Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що шлюб між ним та відповідачкою був зареєстрований 26 квітня 2014 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 20 від 26.04.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із відповідачкою. Сімейне життя сторін не склалося через те, що в них різні погляди на життя та різне коло спілкування. Сторони спільно не проживають з 2017 року, не мають взаємних прав та обов'язків, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Сім'я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому позивач просить терміну для примирення не надавати, шлюб розірвати. Позивач в підготовче засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Відповідачка в підготовчому засіданні позов визнала, згідна на розірвання шлюбу. Зазначила, що позивач не бажає проживати разом з нею та дочкою, у зв'язку з чим з квітня 2018 року вони проживають окремо. Крім того, позивач не приїздить до дочки і не дзвонить. Відповідачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Частина 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки позивач позов підтримує, відповідачка визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вислухавши відповідачку, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 26 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, шлюб між гр. [PERSON], [INFO], та гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований 26 квітня 2014 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 20. Сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 92 від 25.11.2014 р. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов'язок подружжя турбуватись про сім'ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в сім'ї, та зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що сім'я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання відповідачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 104, 112-114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved