Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення боргу за розпискою, який в подальшому уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що ним 15.10.2015 року було надано [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 2000 (дві тисячі) євро та 1000 (одна тисяча) доларів США, зі строком повернення за домовленістю з ним. Зазначені обставини підтверджує доданою до позовної заяви, складеною та підписаною відповідачем власноруч розпискою від 15.10.2015 року, згідно з якою відповідач зобов`язалась повернути йому позику - суму коштів в розмірі 2000 євро та 1000 доларів США. З розписки вбачається, що відповідач вказані кошти брала в позику з метою закупівлі нею горіху та зобов`язувалась повернути суму позики після реалізації горіху за домовленістю з ним. Проте, до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернула. При цьому, він починаючи з 15.10.2016 року (тобто вже після реалізації горіху) неодноразово звертався до відповідача з метою повернення наданої позики, однак прохання залишені відповідачем поза увагою. На момент подачі позовної заяви, згідно офіційного курсу НБУ 100 доларів США еквівалентно 2623,89 гривень та 100 євро еквівалентно 3056,30 гривень. Таким чином, сума боргу за розпискою в розмірі 2000 євро та 1000 доларів США еквівалентна 87358,90 (вісімдесят сім тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 90 копійок. Відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З урахуванням викладеного, загальна сума боргу становить 181529,52 грн., яка складається з таких сум: 87358,90 грн. - сума основного боргу; 5981,05 грн. - 3% річних від простроченої суми; 60444,78 грн. - пеня; 27745,53 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення. У зв`язку з тим, що на 25.01.2019 року відповідач [PERSON] не сплатила йому жодної копійки боргу, просить стягнути з неї на його користь заборгованість у розмірі: 181529,52 сто вісімдесят одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять ) грн. 52 коп, яка складається з : - суми основного боргу у розмірі 87 358 (вісімдесят сім тисяч триста п`ятдесят вісім) грн.90 коп., - 3% річних за період з 15.10.2016 по 25.01.2019 у розмірі 5981 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) грн.05 коп.; - втрати від інфляції за період з 15.10.2016 по 25.01.2019 у розмірі 27747,53 (двадцять сім тисяч сімсот сорок сім) грн.53 коп.; - пені за кожен день прострочки за період з 15.10.2016 по 25.01.2019 р. несплаченої суми боргу в розмірі 60444,78 (шістдесят тисяч чотириста сорок чотири) грн.78 коп. Стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1815,20 грн., яка складається з суми квитанцій 1560 (одна тисяча п`ятсот шістдесят) грн. 10 коп. та 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн.20 коп. Позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15.10.2015 року вона написала та підписала розписку про те, що вона отримала кошти від [PERSON] в сумі 2000 (дві тисячі) євро і 1000 (одну тисячу) доларів для закупівлі горіху, з зобов`язанням повернути вказану суму після реалізації усього об`єму горіха по узгодженню з [PERSON] Розписка залишалась у [PERSON] до дня скоєння злочину, а саме пограбування її житла. В літку 2016 року з жилого будинку [PERSON] було викрадено її особисте майно, серед яких містилась розписка від 15.01.2015 року. За даним фактом порушено кримінальну справу, слідство ведеться і до сьогодні. Більш того, тривалий час [PERSON] та його син [PERSON] були вхожі в помешкання [PERSON] та були частими її гостями з осені 2013 року по 13.06.2016 рік. Зазначені обставини свідчать про безгрошовість даної розписки. Крім того, дана розписка написана [PERSON] 15.10.2015 року не відповідає вимогам щодо укладення договору позики, так як в момент підписання договору (позики) грошові кошти не були передані їй. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредиту за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду України від 18.09.2013 р.№6-63 цс13). Оскільки грошові кошти в сумі 2000 євро та 1000 доларів США не були передані позичальнику договір позики укладено не було. Згідно ч.2 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Оскільки договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а в даному випадку відносини являються безгрошовими, то і позика не була вчинена. Згідно ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Крім того згідно п.8 Постанови Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, а саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Згідно ч.2 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Оскільки договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а в даному випадку відносини являються безгрошовими, то і позика не була вчинена. Просить визнати договір позики між нею та [PERSON] у вигляді розписки від 15.10.2015 року недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] за первісним позовом позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Вимоги [PERSON] по зустрічному позову не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Крім того, позивач за первісним позовом [PERSON] доповнив, що на час складання розписки гроші були передані [PERSON] вже після укладання розписки. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, підтримала заперечення [PERSON] на позов [PERSON] Просить задовольнити зустрічні вимоги [PERSON] повністю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що зустріч у [PERSON] і [PERSON] відбулася восени 2015 року в квартирі його матері. В них розмова про гроші не була суттєвою. Пам`ятає, що питання йшло про закупку товару. З розмови їх було зрозуміло, що [PERSON] хоче позичити у [PERSON] кошти в євро. В якій сумі вона позичила грошові кошти він дізнався лише в суді. При ньому ніхто кошти не перераховув, він не бачив особисто факт передачі грошових коштів. Знає, що гроші передавались, однак не бачив при яких обставинах. Грошові купюри, які повинні були передаватись, він взагалі не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає давно, вони колеги-музиканти. Він в неї попросив в борг гроші 1000 доларів для його знайомої. Вона позичила йому ці кошти особисто, біля автомобіля. Потім вони піднялися в квартиру матері [PERSON] , де і почула, що його знайомій гроші потрібні для бізнесу. Вона не була присутньою під час передання коштів. Розписка не складалася в її присутності. Їй відомо зі слів [PERSON] , що ця знайома гроші так і не повернула. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] приїхав разом з [PERSON] в квартиру матері її чоловіка. [PERSON] приїздила, щоб передати [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів. Приблизно в обід грошові кошти [PERSON] були передані [PERSON] повинен був передати 2000 євро і 1000 доларів. Про суми переданих коштів знає лише зі слів [PERSON] . В яких купюрах передавались вона не бачила. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що 15.10.2015 року [PERSON] власноручно написала [PERSON] розписку та поставила свій підпис про те, що вона взяла у [PERSON] гроші в сумі 2000 (дві тисячі) євро і 1000 (одну тисячу) доларів США для закупівлі горіхів та зобов`язується повернути їх після реалізації усього об`єму горіхів за узгодженням з [PERSON] . У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, як вбачається із приписів ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967 цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. З оглянутої судом наданої позивачем розписки від 15.10.2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] , зобов`язується повернути позивачу за первісним позовом [PERSON] кошти у розмірі 2000 євро та 1000 доларів США після реалізації усього об`єму горіху та по узгодженню з [PERSON] . Отже, судом встановлено, що надана позивачем [PERSON] розписка не містить факту та дати отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів та не містить зобов`язання про їх повернення. Згідно пояснень позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] розписка не укладалася 15.10.2015 та була виготовлена пізніше, також позивач [PERSON] зазначив в судових дебатах, що гроші передавалися в вересні-жовтні 2015 року, що суперечить показанням свідків зі сторони позивача. Виходячи з наведеного розписка складена не в день передачі грошових коштів не є договором позики, та не є доказом укладання договору позики та не є доказом як передачі, так і отримання грошових коштів, та відповідно породжувати права та обов`язки. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вищевказані вимоги при складанні розписки від 15.10.2015 року не дотримані, розписка не відповідає вимогам, що пред`являються до договору позики, визначеним ст.1046 ЦК України, а отже не може бути прийнята судом як належний, достатній та достовірний доказ. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за розпискою не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Стосовно зустрічних вимог [PERSON] про визнання договору позики недійним, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, так як невідповідність розписки вимогам, що пред`являються до договору позики, свідчить про неукладення належним чином договору позики. Таким чином, правочин, який не вчинено не може бути визнано недійсним, що відповідає роз`ясненням абз.3 п.8 Постанови Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме: «…не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо…» Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, як первісної так і зустрічної, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачів, як за первісним позовом так і за зустрічним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed