Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд до відповідачів з вищевказаним позовом, в якому просить з метою погашення заборгованості відповідача перед позивачем за договором про надання кредитної лінії №231007-USD від 23.10.2007 року, яка станом на 09.10.2017 року складає загальну суму у розмірі 4 354, 84 доларів США еквівалент 116 708, 33 грн. та складається з заборгованості: - за кредитом 1 596, 43 доларів США еквівалент 42 783, 82 грн.; - за відсотками 2 240, 58 доларів США еквівалент 60 046, 84 грн.; - пеня за несплаченим кредитом 223, 08 доларів США еквівалент 6 246, 47 грн.; - пеня за несплаченими відсотками 284, 75 доларів США еквівалент 7 631, 21 грн., звернути стягнення не предмет іпотеки за іпотечним договором №231007-USD-іп від 23.10.2007 року, а саме: двох кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу такого майна з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження із встановленням початкової ціни реалізації предмета іпотеки у розмірі 146 182 грн. без ПДВ. В обґрунтування вказаної вимоги позивач зазначив, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання кредитної лінії №231007-USD від 23.10.2007 р., відповідно до якого банк надав вказаному відповідачу кредит у сумі 6000,00 дол. США строком до 22.10.2014 р. Проте, позичальник не виконав свої зобов'язання перед банком, не повернув отримані кошти, відсотки тощо, у зв'язку з чим виникла значна сума заборгованості, яка станом на 09.10.2017 року становить 4 354, 84 доларів США еквівалент 116 708, 33 грн. та складається з заборгованості: за кредитом 1 596, 43 доларів США еквівалент 42 783, 82 грн.; за відсотками 2 240, 58 доларів США еквівалент 60 046, 84 грн.; пеня за несплаченим кредитом 223, 08 доларів США еквівалент 6 246, 47 грн. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки між позивачем, [PERSON] та [PERSON], згідно якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно - двох кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Оскільки позичальник не виконав основне зобов'язання за кредитним договором, позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив суд застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позову, вказавши, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, який сплив 26.05.2017 року. В обґрунтування своєї позиції представник позивача звернув увагу суду на те, що у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і п. 5.5 кредитного договору, використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 24.04.2013 р. претензію (вимогу) боржнику про дострокове погашення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків та пені, кредитор відповідно до ч. 2. ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, після зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, як кінцевий строк виконання її умов, а саме з 25.05.2013 р. Таким чином, строк позовної давності для стягнення заборгованості з [PERSON] по кредитному договору №231007-USD від 23.10.2007 р. сплив 26.05.2016 р. Більш детальніше позиція відповідачів викладена в їх відзиві на позов. Відзив на позов з обґрунтуванням своєї позиції відповідачами був наданий до суду 13.03.2018 року (а.с. 134-136). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 23.10.2007 року був укладений договір про надання кредитної лінії №231007-USD від 23.10.2007 р., відповідно до якого банк надав вказаному відповідачу кредит у сумі 6000,00 дол. США строком до 22.10.2014 р. (а.с. 32-36). Дана обставина відповідачами не оспорюється. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки між позивачем, [PERSON] та [PERSON], згідно якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно - двох кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42-46). Дана обставина також не оспорюється відповідачами. Предмет спору полягає в наступному. Як вказує позивач, позичальник не виконав свої грошові зобов'язання за кредитним договором перед банком, отже позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки. У свою чергу, відповідачі, не заперечуючи проти вищевказаних обставин просять суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що позивач пропустив строк позовної давності, який сплив 26.05.2016 року. Перевіряючи вищевказані обставини суд встановив наступне. Позивач, у зв'язку з порушенням позичальником виконання зобов'язання за кредитним договором 24.03.2013 року направив на його адресу Вимогу про стягнення заборгованості, яку відповідач [PERSON] отримав 30.04.2013 року за своєю адресою. Згідно Вимоги про стягнення заборгованості позивач вимагав від [PERSON] на протязі 30 днів з моменту пред'явлення даної вимоги повернути отримані кошти за кредитним договором №231007-USD від 23.10.2007 року, яка складала на час пред'явлення вимоги 1729,98 дол. США (Вимога на а.с. 61, 133, 161; підтвердження отримання Вимоги на а.с. 62). В даному випадку суд знаходить, що позивач, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і п. 5.5 вищевказаного кредитного договору використав своє право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 24.04.2013 р. вимогу про дострокове погашення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до вимог ч. 2. ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Суд знаходить, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Отже, на думку суду, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Як вже було зазначено вище позивач, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 24.04.2013 р. претензію (вимогу) боржнику про дострокове погашення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів. На думку суду, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків та пені, позивач (кредитор) відповідно до ч. 2. ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, після зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, як кінцевий строк виконання її умов, а саме з 25.05.2013 року. Отже, судом дійсно встановлено, що строк позовної давності для стягнення заборгованості з [PERSON] по кредитному договору №231007-USD від 23.10.2007 р. сплив 26.05.2016 р. При цьому, відповідно до ст. 546 ЦК України застава є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З вищевказаного виходить, що, оскільки сплила позовна давність по основному зобов'язанню - договору про надання кредитної лінії №231007-USD від 23.10.2007 року, то також сплила позовна давність і щодо вимоги по договору іпотеки №231007-USD-іп від 23.10.2017 року, укладеному між Позивачем та Відповідачами. Таким чином, позовна заява про звернення стягнення на предмет іпотеки була подана до суду 18.10.2017 року (а.с. 3), тобто з пропуском 3-річного строку позовної давності. Аналогічні правові висновки підтверджується судовою практикою та містяться у Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. по справі №6-1717цс15 (копія постанови приєднана до справи а.с. 137-140). З урахуванням вищевикладених встановлених обставин у справі, а також норм діючого законодавства суд приходить до висновку, що позивач пропустив строки позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом, отже прохання відповідача про застосування позовної давності до вимог по договору про надання кредитної лінії №231007-USD від 23.10.2007 р. та договору іпотеки №231007-USD-іп від 23.10.2017 р. є цілком законним, обґрунтованим, у зв'язку з чим слід відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed