Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом до [PERSON]. Позов мотивував тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. На даний час в належній йому квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON] та не зважаючи на це в ній не проживає. Реєстрація відповідачки у належній на праві приватної власності позивачу квартирі порушує право власності останнього на житло. За вказаних обставин просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів зазначених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що не проживає у квартирі з липня 2013 року, виселилась добровільно, а в березні 2014 року зареєструвалась за іншою адресою. Просила в задоволенні позову відмовити, оскільки відсутній предмет спору. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 27.03.2009 року. Договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. за реєстровим № 6-354 (а.с.5). Право власності на дану квартиру позивачем зареєстровано в Івано-Франківському ОБТІ 31.03.2009 року, на підтвердження чого ним долучено до матеріалів справи копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 22330760 (а.с.6). Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Відповідачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги на дану квартиру (а.с.9-11) та довідкою Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, яка була витребувана на запит суду (а.с.24). Позивач вказує, та відповідачка не заперечує, що [PERSON] не проживає в квартирі позивача. Реєстрація у квартирі позивача [PERSON], яка насправді має зовсім інше місце проживання, перешкоджає здійсненню ним прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Відповідачка стверджує, що відсутній предмет спору оскільки вона знялась з реєстрації у квартирі позивача, однак доказів такого суду не надала. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того згідно із ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Суд вважає можливим застосовувати положення ст. 167 ЖК України до спірних правовідносин, оскільки норми глави 2 розділу 3 ЖК про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду до житлових відносин у приватному житловому фонді застосовуються у випадках, коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Отже, відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі, не несе витрати по утриманню квартири, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з [PERSON] в користь позивача на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. 167 ЖК України, ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved