Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю. Заявлений позов обґрунтовував тим, що його прабабі [PERSON] до часу смерті 01.02.1989 р. належало домоволодіння № 7 по вул. П. Орлика в с. Студинець Тисменицького району Івано-Франківської області, 1945 року побудови, інвентаризаційна вартість якого становить 53710 грн. Після смерті прабаби у домоволодінні залишився проживати її внук [PERSON], який був батьком позивача. Позивач народився у цьому будинку і до цього часу там проживає. Після смерті 04.11.2009 р. батька позивач продовжує проживати у спірному домоволодінні, постійно підтримуючи його у належному стані. Вказане домоволодіння протягом останнього часу було предметом спадкування, з позовом до суду звертались онуки померлої [PERSON] та позивач за правом представлення після смерті батька. Рішенням Тисменицького районного суду від 25.03.2015 р., яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.06.2015 р., відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за законом; частково задоволено його позов до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту батьківства та визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за законом, а саме встановлено, що [PERSON] був батьком позивача. Відмовляючи у позові спадкоємцям, суд встановив, що дочка померлої [PERSON] [PERSON], яка була єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та фактично спадщину не прийняла. Вказаним судовим рішенням встановлено, що після смерті [PERSON] у спірному будинку залишився проживати батько позивача [PERSON], який не успадкував домоволодіння після смерті баби, оскільки не відносився до числа спадкоємців за законом. Згідно вимог ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом; особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Вказаним судовим рішенням встановлено, що батько позивача [PERSON] після смерті власника [PERSON] добросовісно заволодів спірним домоволодінням, продовжував відкрито і безперервно ним володіти до своєї смерті у листопаді 2009 р., а після смерті батька позивач продовжує добросовісно, відкрито і безперервно володіти цим нерухомим майном. Просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на спірне домоволодіння загальною вартістю 53710 грн. Позивач у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві відповідач позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, просив справу розглянути у відсутності свого представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Предметом спору у справі є право власності на домоволодіння № 7 по вул. П. Орлика в с. Студинець Тисменицького району Івано-Франківської області, 1945 року побудови, інвентаризаційна вартість якого становить 53710 грн. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25.03.2015 р., яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.06.2015 р., встановлено, що власником спірного домоволодіння була прабаба позивача [PERSON], після смерті 01.02.1989 р. якої дочка померлої [PERSON], яка була єдиним спадкоємцем за законом, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та фактично спадщину не прийняла. Вказаним судовим рішенням встановлено, що після смерті [PERSON] у спірному будинку залишився проживати батько позивача [PERSON], який не успадкував домоволодіння після смерті баби, оскільки не відносився до числа спадкоємців за законом; [PERSON] проживав у спірному домоволодінні до своєї смерті, що настала 04.11.2009 р. Таким чином, вказаним судовим рішенням встановлено, що батько позивача [PERSON] після смерті власника [PERSON] добросовісно заволодів спірним домоволодінням, продовжував відкрито і безперервно ним володіти до своєї смерті, а після смерті батька позивач, який народився у цьому домоволодінні, проживав там разом з батьком і залишився проживати після смерті останнього, продовжує добросовісно, відкрито і безперервно володіти цим нерухомим майном. У відповідності з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи чи особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності з вимогами ч.ч. 1, 2, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом; право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації; особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є; право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.14 постанови від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.344 ЦК України,

Outcome: approved