Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з тих підстав, що між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір на суму 35525 дол.США. Позичальником неодноразово порушувались умови кредитного договору щодо графіку платежів по кредиту та сплати відсотків по ньому. 11 липня 2011 року на адресу відповідача було направлено досудову вимогу по усунення порушень виконання умов кредитного договору, яка до цього часу не виконана. Станом на 15 липня 2013 року заборгованість відповідача перед позивачем складає: по кредиту - 35121,10 грн., по відсоткам - 18389,53 дол.США. Крім того, за несвоєчасне виконання умов договору боржнику нарахована пеня в сумі 1469908,70 грн. Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та відсоткам в сумі 53510,63 дол.США та пеню в розмірі 1469908,70 грн., судові витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю і суду пояснив, що на погашення кредитного договору зараховані всі платежі відповідача, оригінали яких пред'явлені ним у судовому засіданні, крім двох платежів від 2 серпня 2011 року в сумі 75 дол.США та від 24 травня 2012 року в сумі 74 дол.США, оскільки ТОВ «ОТП Факторинг України» не має ліцензії на отримання платежів у іноземній валюті. Відповідач та його представник з позовом не погодились і звернулись до суду з зустрічним позовом з наступних підстав. Про заміну стягувача за кредитним договором з ЗАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» [PERSON] у передбачений спосіб на протязі 20 днів після набрання чинності договору від 24 грудня 2010 року купівлі-продажу кредитного портфелю не повідомив. Крім того, укладений між сторонами 25 червня 2008 року кредитний договір та додатковий договір №1 підлягають визнанню недійсними через невідповідність окремих істотних умов кредитного та додаткового договорів чинному законодавству. Відповідно до законодавства, єдиним законним платіжним засобом в Україні є гривня, тому зобов'язання повинні бути виражені у гривні. Оскільки [PERSON] на час укладення договору видано 35525 дол.США, ним повернуто 401,90 дол.США, заборгованість складає 35121,10 дол.США. Виходячи з курсу Національного банку України станом на 26 червня 2008 року - дату видачі позичальнику суми кредиту, йому була видана сума, еквівалентна 173516,53 грн. Враховуючи суми погашення кредиту по курсу на час сплати, заборгованість за кредитом становить 171133,23 грн. Крім того, банком зараховано 17 платежів позичальника, в той час як ним здійснено 36 платежів, що підтверджується квитанціями. Крім того, позивач не отримував індивідуальної ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті щодо проведення розрахунків. Порушені також вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони видачі споживчих кредитів у іноземній валюті. Банк не має права включати у договір положення, які погіршують становище позичальника стосовно чинного законодавства, зокрема, договором встановлений розмір неустойки до 4% річних, що значно більший, ніж передбачено ст.625 ЦК України. В оспорюваному договорі відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача. Відсутній розмір максимальної процентної ставки та індекс для її розрахунку. Всупереч вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» не проведена реструктуризація зобов'язань, забезпечених іпотекою, у гривневому виразі залишку кредиту. Оспорюваний договір надруковано вдвічі меншим шрифтом, ніж договір купівлі-продажу кредитного портфелю, що ускладнює його прочитання. Умови договору є несправедливими, оскільки коливання курсу долару США призводить до дисбалансу прав сторін і перекладає ризики на позичальника. Просив визнати недійсними частини кредитного договору щодо визначення зобов'язання у іноземній валюті, встановлення плаваючої процентної ставки, прийняття платежів в іноземній валюті, односторонньої відмови від виконання договору, обмеження свободи вибору страхувальника, встановлення відповідальності понад межі, передбачені законом. Крім того, просив визнати нікчемними пункти кредитного договору щодо підвищення ціни кредиту. Просив визнати недійсним в цілому кредитний договір, додатковий договір, а також додаток до нього № 1 «графік платежів», окремі умови якого є нікчемними. У подальшому уточнив вимоги за зустрічним позовом і просив винести рішення, яким зобов'язати сторони змінити валюту у зобов'язанні, визнати недійсними та встановити нікчемність вище перелічених частин договору. Визнав суму заборгованості за кредитом у розмірі 145142,79 грн. (90034,59 грн. - сума кредиту, 55108,20 грн. - сума абсолютного здорожчання кредиту). Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ «ОТП Банк» для розгляду справи до суду не з'явився, просив справу слухати без його участі. Проти задоволення зустрічного позову заперечив з наступних підстав. Надання кредитів в іноземній валюті відповідає вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність». Повернення кредиту також повинно здійснюватись у тій кількості і такого самого роду, як і надані позикодавцем. Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, через уповноважені банки здійснюються операції в іноземній валюті по перерахуванню коштів для погашення заборгованості за отриманим кредитом у іноземній валюті. В частині розірвання кредитного договору вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки посилання на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не відноситься до спірних правовідносин по отриманню позивачем споживчого кредиту. Просив у задоволенні позову в частині визнання недійсним кредитного договору відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає первісний позовом таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» і [PERSON] укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 35525 дол.США на споживчі цілі строком до 25 червня 2023 року з плаваючою процентною ставкою, фіксованим відсотком якої визначили 5,49% річних. Повернення кредиту передбачено шляхом щомісячного погашення рівними частинами протягом всього строку дії договору суми кредиту та нарахованих відсотків. Частина 2 кредитного договору передбачає п.1.4.1.5.1, відповідно до якого у випадку порушення позичальником вимог п.2.3.6 та 2.3.7 договору тягне за собою підвищення процентної ставки до 4% річних плаваючої процентної ставки. Пунктом 1.4.1.5.2 сторони узгодили, що підвищення процентної ставки не потребує укладення додаткового договору чи графіку платежів. Пунктом 1.5 передбачений порядок повернення кредитних коштів шляхом щомісячної сплати відповідно до графіку платежів частини кредиту, нарахованих процентів. Пунктом 1.5.1.3 передбачена черговість погашення прострочених платежів, які спрямовуються на прострочені проценти, проценти на прострочену суму, прострочену суму кредиту, пеню за прострочені проценти, пеню на суму кредиту, строкові проценти, штраф, суму основного боргу. Відповідно до п.1.11 «застереження стосовно валюти платежів», усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні сплачуватись у валюті кредиту в обумовлені строки. Інші платежі розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу на день сплати. Відповідно до розділу 3 частину 2 кредитного договору, в якості забезпечення зобов'язань за договором позичальник зобов'язується передати в іпотеку предмет іпотеки чи здійснити інші дії, письмово погоджені з банком. Розділом 4 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання умов договору у вигляді пені в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних зобов'язань за кожен день прострочки. За прострочення зобов'язань, крім пені, передбачена сума штрафу у розмірі від 0,01 % до 10% залежно від виду порушення (а.с.4-7). Відповідно до графіку погашення суми кредиту, погодженого сторонами по договору ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 25 червня 2008 року, між ним узгоджена валюта кредиту у доларах США, сума щомісячного платежу та порядок її зарахування на суму кредиту та проценти, а також визначено, що станом на 25 червня 2023 року позичальник зобов'язався сплатити банку 89426,49 доларів США, в тому числі 35525 дол.США основної суми кредиту, 50442,32 дол.США процентів за його користуванням, а також супутні послуги: розрахунково-касове обслуговування, страхування, послуги нотаріусів, інші реєстраційні послуги. Реальна процентна ставка визначена у розмірі 16,91% з абсолютним значенням подорожчання кредиту в сумі 55108,20 грн. (а.с.56-63). 26 червня 2008 року за кредитною заявкою позичальника сума кредиту в розмірі 35525 дол.США була йому видана (а.с.13,65). 25 лютого 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений додатковий договір №1 до кредитного договору від 25 червня 2008 року, відповідно до умов якого сторони погодили графік платежів в новій редакції, визначили можливість надання позичальнику пільгового періоду для погашення зобов'язань (а.с.8-9). Відповідно до наданого позивачем графіку від 5 травня 2010 року, позичальник зобов'язаний був сплачувати щомісячно по 572,18 дол.США, які до 27 грудня 2011 року зараховувались виключно на сплату процентів, а у подальшому - сплату процентів та погашення суми кредиту. Станом на 25 червня 2023 року позичальник повинен був сплатити кредитору суму в розмірі 90398,96 дол.США (сума кредиту - 35121,10, проценти - 55277,86) (а.с.10-11). Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, позичальником здійснювались платежі у період з 25 липня 2008 року до 26 грудня 2011 року включно. Сплачені [PERSON] кошти зараховані на погашення частини кредиту і заборгованість по кредиту складає 35121 дол.США, інші кошти спрямовані на погашення процентів по кредиту і заборгованість по процентам складає 18389,53 дол.США. Сума нарахованої пені позивачем розрахована з 15 липня 2012 року і складає 183899,50 дол.США, що за курсом НБІ складає 1469908,70 грн. (а.с.12). Правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» стало ПАТ «ОТП Банк» (а.с.17). 24 грудня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель з кредитними договорами за винагороду. Відповідно до п.3.3 договору купівлі-продажу, покупець набуває всі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги щодо сплати основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також штрафних санкцій. Крім того, набуває право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу. Відповідно до п.4.3, продавець зобов'язується повідомити боржників повідомити про укладення даного договору протягом 20 робочих днів з дати набрання чинності (а.с.18-24). Додаток №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю містить кредитний договір [PERSON] (а.с.25-27). 11 червня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило [PERSON] досудову вимогу, відповідно до якої відповідно до п.1.9 кредитного договору заявило про дострокове стягнення кредитної заборгованості в сумі 35121,10 дол.США основного боргу та 6592,46 дол.США відсотків за його користуванням (а.с.14-16). Відповідачем здійснені платежі за кредитним договором, починаючи з 26 червня 2008 року в сумі 2546,09 грн. комісії за кредитне обслуговування, 1366,21 грн. за страхові послуги, а з 22 липня 2008 року ним на погашення кредиту вносились готівкові кошти на рахунок РВ «ОТП Банк» в м. Суми, АТ «ОТП Банк» м. Київ (а.с.64-102). Дані платежі зараховані за їх цільовим призначенням (крім наведених вище, це реструктуризація, купівля валюти на аукціоні, оплату збору до ПФ). Не зарахованими на погашення платежу залишились сплачені [PERSON] 2 серпня 2011 року 75 дол.США та сплачені 24 травня 2012 року 74 дол.США, призначення платежу яких зазначене: поповнення поточного рахунку для погашення кредиту (а.с.100,102). Відповідно до анкети-заяви [PERSON] на отримання іпотечного кредиту, заповненої 19 червня 2008 року, позичальник був повідомлений про параметри кредиту, а саме: його термін, відсоткову ставку, сплату комісії та страхового платежу, страхову комісію (а.с.120-122), письмово був ознайомлений з умовами кредитування, йому у письмовому вигляді надані інформаційні листки про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту (а.с.123-125). Відповідачем за первісним позовом наданий розрахунок, відповідно якого, при переведенні отриманого кредиту в гривні, ним на рахунок банку сплачено 82259,91 грн., залишилась несплаченою сума кредиту 9003459 грн. (а.с.154). Сума несплачених відсотків за користування кредитом визначив у розмірі 80402,32 грн. З урахуванням положення про абсолютне значення подорожчання кредиту у розмірі 55108,20 грн., суму заборгованості за процентами визначив саме у цьому розмірі, а загальну суму заборгованості - у розмірі 145142,79 грн. (а.с.155-160). Аналізуючи існуючі між сторонами правовідносини, суд виходить з наступного. Відповідно до змісту ст.ст.626-629 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, визначенні його умов з урахуванням вимог ЦК України, а у даному випадку - і законодавства про захист прав споживача. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк надає позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості договору споживчого кредиту встановлені законом. Дійсно, згідно ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Однак, іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ст.192 ЦК України. Діяльність банків в цій частині регламентовані Законом України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до якого, банк, отримавши у встановленому порядку (ст.ст.19,47 вказаного закону) банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України заборонено. Вказана норма набрала чинності 22 вересня 2011 року. Договір між сторонами укладений 25 червня 2008 року, тому суд не вправі застосувати вказане обмеження. При цьому посилання відповідача та його представника на відсутність індивідуальної ліцензії необґрунтовані, оскільки для правовідносин між банком та позичальником не потребується наявність індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. В частині позовних вимог щодо зобов'язання перевести грошові зобов'язання позичальника в національну валюту України, слід врахувати те, що саме по собі зростання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для зміни кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Домовленість сторін в цій частині закріплена в застереженнях до п.1.11.2 частини 2 кредитного договору від 25 червня 2008 року, відповідно до якого підписанням договору позичальник висловлює свою обізнаність з тарифами банку, обов'язковими платежами та з валютними ризиками, які несе позичальник на час виконання зобов'язань, якщо валютою кредиту виступає долар США, євро чи швейцарський франк. В цій частині кредитором виконане положення ст.ст.11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Нацбанку України від 10 травня 2007 року № 168. В цій частині позовна вимога задоволенню не підлягає. В частині спору щодо правомірності підвищення процентної ставки в односторонньому порядку, суд виходить з того, що Закон України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким такі дії заборонені, набрав чинності з 10 січня 2009 року, тому на даний договір його дія не поширюється. Відповідно до п. 1.4.1.1.5 кредитного договору, сторони за договором передбачили можливість зміни процентної плаваючої ставки без укладення додаткових договорів. У такому випадку її зміна можлива з обов'язковим повідомленням позичальника, що було виконано шляхом направлення [PERSON] смс-повідомлення 3 червня 2011 року (а.с.55). Згідно анкети-заяви позичальника [PERSON] від 19 червня 2008 року, він підтвердив, що банк у письмовій формі надав йому в повному обсязі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції 2005 року (а.с.120-122). Вказане, крім анкети, підтверджується підписом клієнта в Умовах кредитування по програмі «Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі)» та в інформаційному листку про сукупну вартість кредиту (а.с.123-125). В цій частині вимоги Закону України «Про захист прав споживачів зі сторони кредитора дотримані. В частині посилань позивача не несправедливість умов договору, суд виходить з того, що укладений кредитний договір є публічним, тобто його умови є рівними і для інших позичальників, про його умови позичальник був повідомленим до моменту його підписання, тобто мав змогу на свій розсуд погодитись чи не погодитись з запропонованими умовами, скористатись іншою кредитною установою. Заміна кредитора у зобов'язанні з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» без повідомлення споживача спростовується досудовою вимогою, направленою новим кредитором на адресу позивальника 11 липня 2011 року і отриманою ним 20 липня 2011 року (а.с.14-16). ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має ліцензію на надання фінансових послуг у вигляді факторингу. Договір факторингу є дійсним, незалежно від наявності домовленості між клієнтом (банком) та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги. Позичальник не заявляв вимоги до ТОВ ОТП «Факторинг Україна» про надання доказів, що відступлення права грошової вимоги мало місце, а після отримання повідомлення продовжував вносити кошти за договором. Відповідно до розділу 1.9 частини 2 кредитного договору сторони погодили можливість для банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у випадку порушення позичальником його умов. Відповідно до ст.1077 ЦК України, грошова вимога в цій частині також перейшла до позивача. Виходячи з того, що порушень ст.215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України та ст.ст.18-19 Закону України «Про захист прав споживачів, не встановлено, договір не може бути визнаний недійсним. За наведених обставин сума заборгованості підлягає стягненню. При визначенні суми заборгованості суд не може взяти за основу розрахунок позичальника, оскільки він не відповідає умовам підписаного ним договору і сплачені ним суми він повністю відносить на погашення суми кредиту без врахування положень п.1.5.1.3 частини 2 підписаного ним кредитного договору щодо черговості зарахування сплачених сум. У судовому засіданні встановлено, що в рахунок погашення заборгованості зараховані всі платежі, оригінали квитанцій за якими надані позичальником, за виключенням двох вище названих платежів від 2 серпня 2011 року та 25 травня 2012 року в загальній сумі 149 дол.США. Відмова у зарахуванні даних сум з боку позивача є безпідставною. При цьому посилання на те, що позивач не має права приймати платежі у іноземній валюті враховані бути не можуть, оскільки у квитанції зазначено, що кошти прийняті на поповнення рахунку для погашення кредиту, тобто за їх цільовим призначенням. Тому ця сума повинна бути зарахована на погашення заборгованості з врахування її черговості, визначеної договором, а саме на погашення відсотків. На підставі викладеного,

Outcome: partial