Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на його користь кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10\~500 грн. та всі витрати, пов`язані із розглядом цивільної справи. Судові витрати просить розподілити в порядку, визначеному ЦПК України. \~ \~ \~ \~Позов обгрунтовує тим, що 02.07.2019 року поліцейським роти № 1 УПП в Кіровоградської області капралом поліції Мироненком Олександром Вікторовичем було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ОБ № 176267 о 17-12 год. про те що він керував транспортним засобом Mitsubishi Carisma, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , в м. Кропивницькому по бульвару Студентському, 22 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, сповільнене мовлення. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушено вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 10.12.2019 року суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Майданніков О.І. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області відносно нього за протоколом від 02.07.2019 року серія ОБ № 176267 постановив постанову від 10.12.2019 року у справі № 405/5191/19 номер провадження 3/405/1531/19, якою провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрив на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення, і така постанова суду першої інстанції не оскаржувалась в суді апеляційної інстанції, станом на 21.12.2019 року набрала законної сили. Обставини неналежного виконання службових обов`язків, порушення вимог нормативно-правових актів при проведенні огляду на стан сп`яніння, допущене працівником поліції УПП у Кіровоградській області ДПП при складенні протоколу від 02.07.2019 року серія ОБ № 176267 відносно нього за порушення п. 2.5 ПДР по ч.1 ст. 130 КУпАП встановлено постановою від 10.12.2019 року у справі № 405/5191/19, розмір моральної шкоди він оцінює в сумі 10\~500,00 грн. з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством з урахуванням глибини страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків, зусиль, які він докладав для відновлення своїх зв`язків та для організації життя. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача\~-Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, позов не визнала, надала суду відзив на позов, в якому просила відмовити в його задоволенні, пояснила, що Управління патрульної поліції в м. Кропивницькому Департаменту патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України і не входить до складу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області. Департамент патрульної поліції, відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, є окремим структурним підрозділом і підзвітний та підконтрольний Департаменту патрульної поліції і є міжрегіональним територіальним підрозділом органів Національної поліції. Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області не є належним відповідачем, нею ставилось питання про визначення належного відповідача, але позивачем дане питання проігноровано. Представник відповідача - Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, відзиву на позов не надав. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб даних органів. Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.12.2019 року у справі № 405/5191/19 провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення, постанова суду першої інстанції не оскаржувалась в суді апеляційної інстанції, станом на 21.12.2019 року набрала законної сили. Згідно положень ч.1 ст.1176 ЦК України, на яку посилається позивач, шкода, завдана фізичній внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Правовідносини, щодо яких виник спір в даному випадку відбувалися між позивачем [PERSON] та службовими особами Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, яке входить до складу Департаменту патрульної поліції. Статтею 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Умовою застосуванням судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на не договірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Сам факт закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. Виходячи з положень ст.ст. 15, 16 ЦПК України та ст. 17 КАС України, вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади віднесено до компетенції адміністративних судів, а тому суд в порядку цивільного судочинства не може визнати правомірними чи неправомірними дії або бездіяльність службових або посадових осіб органів державної влади, як суб`єктів владних повноважень, так як визнання неправомірності дій не віднесено до компетенції цивільних судів. Оскільки рішення,\~дії чи\~бездіяльність посадових\~осіб вважаються\~правомірними,\~поки не\~встановлено протилежного,\~а такий\~факт може\~бути встановлено\~лише в\~порядку адміністративного\~судочинства,\~суд загальної\~юрисдикції не\~може робити\~висновків щодо\~неправомірності чи\~протиправності дій\~або бездіяльності\~органів державної\~влади стосовно\~складання протоколу\~про адміністративне\~правопорушення. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та при настанні інших негативних наслідків. Позивачем не обґрунтовано факт спричинення моральної шкоди не надано доказів настання негативних наслідків для нього у відповідності до норм чинного законодавства, фактом складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Також судом встановлено, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», Управління МВС України в Кіровоградській області - вирішено ліквідувати як юридичну особу публічного права, а Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області вирішено створити як юридичну особу публічного права. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до норм ст. 51 ІІПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у страві співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг ти до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] за захистом свого порушеного права звернувся до суду із позовом, у якому відповідачами вказав Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області та Державну казначейську службу України. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідач не є зобов`язаним за вимогою позивача, такий відповідач визнається неналежним. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Проте, виключно позивач, наділений правом визначати коло відповідачів, визначати предмет та підстави позову. Позивач не звертався до суду з клопотанням про залучення до участі у справі як співвідповідача чи заміну неналежного відповідача належних відповідачів, хоча таке право йому роз`яснювалось. Відповідно до пунктів 2, 3, 4 розділу III Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року № 73, Департамент патрульної поліції та структурні підрозділи патрульної поліції становлять єдину систему. Структурні підрозділи патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції. Структурні підрозділи патрульної поліції очолюють керівники, які підпорядковуються керівнику Департаменту патрульної поліції та його заступникам. Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним підрозділом органів Національної поліції. Департамент патрульної поліції очолює керівник Департаменту патрульної поліції, який підпорядковується керівникові Національної поліції та його заступнику, який відповідно до розподілу функціональних обов`язків здійснює координацію роботи патрульної поліції і контроль за її діяльністю. Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки із своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності. Суд приходить до висновку, що ГУНП в Кіровоградській області не може відповідати за дії не підпорядкованих йому посадових осіб, а саме: поліцейського роти № 1 УПП в Кіровоградської області капрала поліції Мироненка Олександра Вікторовича. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, так як позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за порушене право позивача. Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача (відповідачів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно до характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у законах державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). З врахування ст. 141 ЦПК України, суд компенсує за рахунок Державного бюджету України витрати по справі.

Outcome: dismissed