Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований в реєстрі за № 631, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1052 га, кадастровий № 4623683400:01:001:0272 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 788498046236), яка розташована за адресою [ADDRESS] , а також повернути сторони вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки в попереднє становище шляхом визнання за [PERSON] права власності на вказану вище земельну ділянку. Мотивував свої позовні вимоги тим, що 01 січня 2010 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого він надав останній грошові кошти у сумі 537700 доларів США строком до 01 червня 2014 року. [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого він звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості. 24 жовтня 2014 року Пустомитівський районний суд Львівської області своєю ухвалою, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року, вжив заходи забезпечення позову у справі № 450/2962/14-ц шляхом накладення арешту в межах суми позову, яка становила 10352962 грн. 20 коп., на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно [PERSON] . В подальшому, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року у справі № 450/2962/14-ц його позовні вимоги задоволено частково, стягнуто на його користь з [PERSON] суму основного боргу у розмірі 537700 доларів США, відсотки за користування позикою у розмірі 279014,74 доларів США, 3 % річних у сумі 18997 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто 537700 доларів США основного боргу, 277836,22 доларів США відсотків за користування позикою, 18969,60 доларів США 3 % річних. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України у розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, рішення суду першої інстанції від 26 травня 2015 року та рішення суду апеляційної інстанції від 12 жовтня 2015 року залишені без змін. 13 жовтня 2017 року постановою державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башілова В.О, відкрито виконавче провадження № 54906857 про примусове виконання виконавчого листа № 450/2962/14-ц. 13 жовтня 2017 року постановою згаданого державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] . Повідомляє, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2017 року у справі № 450/335/17 накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1052 га, кадастровий № 4623683400:01:001:0272, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2018 року у справі № 450/335/17 позовні вимоги задоволені повністю, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 27 листопада 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є земельна ділянка площею 0,1052 га, кадастровий № 4623683400:01:001:0272, яка розташована за адресою [ADDRESS] , визнано недійсним договір купівлі продажу згаданої земельної ділянки від 09 червня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , сторони повернуто у попередній стан шляхом повернення у приватну власність [PERSON] зазначеної земельної ділянки. Попри це [PERSON] 11 вересня 2017 року відчужив вказану земельну ділянку на користь [PERSON] . Вважає, що [PERSON] не мав права відчужувати вказану земельну ділянку у зв`язку з накладеними на неї арештами і відсутністю його згоди, як кредитора, на відчуження такої. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Разом з позовною заявою представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1052 га, кадастровий № 4623683400:01:001:0272 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 788498046236), яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р- [ADDRESS] , с. Конопниця, та заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майн, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо зазначеного нерухомого майна. Ухвалою судді від 14 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 14 березня 2019 року заява представника позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволена частково, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1052 га, кадастровий № 4623683400:01:001:0272 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 788498046236), яка розташована за адресою [ADDRESS] Конопниця. 09 квітня 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона з позовними вимогами не погодилася, зазначила, що вона є добросовісним набувачем земельної ділянки. Зауважує, що позивач не є власником земельної ділянки, його права жодним чином не порушуються. Відтак, майно набуте нею за волею власника такого, на законних підставах. Вказане свідчить про правомірність набуття нею права власності на земельну ділянку. З огляду на вказане, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 12 квітня 2019 року відповідач [PERSON] оскаржила до суду апеляційної інстанції ухвалу суду від 14 березня 2019 року, якою вжито заходи забезпечення позову. 12 квітня 2019 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав апеляційну скаргу на ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 14 березня 2019 року. 15 квітня 2019 року відповідачем [PERSON] подано заяву про відвід головуючого судді. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 червня 2019 року апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] [PERSON] на ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 14 березня 2019 року повернуто апелянту. 08 серпня 2019 року відповідачем [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 14 березня 2019 року. Постановою Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу від 14 березня 2019 року без змін. 20 грудня 2019 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про відвід головуючого судді. Ухвалою від 24 грудня 2019 року заяви відповідачів [PERSON] та [PERSON] про відвід головуючого судді передано у канцелярію суду для вирішення питання про відвід в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. 