Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивачем [PERSON] пред»явлений позов до Головного Управління Національної поліції в Чернігівській області, Прокуратури Чернігівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування 500 грн. матеріальної та 21246 грн. моральної шкоди. Позов обгрунтований тим, що позивача вироком Ніжинського міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року, який набрав законної сили 21 грудня 2016 року, визнано невинуватою у пред»явленному обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдана матеріальна та моральна шкода у зв»язку з тим, що їй, як інваліду з дитинства, на досудовому розслідуванні не забезпечений захисник у встановленому порядку, остання була затримана оперативними працівниками 04 вересня 2015 року, перебувала незаконно у відділі поліції 5 год., під час чого на неї здійснювався моральний тиск, під час досудового розслідування допущені грубі помилки під час проведення слідчих дій. 500 грн., які до відділу привезла мати позивача, слідчий незаконно передала [PERSON], що є підставою для відшкодування 500 грн. матеріальної шкоди. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач вимушена була звільнитись із роботи, даними діями принижена її честь та гідність. З моменту внесення відомостей до ЄРДР і до набрання вироком законної сили пройшло 15 місяців 17 днів, що із врахуванням мінімальної заробітної плати за 2015-2016 роки, є підставою для відшкодування 21246 грн. моральної шкоди. Кримінальне провадження без наявності доказів винуватості прокурором передано до суду. Прокурором підтримане обвинувачення в суді першої та апеляційної інстанції. Просить позов задовольнити. Відповідно до заяви від 18 грудня 2017 року позивач також просить стягнути за період здійснення касаційного провадження з 15 червня 2017 року по 15 грудня 2017 року 19200 грн. моральної шкоди із розрахунку: 3200 грн.*6 місяців=19200 грн., підстава-перебування позивача під судом. Згідно повідомлення від 03 травня 2017 року представник ГУНП в Чернігівській області Роєнко О.В. просить відмовити у позові з посиланням на те, що позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди, не обгрунтовано її розмір. Просить провести судове засідання за його відсутності. В запереченнях від 18 жовтня 2017 року представник ГУНП в Чернігівській області Роєнко О.В. просить відмовити у позові з посиланням на те, що позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди, не обгрунтовано її розмір. Просить провести судове засідання за його відсутності. В запереченнях на позов від 12 жовтня 2017 року заступник прокурора Юшин І. просить відмовити у позові з посиланням на те, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 03 вересня 2015 року згідно заяви [PERSON], у зв»язку з чим дії органу досудового розслідування по затриманню [PERSON] та її обшуку 04 вересня 2016 року вчинені у порядку ст.208 КПК України. Запобіжний захід щодо [PERSON] не обирався, покарання, пов»язане з позбавленням волі, не призначалось. Неправомірні дії відповідачів не доведені, що виключає підстави для відшкодування шкоди з Державного бюджету України. Позивачем не надані докази щодо моральної шкоди та її розміру. 500 грн., які не належать [PERSON], не визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, у зв»язку з чим вимога про стягнення 500 грн. матеріальної шкода є безпідставною. В додатковому запереченні від 18 січня 2018 року представник ГУНП в Чернігівській області Роєнко О.В. просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що докази на підтвердження незаконних дій ГУНП відсутні, моральна шкода не доведена. Просить провести судове засідання за відсутності. У відзиві від 29 січня 2018 року на заяву про збільшення позовних вимог заступник прокурора Юшин І. зазначає про недотримання позивачем вимог ст.49 ЦПК України при збільшенні позовних вимог, просить відмовити у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання повторно не з»явився без повідомлення причин, про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток рекомендованими відправленнями від 12 лютого 2018 року, 28 квітня 2018 року, 16 липня 2018 року. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав, пояснивши, що позивач перебувала під слідством і судом 16 місяців, на останню під час досудового розслідування здійснювався тиск зі сторони працівників поліції, позивача незаконно тримали у поліції та оглядали, протиправно вилучили 500 грн., які принесла до поліції мати позивача, позивачу спричинена моральна шкода внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, остання вимушена звільнитись з роботи, не працювала, доказувала свою невинуватість в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, просить стягнути моральну шкоду за час перебування позивача під слідством та судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 21246 грн. та 8484 грн., просить стягнути 500 грн. матеріальної шкоди. Представник відповідача Прокуратури Чернігівської області Коворотна С.В. в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивачем не зазначений конкретний період стягнення моральної шкоди, докази щодо незаконних дій відповідачів відсутні, дії посадових осіб при здійсненні досудового розслідування позивачем не оскаржувались, запобіжний захід щодо позивача не обирався, моральна шкода доказами у встановленому порядку не підтверджена, 500 грн. не визнані речовим доказом, розмір моральної шкоди позивачем не обгрунтований, дії прокуратури незаконними не визнавались, відомості до ЄРДР внесені за заявою потерпілої. Інші заяви, клопотання сторін станом на 13 вересня 2018 року відсутні. Із врахуванням поданих сторонами доказів суд приходить до наступних висновків. Позивачем пред»явлений позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з підстави незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно позовної заяви від 15 червня 2017 року розмір матеріальної шкоди-500 грн., розмір моральної шкоди за період 15 місяців 2015-2016 років-21246 грн.. Після уточнених позовних вимог судом проведені судові засідання 03 липня 2017 року, 19 жовтня 2017 року. Відповідно до заяви від 18 грудня 2017 року позивач також просить стягнути за період здійснення касаційного провадження з 15 червня 2017 року по 15 грудня 2017 року 19200 грн. моральної шкоди із розрахунку: 3200 грн.*6 місяців=19200 грн., підстава-перебування позивача під судом. Аналогічна заява подана також 06 лютого 2018 року. Статтею 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання заяви про збільшення розміру позовних вимог до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. В судовому засіданні встановлено, що заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог від 18 грудня 2017 року, 06 лютого 2018 року подані з недотриманням ст.49 ЦПК України, про що зазначалось безпосередньо судом в судовому засіданні, що є підставою для не прийняття їх до розгляду та повернення позивачу в порядку ст.49 ЦПК України. За таких обставин суд розглядає справу в межах заявлених вимог позивача згідно позовної заяви від 15 червня 2017 року,-розмір матеріальної шкоди-500 грн., розмір моральної шкоди за період 15 місяців 2015-2016 років-21246 грн.. Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 квітня 2016 року, який набрав законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2016 року, [PERSON] визнано невинуватою у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та виправдано у зв'язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення. Судом встановлено, що слідчим при проведенні слідчої дії у виді огляду місця події 04 вересня 2015 року та складанні відповідного протоколу, яким зафіксовано вилучення грошових коштів, свідомо проігноровано право [PERSON] на захист. Даний протокол огляду місця події отриманий всупереч порядку передбаченому КПК України, тому є недопустимим доказом. Стороною обвинувачення не зібрано належних та достатніх доказів на підтвердження вини саме [PERSON] у скоєннні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Постановою колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного суду від 20 лютого 2018 року касаційне провадження у кримінальному провадженні щодо [PERSON] закрито у зв»язку з відмовою прокурора від касаційної скарги. Згідно матеріалів кримінального провадження, безпосередньо досліджених в судовому засіданні згідно клопотання представника позивача, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені 03 вересня 2015 року згідно заяви [PERSON]. З протоколу огляду місця події, складеного слідчою СВ Ніжинського МВ УМВС Доліч С.Б. 04 вересня 2015 року вбачається, що в службовому кабінеті Ніжинського МВ УМВС в присутності двох понятих під час огляду з кишені штанів [PERSON] було виявлено та вилучено п'ять грошових купюр номіналом по 100 грн. та одну грошову купюру номіналом 50 грн., всього на загальну суму 550 грн.. Постановою Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 08 вересня 2015 року грошові купюри на загальну суму 550 грн., які вилучені у [PERSON],-визнані речовим доказом у кримінальному провадженні. Підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, вручена [PERSON] 29 вересня 2015 року. Вказані обставини сторонами не заперечуються. Із врахуванням викладеного позивач [PERSON] була незаконно піддана кримінальному переслідуванню з часу незаконного вилучення у неї 04 вересня 2015 року грошових коштів, невинуватість останньої встановлена вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 квітня 2016 року, який набрав законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2016 року. Кримінальне переслідування, із врахуванням незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, рахується судом саме з 04 вересня 2015 року, а не з часу внесення відомостей до ЄРДР 03 вересня 2015 року, оскільки дані відомості внесені за заявою [PERSON], при цьому частиною 1 ст.214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення правопорушення, зобов»язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ввизначений ч.1 ст.214 КПК України обов'язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб'єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов'язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом завдання шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За положеннями ст.ст.1, 2, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди виникає у випадках, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду)факту незаконного проведення в ході кримінального провадження, зокрема, обшуку, виїмки, та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року-3723 грн.. Кримінальне переслідування рахується судом з 04 вересня 2015 року по час набрання вироком суду законної сили 21 грудня 2016 року-15,5 місяців (вересень 2015 року-27 днів, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2016 року, грудень 2016 року-21 день). З огляду на положення ст.23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості. Розмір моральної шкоди становить 57706 грн. 50 коп (15,5 місяців*3723 грн.=57706 грн. 50 коп). Статтею 264 ЦПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню 21246 грн. моральної шкоди в межах заявлених вимог, при визначенні якої суд враховує, що незаконні дії органів досудового розслідування у звязку із незаконним вилученнях грошових коштів у позивача, яка має психічний розлад, проведенням вказаної та подальших слідчих дій без залучення у встановленому порядку захисника, пред»явлення підозри, складення обвинувального акту, підтримання обвинувачення в суді першої та апеляційної інстанції, завдали позивачу моральних страждань, щодо неї здійсене незаконне кримінальне переслідування, що в свою чергу призвело до порушення її нормальних життєвих зв»язків. Позивач, яка має хворобливий стан, страждала через приниження її честі, порушенням позитивної соціальної оцінки серед близьких та оточуючих, необхідності докладання додаткових зусиль для нормалізації свого життя та тривалого захисту порушенного права в суді. Порушенням кримінального провадження відносно позивача було сформовано негативну суспільну оцінку її якостей. Також суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем заявлено до стягнення мінімального розміру відшкодування, що відповідає розміру, визначеному ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до ст.ст.9, 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Прецедентна практика Європейського Суду визначає, що право на компенсацію передбачається і за порушення положень Конвенції, навіть якщо діяння, які призвели до такого порушення, не суперечать внутрішньому праву. Із врахуванням викладеного посилання відповідача Прокуратури Чернігівської області на відсутність визнання незаконними дій органу досудового розслідування та прокуратури, як підставу для відмови у стягненні моральної шкоди, судом не приймаються. Також в судовому засіданні встановлено, що постановою Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 08 вересня 2015 року грошові купюри на загальну суму 550 грн., які вилучені у [PERSON],-визнані речовим доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються): майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Згідно ст.100 ЦПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. Позивач не позбавлена можливості вирішити питання про належність вилучених грошових коштів в порядку ст.537 КПК України, відповідно до якої судом вирішуються інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Із врахуванням викладеного підстави для стягнення 500 грн. матеріальної шкоди в судовому засіданні не встановлені. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди шляхом списання даної суми з єдиного казначейського рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України. Також судом враховується слідуюче. Статтею 43 БК України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно п.п.1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення). В силу п.8 ч.1 ст.7, ч.2 ст. 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 25 БК України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Покладаючи відшкодування завданої позивачу моральної шкоди на державу, суд лише зобов'язує казначейство, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку. Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. За таких обставин позивач у справі про відшкодування шкоди звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідачів Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та Прокуратури Чернігівської області в дохід держави по 320 грн. судового збору.

Outcome: partial