Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 74637 грн. 50 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між ним та відповідачем договором, йому було обіцяно надання договірних коштів упродовж місяця після сплати ним першого внеску за адміністрування послуг та першого чистого платежу. Однак, після сплати зазначених платежів кошти йому не надали з підстав того, що не настала його черга на отримання. Він продовжував сплачувати внески та після 24.10.2014 року, сплативши черговий внесок, а всього платежів на загальну суму 74637 грн. 50 коп., зрозумів, що потрапив у руки аферистів, а тому розірвав вказаний договір. В грудні 2014 року відповідач зобовязався йому повернути 65823 грн. 05 коп. чистих внесків, однак не зробив цього по даний час. Вважає, що відповідачем порушено принцип добросовісності та існування дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позивачу, введення його в оману, в діях відповідача наявні ознаки пірамідальної схеми і нечесної підприємницької практики, оскільки зі змісту угоди випливає, що отримання автомобілів учасниками системи можливе за умови дотримання всіма учасниками угод і реалізація прав учасника системи фактично поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників, з якими, зокрема він фактично у відносини не вступав. Вважає, що такий правочин в силу наведеного є недійсним, а оскільки в силу положень ч.2 ст.215 ЦК України визнання судом нікчемного правочину не вимагається, тому слід застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти. У звязку із наведеним просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали з аналогічних мотивів. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду письмові заперечення разом з клопотанням про розгляд справи у його відсутності. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Згідно поданих заперечень, відповідач позовні вимоги не визнає, вважає, що укладена між сторонами угода в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах АвтоТак, створеної ТзОВ «Авто Просто», відповідає вимогам чинного цивільного законодавства, зокрема, Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Крім цього, на момент підписання угоди позивач мав повну та достовірну інформацію щодо положень угоди та її умов, із ними ознайомився, погодився, про що свідчить його підпис на угоді. Із умовами угоди він погоджувався протягом 2012-2014 років, сплачував відповідні внески. А тому вважає, що підстав для визнання недійсною угоди внаслідок здійснення нечесної підприємницької практики, введення споживача в оману немає. Також вважає безпідставними твердження позивача щодо утворення ним пірамідальної схеми, оскільки його діяльність повязана із наданням фінансових послуг, передбачає надання споживачу товару в обмін на внесення ним коштів і при наявності у них відповідної ліцензії є легітимною підприємницькою практикою. А тому просить відмовити у задоволенні позову. Крім цього просить застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки угода між сторонами укладена 28.04.2012 року, і строк звернення до суду з даним позовом для позивача сплив 28.04.2015 року. Заслухавши пояснення позивача, його представника, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що 28.04.2012 року між ТзОВ «Авто Просто» та [PERSON] було укладено угоду № 382485 (а.с.3), з відповідними додатками № 1 та № 2 (а.с.4-7), предметом якої є надання учаснику послуг системи [PERSON], спрямованих на придбання автомобіля. Позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення коштів, сплачених за умовами вказаної угоди, фактично просить застосувати наслідки недійсності цього правочину, оскільки такий на його думку є нікчемним та не потребує визнання його недійсним. Недійсність правочину обґрунтовує тим, що на його переконання вказаний правочин порушує його права, як споживача, зокрема не відповідає положенням ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто укладений з порушенням відповідачем принципу добросовісності, введення його в оману, при наявності пірамідальної схеми і нечесної підприємницької практики. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дійсно, у відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, судом враховується, що дійсно положення ст.ст.18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вказують на ряд ознак, які встановлюють недійсність правочинів, зокрема внаслідок несправедливості умов договору (ст.18 Закону) та вчинених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми (ст.19 Закону). Проте, згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем жодних доказів в підтвердження наведених ним обставин нікчемності правочину суду не представлено, виключно покликається у свої позовній заяві на обставини, що внаслідок укладення вказаної угоди він був поставлений в залежність від наслідків дій інших учасників, з якими він у відносини безпосередньо не вступав, крім цього сплачував відповідачу кошти не за одержаний товар, а за можливість придбання товару (транспортного засобу) за рахунок залучення коштів інших споживачів. Аналізуючи положення Закону України «Про захист прав споживачів», суд вбачає, що дійсно у відповідності до ч.2 ст.18 Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Проте, перелік умов правочину, що є несправедливими більш ширше розкривається у частині 3 названої статті Закону. Однак позивач, зазначаючи про наявність в умовах договору істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на його шкоду, в чому такий дисбаланс в розумінні положень частини третьої ст.18 Закону суду не навів та не підтвердив жодними доказами. А відтак в цій частині його покликання щодо нікчемності правочину не можуть бути взяті судом до уваги за їх недоведеністю. Окрім того, суд вважає, за необхідне зазначити, що у відповідності до ч.5 ст.18 Закону наслідком визнання судом несправедливості певних положень угоди не має за собою наслідком нікчемності правочину, такі положення правочину є оспорюваними та необовязково підлягають визнанню недійсними, а можуть зазнавати відповідних змін. А відтак підстав для застосування ч.2 ст.215 ЦК України при невідповідності угоди ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у суду немає, а позивач із позовом про визнання правочину недійсним з цих підстав до суду не звернувся. Одночасно, суд враховує, що за своєю суттю в більшості наведені позивачем обставини зводяться до встановлення нікчемності правочину з огляду на його невідповідність ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме використання відповідачем нечесної підприємницької практики, шляхом введення його в оману з метою залучення його коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Дійсно, положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, вчинені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Однак, аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «Авто Так», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ст.2 Угоди ТзОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою. Статтею 3 Угоди передбачено, що ТзОВ «Авто Просто» зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому, відповідно до ст.8.2 додатку № 2 до Угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТзОВ «Авто Просто» зобовязане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Відповідно до Угоди між ТзОВ «Авто Просто» та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п.8.1 додатку № 2). Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді «Чисті внески» або «Внесок в оплату товару». Відповідно до розд.1 Визначення термінів додатку № 2 до Угоди «Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати Автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина Цілого чистого внеску». Згідно з п.2.6 ст.2 додатку № 2 до Угоди Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль. Таким чином, в Угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені Чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я, споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100% від ціни автомобіля. Отже, Угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «Авто Просто» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах «Авто Так» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п.1.2 ст.1, п.4.1 ст.4 додатку № 2 до Угоди). За таких обставин позиція позивача про те, що діяльність ТзОВ «Авто Просто» за Угодою сторін на умовах отримання автомобіля в залежності від дотримання угод іншими учасниками групи, з якими він не перебуває у відносинах, отримання коштів не за товар, а за можливість придбання товару, є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить змісту п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТзОВ «Авто Просто» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п.111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 09 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п.1.2 ч.1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до додатку № 2 Угоди система «Авто Так» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг ТзОВ «Авто Просто» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Угодою (ст.ст.5, 6 додатку № 2 до Угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Як вбачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш «активними», за умови виконання ними умов договору. Ураховуючи те, що ТзОВ «Авто Просто» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, суд вважає, що така діяльність здійснюється відповідачем легітимно. Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми». Крім цього, безпідставними є покликання позивача і щодо введення відповідачем його в оману щодо умов договору, оскільки позивач не наводить жодних обставин в чому такий обман полягав, та у відповідності до ст.60 ЦПК України не підтверджує такі жодними доказами. Суд враховує, що ним наводяться обставини неправомірності умов договору щодо визначення його обовязку сплачувати ним не за самий товар, а за можливість придбання такого за рахунок коштів інших споживачів, які ним вказуються як ознаки «пірамідальної схеми» так і обману. Аналізуючи наведені позивачем обставини щодо введення його в оману, суд вважає, що такі суперечать нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного в ч.5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Крім цього, відповідно до абз.2 ч.1 ст.230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З матеріалів справи вбачається, що під час укладення угоди позивач отримав примірник Угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТзОВ «Авто Просто». Відповідно до ст.10 Угоди підписання цієї Угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї. Згідно з п.13.8 ст.13 додатку № 2 до Угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «Авто Так». При цьому, у разі розірвання Угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТзОВ «Авто Просто». Для цього необхідно письмово повідомити ТзОВ «Авто Просто» про розірвання Угоди. Однак, як установлено судом, позивач із заявою про розірвання Угоди в семиденний термін до ТзОВ «Авто Просто» не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Угоди. Таким чином, виходячи з наведеного суд приходить до висновку про відсутність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ТзОВ «Авто Просто» під час укладення Угоди, а покликання позивача про встановлення нікчемності правочину з цих підстав є необґрунтованими та безпідставними, у звязку з чим суд не вбачає підстав для встановлення нікчемності угоди від 28.04.2012 року № 382485, укладеної між ТзОВ «Авто Просто» та [PERSON], а тому і застосування до неї наслідків недійсності правочину. Така позиція суду кореспондується із правовим висновком Верховного Суду України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі N 6-40цс13, що підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України. Крім цього, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про застосування судом спливу позовної давності, оскільки правила про позовну давність, відповідно до ст.267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушене, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги. Одночасно судом враховується, що такої вимоги про визнання правочину недійсним позивачем не заявлялося, а лише про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів. Однак встановивши відсутність підстав для встановлення факту нікчемності правочину, на які покликається позивач, суд з підстав недійсності правочину не вбачає обґрунтованості вимог про стягнення грошових коштів внесених за умовами угоди від 28.04.2012 року. В той же час судом встановлено, що п.13.1 угоди від 28.04.2012 року № 382485 сторонами передбачено право позивача на розірвання договору за власним бажанням за умови надіслання письмового повідомлення ТзОВ «Авто Просто» у письмовій формі. При цьому сторонами передбачено наслідки розірвання угоди у виді повернення позивачу чистих внесків, сплачених за Угодою. Як вбачається із заяви позивача від 01.12.2014 року (а.с.8), він скористався своїм правом та повідомив відповідача про одностороннє розірвання угоди. Така відмова від угоди була прийнята ТзОВ «Авто Просто», про що свідчить їхній лист від 14.01.2015 року (а.с.9), яким товариство зобовязалося виконати умови угоди та повернути позивачу сплачені кошти у виді Чистих внесків на суму 65823,05 грн. Відповідно до ч.2, 3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. За таких обставин, оскільки сторонами угоди було передбачено наслідки розірвання договору у виді повернення Чистих внесків, розмір яких судом безспірно встановлено в сумі 65823 грн. 05 коп., і такі кошти відповідач зобовязався повернути позивачу листом від 14.01.2015 року, однак по даний час безпідставно не виплатив, а тому в цій частині позовні вимоги слід задоволити та стягнути з відповідача в користь позивача зазначену суму. Одночасно суд вважає, що при вирішенні у такий спосіб позовних вимог суд не порушив принципу диспозитивності цивільного судочинства, оскільки хоча позивачем заявлено позов про стягнення з відповідачем грошових коштів з інших підстав, суд встановивши порушене право позивача на отримання частини з цих коштів з інших підстав, вважає за доцільним захистити у встановлений законом спосіб порушене право позивача. А тому позов слід задоволити частково, судові витрати на відповідача покласти пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved