Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 150000 грн. боргу за договором позики, 3538,36 грн. три відсотки річних від простроченої суми, а також 53465,75 грн. пені за порушення строків повернення позики. На обґрунтування позову вказано, що 27.02.2015 р. між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача безпроцентну позику в сумі 200000 грн. з кінцевим терміном користування до 10.08.2015 р. включно та з умовою повернення суми позики двома траншами в наступному порядку: -50000 грн. в термін до 15.04.2015 р; -150000 грн. в термін до 10.08.2015 р. Відповідач відповідно до умов договору повернув позивачу 50000 грн., а залишок боргу 150000 грн. не повернув до сьогодні. П. 5.4 договору позики передбачено, що за порушення строків повернення позики позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов»язання за кожен день прострочення. З посиланням на викладені обставини та на положення ст. 625 ЦК України стверджується про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог. В судове засідання по розгляду справи представник позивача надав заяву, в якій наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог і просить розглянути справу без його присутності. Представник відповідача надав до суду заперечення на позов, в якому також просить розглянути справу без присутності представника ТОВ «Васкінг.Ком». Крім того, в запереченнях на позов зазначено, що відповідач визнає позов частково і погоджується з існуванням у товариства за договором позики боргу перед позивачем в розмірі 150000 грн. Визнається порушення строків повернення позики і наявність підстав для стягнення пені. При цьому, з посиланням на положення ч.3 ст. 551 ЦК України, заявлено клопотання про обмеження розміру неустойки, що має бути стягнута на користь позивача, 10% розміру заборгованості за договором. Вказується на об»єктивні причини виникнення заборгованості та відсутність збитків для позивача. З урахуванням наявності вказаних вище заяв представників сторін суд вважає можливим розгляд справи без присутності вказаних осіб. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що 27.02.2015 р. між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача відповідно до прибуткових касових ордерів №17 від 02.03.2015 р. та №18 від 03.03.2015 р. безпроцентну позику в сумі 200000 грн. з кінцевим терміном користування коштами до 10.08.2015 р. включно та з умовою повернення суми позики двома траншами в наступному порядку: -50000 грн. в термін до 15.04.2015 р; -150000 грн. в термін до 10.08.2015 р. Відповідачем відповідно до умов договору повернуто позивачу 50000 грн., залишок боргу 150000 грн. не повернутий до сьогоднішнього дня. П. 5.4 договору позики передбачено, що за порушення строків повернення позики позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов»язання за кожен день прострочення. Викладені обставини суд вважає доведеними, оскільки на них в своїх заявах вказують представники сторін і вони підтверджені договором позики від 27.02.2015 р., квитанціями до прибуткового касового ордеру від 02.03.2015 р. і 03.03.2015 р., а також і видатковим касовим ордером від 15.04.2015 р. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (ч.1 ст. 1046 ЦК України). Позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Тобто, оскільки відповідач не виконав своїх зобов»язань перед позивачем по поверненню суми боргу в розмірі 150000 грн., вимоги про стягнення з нього відповідних грошових коштів мають бути задоволені. Крім того, оскільки в судовому засіданні встановлено прострочення виконання відповідачем грошового зобов»язання перед позивачем, остільки є обґрунтованим застосування до правовідносин між сторонами відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних від простроченої суми, що відповідно до наданого позивачем обгрунтованого розрахунку станом на 23.05.2016 р. становить 3538,36 грн. Крім того, відповідно до п. 5.4 договору позики та ст. 526 ЦК України позивач має право на сплату відповідачем пені, розмір якої станом на 23.05.2016 р. становить 53465,75 грн. В зв»язку з цим суд відзначає, що згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що зазначені в запереченнях відповідача обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для зменшення розміру пені за клопотанням відповідача до 15000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 150000 грн. боргу за договором позики, 15000 грн. пені і 3538,36 грн. три проценти річних від простроченої суми, всього 168538,36 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають також 1685,38 грн. судових витрат по справі. З урахуванням викладеного, на підставі ст. 625, ст.ст. 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10,11, 88, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: partial