Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить виділити йому у власність частку нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, а саме - нежитлові приміщення другого поверху, позначені на поверховому плані цифрами 20; 21 загальною площею 77,9, що становить 26/100 ідеальних часток, та розміщені за адресою: [ADDRESS] згідно з технічним паспортом від 13.04.2010р., виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. Свої вимоги мотивує тим, що 02 червня 2008р. року між сторонами було укладено договір про інвестиційну діяльність з капітального ремонту (реконструкції) нежитлових приміщень, згідно п.2.1 якого сторони за цим договором за рахунок спільних грошових, трудових та інших внесків, зобов'язувалися спільно діяти з метою проведення капітального ремонту (реконструкції) нежитлових приміщень, які перебувають в оренді відповідача, та розміщені на [ADDRESS], загальною площею 73,5 кв. м., а також спільного використання Об'єкта для власних потреб. Роботи по капітальному ремонту (реконструкції) вище зазначеного нежитлового приміщення були виконані в період липня - листопада 2008р. На виконання зобов'язань, передбачених Договором мною за рахунок власних коштів було придбано необхідні матеріали та товари, які були використані в цілях реконструкції на загальну суму 36 548, 45 грн., а також оплачено третім особам за виконані останніми ремонтно-будівельні роботи, які проводились на підставі усних договорів на суму 51 840, 00 грн. У зв'язку з чим просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача ФОП [PERSON] первісний позов не визнав, подав до суду зустрічний позов /а.с.24-28,184-187/, у якому просить визнати за останньою право власності на нежитлові приміщення прибудови загальною площею 291,4 кв.м., позначені на поверховому плані цифрами 12; 13; 14; 15; 16; 17; 18; 19; 20; 21 згідно з технічним паспортом від 13.04.2010р., виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», які розміщені за адресою: [ADDRESS] та становить 1/1 ідеальних часток. Свої вимоги мотивує тим, що 03 вересня 2007 року між ФОП [PERSON] та ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» був укладений договір № 173-п . Згідно з п. 1 договору № 173-п виконавець ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» передає, а замовник ФОП [PERSON] приймає в тимчасове користування виробничну площадку, площею 193,35 кв.м., яка знаходиться у володінні ДП МОУ «ЛЗЗК», [ADDRESS], виробнича площадка надається для виробничих потреб замовника. Зі змісту п. 5.2 зазначеного договору вбачається, що позивачу за первісним позовом надавалося право здійснювати забудову, технічне оснащення вказаної виробничої площадки. Згідно з висновком № 1869 від 12.06.2013 року експертного будівельно-технічного дослідження Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз будівля по [ADDRESS], яка реконструйована за рахунок прибудови нежитлових приміщень, позначених на плані технічного паспорту під літерами 12; 13; 14; 15; 16; 17; 18; 19; 20; 21, загальною площею, 291,40 кв.м., відповідає діючим будівельно-технічним та протипожежним правилам, знаходяться у доброму стані, використовуються за цільовим призначенням і в подальшому може використовуватися. В зв'язку з наведеним, просить у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій», проти задоволення позовів заперечив, подавши до суду письмові пояснення /а.с187-191./, додатково пояснивши, що у випадку визнання права власності на спірну прибудову за позивачем за зустрічним позовом ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» може втрати право на частину земельної ділянки, яка розташована під зазначеною прибудовою. У судовому засіданні прокурор подав до суду письмові пояснення /а.с.207-209/, висловивши думку, що рішення суду має бути законним та ніяким чином не порушувати інтереси держави. Заслухавши представників сторін, третьої особи, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. 01 червня 2002 року між ФОП [PERSON] та ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» був укладений договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 67 /а.с.30-32/. Відповідно до п. п. 1.1 та 10.1 цього договору орендодавець ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» передає, а орендар ФОП [PERSON] приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення в побутовому блоці гаражу, загальною площею 73,5 кв.м., яке розміщене за адресою: [ADDRESS] терміном на один рік з 01.06.2002р. по 31.05.2003р. Додатком до зазначеного договору від 22.12.2003 року /а.с.39/ до вищевказаного договору оренди його сторони погодились продовжити термін дії цього Договору на 17 років та внесли зміни до п.10.1 Договору шляхом викладення цього пункту в новій редакції, таким чином цей договір дії по 31 травня 2020 року. 03 вересня 2007 року між ФОП [PERSON] та ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» був укладений договір № 173-п /а.с.121,122/. Згідно з п. 1 договору № 173-п виконавець ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» передає, а замовник ФОП [PERSON] приймає в тимчасове користування виробничну площадку, площею 193,35 кв.м., яка знаходиться у володінні ДП МОУ «ЛЗЗК», [ADDRESS], виробнича площадка надається для виробничих потреб замовника. Зі змісту п. 5.2 зазначеного договору вбачається, що позивачу за первісним позовом надавалося право здійснювати забудову, технічне оснащення вказаної виробничої площадки. Як убачається з аналізу державного акту виданого ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» на право постійного користування землею № 003438 від 08.06.1999 року /а.с.192-194/ та технічної документації на приміщення по [ADDRESS] виробнича площадка, яка була передана ФОП [PERSON] знаходиться в межах земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» та прилягає до приміщень, які орендуються позивачем за зустрічним позовом у третьої особи. ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» листом від 23.05.2008 року № 424 дозволило ФОП [PERSON] провести капітальний ремонт приміщень, які орендуються останньою згідно з договору оренди від 01.06.2002 року № 67 /а.с.36/. У 2008 році ФОП [PERSON] здійснила реконструкції орендованих нею приміщень та збудувала на відведеній їй виробничій площадці прибудову до цих приміщень, зазначені обставини не заперечуються учасниками судового процесу, а відтак не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Як убачається з технічного паспорту від 13.04.2010року, виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», загальна площа нежитлових приміщень спірної прибудови по [ADDRESS], позначених на поверховому плані цифрами 12; 13; 14; 15; 16; 17; 18; 19; 20; 21, складає 291,4 кв.м. /а.с.11,12/. 02 червня 2008 року між сторонами було укладено договір про інвестиційну діяльність з капітального ремонту (реконструкції) нежитлових приміщень (надалі - договір про інвестиційну діяльність), згідно з 2.1 якого сторони за цим договором за рахунок спільних грошових, трудових та інших внесків, зобов'язувалися спільно діяти з метою проведення капітального ремонту (реконструкції) нежитлових приміщень, які перебувають в оренді відповідача, та розміщені на [ADDRESS], загальною площею 73,5 кв. м., а також спільного використання Об'єкта для власних потреб. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Договір про інвестиційну діяльність від 02.06.2008 року за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність. Згідно з ст.1134 ЦК внесене учас никами майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у ре зультаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власні стю учасників, якщо інше не встановле но договором простого товариства або законом. Для майнових вкладів учасників до говору, а також майна, яке буде створене (придбане) внаслідок їхньої спільної ді яльності, встановлюється правовий ре жим спільної часткової власності. У праві власності на спільне майно кожен з учасників має частку, величи на якої відповідає розміру його вкладу, якщо інше не передбачено договором. Поділ майна, що є у спільній частко вій власності учасників простого това риства, і спільних прав вимоги, які ви никли в них, здійснюється в порядку, установленому ЦК. Згідно з ч. 1 ст. 1139 ЦК України прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників. Проте, ні позивач за первісним позовом, ні його представник не надали суду допустимих доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] вніс будь-який вклад у здійснення спірної прибудови. За таких обставин, позивач за первісним позовом не має право претендувати на частку у спірній прибудові по [ADDRESS], оскільки ним не був здійснений вклад у фінансування цієї прибудови, а відтак у суду немає правових підстав для задоволення первісного позову з підстав зазначених у ньому. Щодо зустрічного позову, то такий підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 413 ЦК України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Згідно з висновком № 1869 від 12.06.2013 року експертного будівельно-технічного дослідження Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз будівля по [ADDRESS], яка реконструйована за рахунок прибудови нежитлових приміщень, позначених на плані технічного паспорту під літерами 12; 13; 14; 15; 16; 17; 18; 19; 20; 21, загальною площею, 291,40 кв.м., відповідають діючим будівельно-технічним та протипожежним правилам, знаходяться у доброму стані, використовуються за цільовим призначенням і в подальшому може використовуватися /а.с.71-76/. Суд не бере до уваги твердження представника третьої особи, що у випадку визнання права власності на спірну прибудову за позивачем за зустрічним позовом ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» може втрати право на частину земельної ділянки, яка розташована під зазначеною прибудовою, оскільки, в силу ч. 1 ст. 416 ЦК України у разі припинення права користування земельною ділянкою, на якій була споруджена будівля (споруда), власник земельної ділянки та власник цієї будівлі (споруди) визначають правові наслідки такого припинення, у разі недосягнення домовленості між ними власник земельної ділянки має право вимагати від власника будівлі (споруди) її знесення та приведення земельної ділянки до стану, в якому вона була до надання її у користування. А відтак, після закінчення строку дії договору № 173-п від 03.09.2007 року третя особа не позбавлена вимагати від позивача за зустрічним позовом приведення виробничої площадки до стану, в якому вона була до надання її у користування. За таких обставин, суд, беручи до уваги, що ФОП [PERSON] здійснила прибудову на виробничій ділянці, яка була надана їй в користування згідно з договором, у якому зокрема було передбачено право на здійснення забудови, третя особа, яка надала позивачу за зустрічним позовом зазначену площадку, протягом здійснення цієї прибудови ніяким чином проти її проведення не заперечувала, а також те, що зазначена прибудова відповідає діючим будівельно-технічним та протипожежним правилам, вважає, що ФОП [PERSON] має право на визнання за нею права власності на спірний об'єкт. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності прийшов до висновку про підставність зустрічного позову, який слід задовольнити у повному об'ємі.

Outcome: approved