Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 26.09.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 500 000 грн. строком до 26.09.2019 року. З метою забезпечення відповідачем своїх зобов'язань, 26.09.2016 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме нежилі приміщення №1,2,3, загальною площею 155,10 кв.м. в будинку [ADDRESS] Проте, відповідач умови договору не виконав, кошти отримані не повертає, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права. В судове засідання представник позивача не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву, про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач, в засідання не з'явився, надіслав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи в його відсутність, просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 вересня 2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмір 500000 грн. з кінцевим терміном повернення 26.08.2019 року /а.с.8/. Відповідно до п. 5 договору, в разі коли позичальник не поверне позичені грошові кошти у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку, звернути стягнення на предмет іпотеки та вимагати відшкодування збитків /а.с.8/. 26 вересня 2016 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю належні йому на праві власності нежилі приміщення №1,2,3(групи приміщень №462А), загальною площею 155.0 кв.м., в будинку [ADDRESS] в м. Києві /а.с.9-11/. Відповідно до п.2.2 договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за договором позики, іпотекодержатель має право звернути стягнення та задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання, необхідні витрати на утримання предмету іпотек, витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, а також компенсувати всі інші витрати із вартості предмету іпотеки в порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку» /а.с.9/. 26 вересня 2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики, відповідно до якої було встановлено строк повернення грошових коштів до 31 травня 2017 року /а.с.12/. 26 вересня 2016 року між сторонами було укладено договорі про внесення змін до договору іпотеки, відповідно до якого було внесено зміни щодо повернення грошових коштів, а саме до 31 травня 2017 року, а також внесено зміни до п. 2.3 договору іпотеки та встановлено. що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись іпотеко держателем за рішенням суду: у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку» /а.с. 13/. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на час розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання із повного погашення всієї суми заборгованості за договором позики, відповідно, порушивши строки повернення коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 591 ЦК України, початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved