Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до гаражного кооперативу «Старт», третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником гаражного боксу [NUMBER] розташованого в ГК «Старт» за адресою [ADDRESS] . Первинним членом кооперативу був батько позивача - [PERSON] .. В 1996 році, у зв`язку зі станом здоров`я, батько позивача вийшов зі складу членів кооперативу, а [PERSON] був прийнятий у члени кооперативу. Пайові внески були сплачені батьком [PERSON] в 1975 році. Батько позивача сплатив у повному обсязі пайові внески за гаражний бокс [NUMBER] але право власності на нього, у передбаченому законодавством порядку, не оформив. У зв`язку з тим, що керівництво гаражного кооперативу «Старт» не внесли відомості про кооператив до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач не може підтвердити документально те, що він є членом гаражного кооперативу і що такий кооператив не припинив свою діяльність. Позивач зазначає, що перешкодою в оформленні за ним права власності на гаражний бокс є відсутність документів у кооперативу на земельну ділянку та присвоєну адресу місця розташування кооперативу, та відповідно гаражним боксам, що розташовані в цьому кооперативі. Неодноразові звернення до керівництва гаражного кооперативу «Старт» щодо необхідності оформлення документів на землю, про присвоєння адресу об`єктам нерухомості, не мали жодних результатів. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача порушує його права як власника вказаного об`єкту нерухомості. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Надав письмові пояснення, де зазначив, що позивач через незалежні від нього обставини, зазначені в позовній заяві, не має можливості надати документи для державної реєстрації гаражного боксу [NUMBER] а тому вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до довідки [NUMBER]-02 від 30.01.2008 року, [PERSON] є членом гаражного кооперативу «Старт» та йому належить бокс [NUMBER] довжиною - 7,3 м., шириною - 3,6 м., висотою - 3,3 м. Згідно із довідкою №36 від 23.03.2018 року, [PERSON] є власником боксу [NUMBER] в гаражному кооперативі «Старт», всі пайові внески сплачені, заборгованості на 01.03.2018 року позивач немає. Відповідно до посвідчення [NUMBER] [PERSON] є власником гаражного боксу [NUMBER] гаражному кооперативі «Старт». Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, відповідно до частини другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 2 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що кооператив це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про кооперацію» метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Відповідно до ст.19-1 ЗУ «Про кооперацію», член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно- будівельних кооперативів» встановлено, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що : а) член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на власний розсуд, продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчинити відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про задоволення позову, оскільки [PERSON] сплатив пай за гараж, фактично викупив його, але своє право власності у встановленому порядку не зареєстрував.

Outcome: approved