Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернувся 03 вересня 2018 року до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що згідно Інформаційної довідки від 26.01.2017 року [PERSON] є власником квартири № 11 за адресою: м. Одеса, вул. Садіковська, 40. У довідці Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 13 квітня 2015 року № 454716.93.15 зазначено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] 25 грудня 1996\~року в кн. 43 доп. с. 143 № 1591 на підставі договору міни, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 18 грудня 1996 року № 8-3654. 30 квітня 2010 року [PERSON] померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть від 01.05.2010 року. Після смерті вказаної особи [PERSON] (син померлої) звернувся до Першої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Нотаріусом було заведено спадкову справу за № 241/2010. У той же час, Позивач свідоцтво про право на спадщину за законом так і не отримав, оскільки на квартиру [ADDRESS] одеською державною нотаріальною конторою 04 червня 2004 року (зареєстровано за № 1877/04) було накладено арешт на підставі Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2004 року у справі за позовом [PERSON] ([PERSON]) до [PERSON] ([PERSON]А.) про виселення, зобовязання усунути перешкоди у користуванні. Враховуючи наявність обтяження, Позивач не в змозі оформити право власності на спадкове майно, хоча фактично володіє та користується ним, чим відповідно порушуються його права. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 27 вересня 2018 року, надано строк сторонам по справі для підготовки заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] засобами курєрського звязку направила до суду Заяву про визнання позовних вимог, в якій вказала про те що нею визнаються позовні вимоги в повному обсязі. Розгляд справи просила провести за її відсутності. Відповідач [PERSON] засобами курєрського звязку направив до суду Заяву про визнання позовних вимог, в якій вказав про те що ним визнаються позовні вимоги в повному обсязі. Розгляд справи просив провести за його відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідачі до суду не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. \~ \~ \~ \~Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Перша одеська державна нотаріальна контора до суду не зявилася. До суду надано заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволеною з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки від 26.01.2017 року [PERSON] є власником квартири № 11 за адресою: м. Одеса, вул. Садіковська, 40. У довідці Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 13 квітня 2015 року № 454716.93.15 зазначено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] 25 грудня 1996\~року в кн. 43 доп. с. 143 № 1591 на підставі договору міни, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 18 грудня 1996 року № 8-3654. 30 квітня 2010 року [PERSON] померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть від 01.05.2010 року. Після смерті вказаної особи [PERSON] (син померлої) звернувся до Першої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Нотаріусом було заведено спадкову справу за № 241/2010. У той же час, Позивач свідоцтво про право на спадщину за законом так і не отримав, оскільки на квартиру [ADDRESS] одеською державною нотаріальною конторою 04 червня 2004 року (зареєстровано за № 1877/04) було накладено арешт на підставі Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2004 року у справі за позовом [PERSON] ([PERSON]) до [PERSON] ([PERSON]А.) про виселення, зобовязання усунути перешкоди у користуванні. Враховуючи наявність обтяження, Позивач не в змозі оформити право власності на спадкове майно, хоча фактично володіє та користується ним, чим відповідно порушуються його права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У розвиток положень Конституції України, ст.ст. 316-317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) гарантує здійснення права власності, яким є право особи на річ (майно), відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з вищевказаного, не дивлячись на те, що [PERSON] не був стороною по справі щодо вирішення спору між [PERSON] та [PERSON], тим не менше, суд своєю ухвалою від 20 травня 2004 року вирішив питання щодо його прав на спадкове майно. Відповідно до ст. 4 Цивільного-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожному право подання скарги щодо його прав та обовязків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 р., серія А № 18, п. 28-36). У рішенні «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) від 8\~квітня 2010 року, Європейський суд з прав людини також виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду. У п. 52. Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ). З даних правових норм випливає, що у [PERSON] є право на звернення до суду з позовною заявою про скасування арешту на нерухоме майно, накладеного ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2005 року у справі № 2-3247/06 за позовом [PERSON] ([PERSON]) до [PERSON] ([PERSON]А.) про виселення, зобовязання усунути перешкоди у користуванні. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Суд приходить до висновку, що в матеріалах справи є достатньо доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволеною в повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved