та проживав у ній, а тому теж має право на приватизацію квартири. Згоди на приватизацію квартири одноособово відповідачем не надавав. Своїми діями відповідач позбавила його можливості набути право власності на квартиру шляхом приватизації. Ухвалою від 1 лютого 2021 року суд прийняв позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 26 березня 2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. 12 травня 2021 року представник позивача подала суду заяву з проханням судове засідання проводити без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що [PERSON] з 10 листопада 1981 року зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується адресною карткою м.Рівне № 10866 від 21 лютого 2020 року, довідкою про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 11447 від 25 лютого 2020 року, виданою Центром надання адміністративних послуг у місті Рівному, та відомостями про місце проживання, зазначеними на стор.11 паспорта позивача. Рішенням народного суду м.Рівне від 8 грудня 1983 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. З виписки з матеріалів інвентаризаційної справи № 254 від 31 січня 2020 року встановлено, що 22 січня 2008 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] на підставі розпорядження міського голови № 48-р від 18 січня 2008 року. Право власності відповідача на спірну квартиру зареєстровано в Комунальному підприємстві «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» 22 січня 2008 року за реєстраційним номером 21841880. Конституцією України серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Зокрема, ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1 ст.345 ЦК України фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч.1 ст.2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі-квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону (ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). За положеннями ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що позивач з 10 листопада 1981 року зареєстрований та постійно проживає у спірній квартирі та відповідно до ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» має право на приватизацію квартири, доказів наявності згоди позивача на приватизацію квартири одноосібно відповідачем суду не надано, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому позов належить задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved