Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 18 травня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким останній позичив грошові кошти в розмірі 64 480,00 гривень, які є еквівалентом 8 060 доларів США та зобов`язалася їх повернути до 18 травня 2012. Однак у встановлений в договорі строк грошові кошти в повному обсязі позивачу повернуті не були, повернуто тільки 2000 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись за закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомила. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 18 травня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується копією договору позики та борговою розпискою від 18 травня 2011 року, за якою відповідач отримала від позивача 8 060 доларів США, що еквівалентно 64 480 грн. Відповідно до розписки відповідач зобовязалась до 18 травня 2012 року повернути кошти. Проте відповідач свої зобовязання вчасно не виконала, грошові кошти в повному обсязі не повернула (а.с.4, 5). Згідно п. 2 договору, підписання цього договору сторонами та його нотаріальне посвідчення є підтвердженням передачі грошових коштів позивачем та їх прийняття відповідачем. Згідно п. 3 договору, суму позики відповідач зобовязується повернути до 18 травня 2012 року, а факт повернення всієї суми позики підтверджується переданням відповідачу оригіналу цього договору та складанням позивачем заяви по повний розрахунок. Згідно п.п. 4, 5 договору відповідач має право повертати кошти частинами або достроково в порядку п.6 договору (за домовленістю сторін). Відповідно п. 7 договору повернення суми позики буде здійснювати в м. Івано-Франківську. Згідно п. 13 договору також на підтвердження його укладення відповідач надає позивачу розписку, яка засвідчує передачу йому позивачем суми позики. Позивач свої зобовязання за договором позики виконав в повному обсязі, передавши грошові кошти в сумі 8 060 доларів США відповідачу, що підтверджується укладеним договором позики та борговою розпискою (а.с. 4,5), а відповідачкою не спростовується належними та допустимими доказами. Відповідач грошові кошти повернула частково сплативши 2 000 доларів США 10 липня 2012 року. Про те, що відповідачем повернуто грошові кошти доказів суду не надано. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаними договорами позики відповідачем суду не представлено. Оскільки боржником було пропущено строк виконання зобовязання, то позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 518,47 доларів США. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: approved