Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з АТ «Харківобленерго» матеріальну шкоду у розмірі 85480,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн., а також витрати, понесені по оплаті послуг по виконанню незалежної оцінки відновленого ремонту квартири та майна у розмірі 2700,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами по справі був укладений договір про користування електричною енергією, згідно з умовами якого відповідач, як енергопостачальник, прийняв на себе зобов`язання надійно постачати позивачеві, як споживачу, електричну енергію за гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, та, відповідно, нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачеві або його майну в розмірі і порядку, визначених законодавством. У лютому 2016 року у належній позивачеві на праві приватної власності квартирі відбулася пожежа, причина якої, відповідно до Акту про пожежу, пов`язана із джерелом запалювання електричної природи. Внаслідок перепаду напруги в електромережі пожежею було знищено належне позивачеві майно, меблі, електрообладнання та інші речі. Окрім того, діями відповідача позивачеві завдано суттєвої моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичайного ритму його життя та глибокому пережитому стресі, пов`язаного із знищенням належного йому майна. Представник відповідача позов не визнав та надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність фіксації факту відхилення напруги у електромережі будинку позивача в оперативному журналі Північного РЕМ, а також незгоду із розміром пред`явленої для відшкодування суми матеріальної та моральної шкоди. Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з`явився, категорично заперечував проти позовних вимог, повідомив суду, що пожежа сталася не з вини відповідача, а тому і не може наступати відповідальність. Звернув особливу увагу на акт про пожежу від 29 лютого 2016 року, зазначивши, що внесені в ньому данні не відповідають дійсним подіям, також зазначив, що сам позивач стверджує, що його 29 лютого 2016 року не було під час складання акту, натомість його підпис в даному акті є, крім того відомості в акті також викладені недостовірні Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30 травня 2013 року, реєстровий номер 472, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвою К.Б., [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . 11 жовтня 2013 року між [PERSON] та АК «Харківобленерго» укладений договір про користування електричною енергією, згідно умов якого енергопостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію, як різновид товарної продукції, в необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,3 кВт електроустановок споживача, за гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електроенергію за обумовленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. Тобто між сторонами існують правовідносини, які мають зобов`язальний характер, так як випливають із їх дій, що передбачені актами цивільного законодавств, і підставами їх виникнення є факт надання послуг і їх прийняття, що передбачено ст. 11 ЦК України, і ці правовідносини регулюються Правилами користування електричною енергієюдля населення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року№1357. Згідно статті 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникают з підстав, передбаченихст. 11 ЦК України. Відповідно достатті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей610,611 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Закон України «Про електроенергетику»визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі. Цим Законом передбачено право споживачів електричної енергії на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, згідно із законодавством (статті 24-1, 25 Закону). Відповідно до п. 13 Типового договору про користування електричною енергією енергопостачальник зобов`язується забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензії та договором про користування електричною енергією; гарантувати безпечне користування послугами, пов`язаними з електропостачанням, за умови дотримання споживачем правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок та побутових електроприладів. Відповідно до Акту про пожежу від 29 лютого 2016 року за адресою: [ADDRESS] виявлено пожежу. Повідомлення про пожежу надійшло о 12 годині 24 хвилини до підрозділу ДСНС ОКЦ ГУ ДСНС України у Харківській області, м. Харків, вул. Шевченка, 8. Пожежу ліквідовано о 12 годині 54 хвилини 29 лютого 2016р. Пожежею знищено: меблі, домашні речі та інше. Пожежею пошкоджено: меблі, домашні речі, електрообладнання та електроустаткування та інше. Причина пожежі (імовірна) пов`язана із дією джерела запалювання електричної природи. При гасінні пожежі врятовано 4 особи, цінності на суму 500 тисяч гривен. Під час складання акту заяв чи повідомлень про нанесений матеріальний збиток від пожежі не надходило. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості збитків квартири за адресою: [ADDRESS] , виконаного суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою - підприємцем [PERSON] , вартість прямих збитків від пошкодження квартири внаслідок пожежі склала 85480 (вісімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят) гривень. Згідно Акту від 02 березня 2016 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , жителями вищезазначеного будинку зафіксовано факт перепаду напруги в електромережі та пошкодження належного їм електрообладнання, а також висунуто вимогу до АТ «Харківобленерго» про направлення комісії для підтвердження факту спричинення шкоди та компенсації збитків, який був зареєстрований (згідно кутового штампу) АТ «Харківобленерго» 02.03.2016 року вхідний № К-127. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказами (у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України) є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто у спорах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК діє презумпція вини заподіювача шкоди. Так, статтею 1166 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну шкоду. Зокрема, ч.1 цієї статті визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичною або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання відповідальності за цією статтею необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) шкоди; б) протиправної поведінки заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою причинителя; г) вини. Перелічені обставини визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна у всіх випадках відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Аналогічні положення містяться у п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у якій зазначено, що оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. А отже, з огляду на вищенаведені положення чинного законодавства, саме на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Позивач під час пожежі та складання акту не був присутній, суду не надано досліджень та висновків відповідних експертиз щодо достовірності причини виникнення пожежі, натомість в вищезазначеному акті зазначено ймовірність причини пожежі. Натомість в цьому ж таки акті вказано, що претензій з приводу пошкодження майна не заявлено. При цьому, відповідачем доведено, що запалювання електричної природи в квартирі позивача сталося не з вини АТ «Харківобленерго». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона мешкає за адресою [ADDRESS] . Та вказала, що зверталась сама до відповідача з метою відшкодування збитків за стрибок енергії, який привів до поламки її побутових приладів. Суд критично сприймає вказані показання. Так як вони не стосуються подій, які відбувалися в квартирі позивача і за результатами яких відбувалась пожежа в його квартирі. Свідок [PERSON] повідомив, що жодних порушень функціонування енергетичної системи в ці дні не було зафіксовано. Посилання відповідача на відсутність належних доказів звернень споживачів до АТ «Харківобленерго» з приводу коливань напруги у мережі не спростовується матеріалами справи. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, серед іншого, у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування . Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. З огляду на те, що діями відповідача позивачеві не завдано моральної шкоди, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed