Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач ДП «Схід ГЗК» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення ДТП. В обґрунтування позову зазначено, що 29.05.2018 року на перехресті вулиць Кропивницька та Верхня Пермська сталася ДТП за участю транспортних засобів ЛАЗ 695Н, д.н.з. [NUMBER] , належного Інгульській шахті ДП «СхідГЗК», та MERCEDES-BENZ 1524L, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який у свою чергу належить [PERSON] . Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.08.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по факту вказаного ДТП. Ринкова вартість автобуса ЛАЗ 605Н станом на 29.05.2018 року становила 55629,50 грн., а вартість відновлювального ремонту - 67865,04 грн. Частина завданих відповідачем збитків, а саме у розмірі 17002,55 грн. була відшкодована страховиком ПрАТ «СК ПЗУ Україна», а тому залишок невідшкодованої шкоди становить 55629,50-17002,55=38626,95 грн., який відповідач не відшкодував. Також, під час підготовки позовної заяви позивач здійснив оплату судового збору у розмірі 1762 грн. та з метою визначення ціни позову здійснив витрати у розмірі 4118,40 грн. за проведення експертного товарознавчого дослідження. За таких обставин, просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 38626,95 грн. та судові витрати на загальну суму 5880,40 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2018 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.03.2019 року замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 05.06.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.05.2019 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що його цивільно-правова відповідальність як користувача транспортного засобу була застрахована у третьої особи ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (поліс АК № 7607866), ліміт відповідальності якого на момент страхового випадку складав 100000 грн. Зазначив, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе у разі перевищення розміру завданої шкоди ліміту відповідальності страховика. Оскільки розмір матеріальної шкоди, нанесений позивачу, не перевищує ліміту відповідальності на момент страхового випадку, просить відмовити у задоволенні позову. 28.05.2019 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказала, що цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована, оскільки страхувальником згідно поліса АК № 7607866 є власник транспортного засобу [PERSON] , а не відповідач. Також зазначила, що страховик ПрАТ «ПЗУ Україна» виплатив страхове відшкодування у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП в порядку п. 30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (із відповідними змінами) (далі - Закон України № 1961-IV), а відтак виконав умови договору страхування в повному обсязі. Однак виплачена сума страхового відшкодування недостатня для покриття шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а тому відповідач, як особа, яка завдала шкоду, зобов`язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. За таких обставин, просить позов задовольнити. Представник позивача 25.09.2019 року подала у судове засідання заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити та провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, правом на подання письмових пояснень не скористався. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 29.05.2018 року о 06:00 год. в м. Кропивницький, на перехресті вул. Садова та вул. Верхня Пермська керував транспортним засобом Mersedes 1524 L, д.н.з. [NUMBER] , був неуважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг по вул. Садова, не переконався в безпечності, не надав переваги в русі транспортному засобу ЛАЗ 695Н, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі (вул. В. Пермська), та допустив з ним зіткнення, внаслідок ДТП, зокрема, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За фактом вказаного ДТП постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.08.2018 року у справі № 405/4216/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 28). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автобуса ЛАЗ 695Н, д.н.з. [NUMBER] власником цього транспортного засобу є ДП «СхідГЗК» (а.с. 23, 83). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 12.03.2019 року № 31/11-5 стосовно зареєстрованих транспортних засобів, належних користувачів від 12.03.2019 року № 31/11-5 власником автомобіля Mersedes 1524 L, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 83). Цивільно-правова відповідальність власника Mersedes 1524 L, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно договору страхування (полісу) АК № 760786 від 01.09.2017 року, що підтверджується страховим актом ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» від 10.08.2018 року № UA2018052900012/L01/03 (а.с. 29). Крім того, згідно розрахунку страхового відшкодування до цього страхового акту вартість транспортного засобу на момент страхового випадку склала 54572,55 грн., вартість відновлювального ремонту - 66404,57 грн., вартість залишків - 37570 грн., а розмір збитку - 54572,55-37570=17002,55 грн. (а.с. 127). 11.09.2018 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало позивачу страхове відшкодування у розмірі 17002,55 грн. (а.с. 30, 31). При цьому, згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення авто товарознавчого дослідження, проведеного експертом Кропивницького відділення Київського НДІСЕ, від 24.10.2018 року № 3531/18-27, ринкова вартість автобуса ЛАЗ 695Н, д.н.з. [NUMBER] , станом на 29.05.2018 року складала 55629,50 грн., вартість відновлювального ремонту складає 67865,04 грн., а вартість матеріального збитку відповідно складає 55629,50 грн. (а.с. 33-37). Вартість складання висновку склала 4118,40 грн., що були сплачені позивачем (а.с. 31, 32). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 3 Закону України № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 1 Закону України № 1961-IV страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. За правилами статті 28 Закону України № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з висновку експерта, ринкова вартість автобуса ЛАЗ 695Н, д.н.з. [NUMBER] , до ДТП складала 55629,50 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 67865,04 грн., а відтак даний транспортний засіб є фізично знищеним. Пунктом 30.2 ст. 30 Закону № 1961-IV встановлено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Відтак, у даному випадку, у страховика ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відсутній обов`язок повного відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, а тому ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало позивачу страхове відшкодування у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що склала 17002,55 грн. За приписами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналогічний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. З огляду на викладене, суд вважає, що з водія [PERSON] , як винного у ДТП, підлягає стягненню різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження (55629,50 грн.) та страховим відшкодуванням (17002,55 грн.), виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а саме 38626,95 грн., оскільки у страховика ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі п. 30.2 Закону № 1961-IV не виникло обов`язку відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки не перевищують ліміту відповідальності страховика, а винна особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Окрім того, позивач також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1762 грн. та витрат на проведення експертного товарознавчого дослідження з метою визначення ціни позову у розмірі 4118,40 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, а також витрати на оплату судової експертизи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплачених позивачем судового збору при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 1762 грн., а також витрати на проведення експертного дослідження № 3531/18-27 у розмірі 4118,40 грн. На підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 1187, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: approved