Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач в позовній заяві просить суд: визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи позивача, ганьбить його честь та гідність, - інформацію, поширену відповідачкою; зобовязати відповідачку [PERSON] за власний рахунок спростувати недостовірну інформацію, поширену нею 23 грудня 2016 року на сесії Требухівської сільської ради, у спосіб найбільш близький до способу поширення, шляхом офіційного вибачення перед ним (позивачем) про те, що поширена відповідачкою про нього інформація: «Слухайте, в його сімї чотири гекати землі, при тому три гектари вже продані», - недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність як жителя, активіста, у строк не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, на першій сесії Требухівської сільської ради, з розміщенням на офіційному сайті Требухівської сільської ради; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду одну гривню. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 23.12.2016р. о 15 годині в селі Требухів в будинку культури проходила сесія Требухівської сільської ради, за порядком денним було заплановано річний звіт сільського голови; він був присутній у клубі, є небайдужим жителем села, активістом, запитав голову про генеральний план села, після чого відповідачка, яка є адміністратором КП «Сервіс» Требухівської ради, прилюдно заявила, що він (позивач) і його сім,я має чотири гекати землі, три з яких вже продані. Дана інформація є неправдивою, оскільки ні він, ні його дружина чи дитина не мають і не мали у власності землі, ніколи не продавав землю. Він попросив відповідачку спростувати поширену нею інформацію, або, якщо вона стверджує про таке - предявити документи, на що відповідачка не відреагувала. Дана інформація не відповідає дійсності, ганьбить його як активіста і громадського діяча, плямить його честь, негативно впливає на його репутацію, оскільки він принципово не отримував землю у власність і завжди добивався прозорості даного процесу, висловлював невдоволення тим, що землі у селі роздаються іншим громадянам, а мешканці села обділені, і для нього було і є принциповим питання отримання землі у власність і принциповим є збереження своєї репутації незаплямованою. Поширена відповідачкою інформація має для позивача негативні наслідки, оскільки його репутація особи, що відстоює інтереси мешканців села, а не свої особисті, поставлена перед односельцями під сумнів, йому після даної заяви відповідачки стали задавати запитання з приводу землі, появились сумніви у його порядності і чесності перед односельцями; після даної заяви 23.12.2016р. відповідачка продовжувала розповсюджувати таку саму недостовірну інформацію, замість того, щоб її спростувати та вибачитись, тому він змушений подати позов до суду з метою захисту своєї честі, гідності та відновлення своєї репутації. Відповідачка в судове засідання 10.04.2017р. не з'явилась, подала 10.04.2017р. через канцелярію заяву про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що тільки-но повернулась з лікування і не підготувалась, має намір запросити свідків. В судове засідання 23 травня 2017р. відповідачка не з'явилась повторно, була повідомлена належним чином (рекомендованим листом), завчасно (є розписка від 26.04.2017р.), ніяких заяв, клопотань, доказів не подала, і не повідомила про причини неявки, тому судом ухвалено справу розглянути заочно, у відсутності відповідачки, згідно ч.4ст.169 та ст.224 ЦПК України. З пояснень позивача, з наданих доказів встановлено наступне: Згідно Розпорядження сільського голови села Требухів №102 від 5.12.2016р. на 23 грудня 2016р. було скликано 15-у сесію сільської ради з порядком денним: Звіт сільського голови за 2016рік, Про затвердження бюджету на 2017рік; у звязку з важливістю винесених питань призначено відкрите спільне засідання сесії, виконавчого комітету, адмінкомісії у приміщенні будинку культури с. Требухів о 15-00, запрошено посадові особи сільради, виборців, представників громадськості; діловоду доручено довести до відома депутатів та населення с. Требухів. З наданого і дослідженого у судовому засіданні відеозапису видно, що на ньому зафіксовано багаточисельне зібрання людей у приміщенні, що жінка виступила перед присутніми у залі зі словами: « Чому [PERSON] б'ється за те, щоб геплан прийняли? Слухайте, в його сім'ї чотири гектари землі, при тому три гектари вже продані, на печерському квартира і сьогодні він козирний парень. Ваші діди і баби сидять на пенсію тисячу гривень». Після даного виступу чоловік ([PERSON]) запитав жінку, чи має вона докази на підтвердження цього і вимагав спростувати дану інформацію. Будь яких документів чи посилань на конкретні документи жінка, яка зробила наведену вище заяву, не показала і не назвала. Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON], на 23.12.2016р. була призначена сесія сільської ради, у сільському клубі, було багато присутніх мешканців села, близько сотні осіб, сесія не відбулась через недостатню явку депутатів. [PERSON] також була присутня, ображала прилюдно Лук,яненка [PERSON], кричала, що він набрав землі і продає землю, що йому треба генеральний план, щоб продати землю, що в нього є чотири гектари; після таких заяв Лук,яненко виправдовувався перед людьми, що землі у нього нема, вимагав від [PERSON] спростувати цю інформацію або доказати такі факти. Також свідок пояснив, що він є депутатом сільської ради останньої каденції, працює у складі земельної комісії, і за даний час (тобто 2015-2017роки) не розглядалось питання щодо надання позивачу земельної ділянки. Згідно статті 32 та статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Конституцією України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Згідно ст.270 ЦК України, - фізична особа має особисті немайнові права, зокрема, право на повагу до гідності та честі. Згідно ст.275 ЦКУ - фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~цим Кодексом. Згідно ст.277 ЦК України - фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ч.4 ст.277 - спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно ч.6 ст.277 - спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно ч.7 ст.277 - спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно ст.15 ЦКУ - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим законом. Згідно розясненням Пленуму Верховного Суду України у Постанові №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», - під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно п. 15 постанови - підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі; б) поширена інформація стосується позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: зокрема, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно п. 19 постанови - Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З аналізу даних норм закону, що регулює дані правовідносини, і дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов таких висновків: Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК , та розяснень в п.18 Постанови Пленуму ВСУ- позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. На відповідача покладається обовязок довести, що поширена інформація є достовірною. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Позивач наданими доказами довів факт поширення щодо нього вказаної ним у позовній заяві інформації. Дана інформація (що позивач та його сім,я має чотири гектари землі і три гектари вже продав, і що саме ціль продажу землі він переслідує своєю активною громадською діяльністю) відповідачем доведена до великої кількості мешканців села, тобто інформація поширена. Таке прилюдне повідомлення про конкретні факти було зроблене у стверджувальній формі а не у формі припущення. Інформація однозначно стосувалась конкретної особи- позивача, і за змістом поданої інформації не викликало сумнівів у присутніх з приводу того, кого вона стосується. Поширенням такої інформації про позивача відповідач (як видно зі змісту повідомлення і форми його викладення) мав на меті довести до відома мешканців села саме таку інформацію, яка викличе негативне ставлення до позивача, викличе в їх розумінні впевненість у тому, що даний факт має місце. Позивач позиціонує себе як громадський діяч, який бореться за прозоре вирішення питань по передачі земель у власність, що він відстоює принципово інтереси селян, і що саме з метою досягнення своєї «чистоти», принциповості, порядності, зацікавленості в інтересах селян, а не своїх особисто, він не подавав заяв до сільради про передачу йому (або членам його сім,ї) у власність земельної ділянки, в тому числі у вказаному відповідачкою розмірі, і не вчиняв порушень закону, в тому числі у сфері земельних відносин. З урахуванням такої позиції позивача, і з урахуванням змісту поширеної інформації про нього, суд погоджується з позивачем, що така інформація дійсно стосується його честі і ділової репутації, піддає сумніву вказані ним якості позивача, впливає на ставлення до нього мешканців села. Даним повідомленням відповідачки позивач був поставлений у позицію необхідності виправдовуватись перед односельцями за дії, яких не вчиняв. Тому суд погоджується з позивачем у тому, що для нього дана інформація є небажаною і негативною. При цьому суд також враховує наступне: враховуючи кількість землі, яка нібито є у власності позивача і продана ним, враховуючи вимоги ЗК України з цього приводу, а також встановлений законом мораторій на відчуження, зокрема, продаж земель сільськогосподарського призначення, то така інформація має натяк і пряме порушення вимог закону позивачем, що також є свідченням того, що дана інформація є негативною для позивача за своїм змістом. Таким чином, позивач має право на спростування поширеної про нього негативної і недостовірної інформації. Закон не покладає на позивача обовязку доводити недостовірність поширеної щодо нього негативної інформації. Такий обовязок покладається на відповідача. Натомість відповідач суду у даній справі не представив жодного доказу на підтвердження правдивості поширеної інформації. Відповідач мав достатньо часу і мав можливість такі докази якщо вони є подати суду. У заяві про перенесення розгляду справи з першого судового засідання, відповідачка так само не посилалась на той факт, що вона має докази належності позивачу чотирьох гектарів землі, а також докази продажу позивачем землі. Відповідачка посилалась на намір представити лише свідків, при цьому навіть не зазначивши їх конкретно. Разом з тим, факт належності земельної ділянки на праві власності може підтверджуватись відповідними, передбаченими законом для даних обставин, доказами. Таким чином, відповідачка не довела достовірності поширеної нею інформації про позивача, і тому суд робить висновок, що дійсно поширена інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності. Згідно п. 24, п.25 наведеної вище Постанови Верховного Суду України, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а у разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування. Щодо способу захисту порушеного права позивача, зазначеного у пункті другому позовної заяви, суд виходить з наступного: Позивач просить зобовязати відповідачку спростувати поширену про нього недостовірну інформацію у такий спосіб, як офіційне вибачення перед ним за поширення недостовірної інформації на сесії сільської ради з розміщенням на офіційному сайті Требухівської сільської ради. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в названій вище постанові, п.26, і що слідує зі змісту ст.275, 277 та ст.16 ЦК України, - відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Тому суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Тому відсутні підстави для покладення на відповідачку обовязку принести вибачення позивачу у будь-якому вигляді чи у будь-який спосіб, в тому числі і у спосіб, зазначений позивачем. Крім того, відсутні підстави для покладення на відповідачку обовязку розмістити на сайті сільської ради вибачення чи спростування поширеної інформації, оскільки відповідачка не є особою, що має право здійснювати будь - які публікації на офіційному сайті сільської ради, розпорядником якої є саме вказаний орган місцевого самоврядування. Вимог до вказаного органу позивач не заявив і відсутні підстави для покладення на сільську раду зобовязання по публікації спростування вказаної недостовірної інформації, поширеної відповідачкою, яка не є посадовою особою даного органу місцевого самоврядування, дана інформація не поширена у звязку зі здійсненням повноважень органом місцевого самоврядування чи його посадовою особою. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, дана інформація була поширена при зібранні мешканців села, але не на сесії сільської ради, яка не відбулась з певних підстав і причин, і до поширення вказаної інформації сільська рада не має відношення. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог згідно ст.10,11 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення вказаних позовних вимог позивача, і не вбачає підстав для обрання іншого, не зазначеного у позовній заяві, способу спростування. Згідно п.13 постанови Верховного Суду України, наведеної вище, - у разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. Тому суд вважає достатнім і ефективним спростуванням недостовірної інформації зазначення про це у резолютивній частині рішення, враховуючи, що рішення є публічним документом, відкритим для необмеженого доступу. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а поширена відповідачкою інформація визнається судом недостовірною і спростовується. Щодо моральної шкоди, то суд виходить з наступного: Згідно ст.280 ЦК України- якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема, п. 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як розяснив Верховний суд України в названій вище Постанові, п.27, одним з способів захисту від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою . Згідно розяснень у Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами згідно Постанов №5 від 25.05.2001р.та № 1 від 27.02.2009р., п.3 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Виходячи з принципу покладення на особу відповідальності за заподіяну нею шкоду, а саме що підставою для відшкодування шкоди (в тому числі і моральної) має бути сукупність таких обставин: 1) наявність законної підстави для покладення на особу зобовязання по відшкодуванню моральної шкоди; 2) вина заподіювача; 3) причинний зв'язок між діями і самою шкодою; 4) наявність дійсної шкоди. Як зазначив позивач у позовній заяві, моральна шкода, заподіяна йому діями відповідачки, полягає в моральних стражданнях та переживаннях, в порушенні душевної рівноваги, в звязку з тим, що він і його сім'я були ображені та принижені в присутності односельців. Сам по собі за формою і змістом вислів відповідачки, що містив недостовірну інформацію про нього (яка є предметом дослідження в даній справі за даними вимогами- а саме щодо наявності і продажу землі), не є образливим чи таким, що принижує гідність позивача чи членів його сім,ї, оскільки набуття у власність земельної ділянки, вчинення правочинів щодо свого майна, не є такими, що принижують чи ображають особу. Позивач не довів ніяких негативних наслідків немайнового характеру, які б дійсно наступили для нього внаслідок поширення відповідачкою вказаної недостовірної інформації. Допитані свідки так само фактів настання негативних наслідків для позивача від даної заяви відповідачки не підтвердили. Самого поширення недостовірної інформації без доведення наявності моральної шкоди - тобто настання дійсних негативних наслідків немайнового характеру, - не достатньо для визнання факту заподіяння моральної шкоди встановленим, і відповідно для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню такої шкоди. На думку позивача, йому завдано моральну шкоду, компенсацію якої він оцінює в одну гривню, тобто символічно. Даний факт так само може свідчити про відсутність заподіяної відповідачем позивачу дійсної моральної шкоди в силу її малозначності. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і тих обґрунтувань, які зазначені позивачем у позові, суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди і вважає достатнім захистом права позивача у даному випадку такий спосіб як спростування недостовірної інформації, поширеної щодо нього.

Outcome: partial