24 грудня 2019 року відповідач [PERSON] подав до суду апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі від 14 березня 2019 року. Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області Данилів Є.О. від 26 грудня 2019 року у задоволенні заяв відповідачів [PERSON] та [PERSON] про відвід головуючого судді Мусієвського В.Є. відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 січня 2020 року відповідачу [PERSON] відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 14 березня 2019 року. Ухвалою від 04 травня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 09 червня 2020 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшло клопотання, у якому він просив зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням сулу по справі № 450/335/17. Протокольною ухвалою від 09 червня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. Позивач та його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, однак останній 07 липня 2020 року подав до суду клопотання, у якому позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити, а розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача. Крім того повідомив, що згідно з публікацією на офіційному веб-сайті МОЗ України з 07 липня 2020 року карантинні заходи на території м. Львів та Львівської області послаблені. Вказана інформація розміщена в ЗМІ з 06 липня 2020 року. Вказав, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, подали відзиви на позовну заяву, а відтак, висловили свою думку. З огляду на зазначене вважає, що подання клопотань про відкладення розгляду справи є зловживанням процесуальними правами. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак перша 22 червня 2020 року подала до суду заяву, у якій просила відкласти розгляд справи. Мотивувала заяву ускладненою епідеміологічною ситуацією в державі та своїм похилим віком. Щодо неявки свого представника [PERSON] пояснень не надала. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак 07 липня 2020 року останній подав до суду клопотання, у якому просив відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2018 року у справі № 450/335/17 станом на день подання клопотання не набрало законної сили, а розгляд вказаної справи впливає на правильність розгляду даної справи. Крім того зауважив, що він зайнятий в іншій справі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про проведення судового розгляду за їх відсутності не подали. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Яремко Р.Є., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак 26 травня 2020 року подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. З приводу поданої відповідачем [PERSON] заяви про відкладення судового розгляду суд зазначає, що, як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті МОЗ України, у Львівській області спостерігається позитивна динаміка поширення COVID-19, яка становить -0,69 %. Зазначена динаміка відповідає цільовим показникам для послаблення карантинних заходів на території області. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, повноваження [PERSON] , як представника відповідача [PERSON] , не припинені та не закінчилися. Відповідач, в свою чергу, не зазначає причини неявки свого представника в судове засідання. Аналогічного цього не робить представник відповідача [PERSON] . Таким чином причини неявки відповідача [PERSON] визнані судом неповажними, а представник відповідача [PERSON] не повідомив суд про причини своєї неявки. Щодо поданої заяви представником відповідача [PERSON] [PERSON] суд зазначає, що питання зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у іншій справі, яка, на думку позивача, може вплинути рішення у цій справі, розглядалося на судовому засіданні 09 червня 2020 року. Представнику відповідача [PERSON] було відмовлено у задоволені даного клопотання. Відтак, вказаний аргумент не може бути причиною для відкладення судового розгляду. Пояснення представника відповідача [PERSON] про його зайнятість в іншому судовому засіданні не можуть свідчити про поважність його неявки у дане судове засідання з тієї причини, що представник сторони, який здійснює незалежну професійну діяльність як адвокат, самостійно визначає для себе пріоритетні справи, однак повинен враховувати принцип розумності строків розгляду справи судом. Враховуючи даний принцип, очевидно, слід клопотати про відкладення розгляду тих справ, у яких питання розумності строку розгляду таких не стоїть на стільки гостро, як у даній справі. Отже, він повинен усвідомлювати, що систематичне заявлення клопотань про відкладення судового розгляду у даній справі не надає йому можливості відкладати розгляд справи постійно. Відтак, причини неявки відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] є неповажними. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 січня 2010 року між [PERSON] , як позикодавцем, з однієї сторони та [PERSON] , як позичальником, з другої сторони було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 537700,00 доларів США та зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 537700,00 доларів США до 01 червня 2014 року. 24 жовтня 2014 року ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року, у цивільній справі № 450/2962/14-ц за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання,\~судом вжито заходи забезпечення позову до набрання рішенням суду по справі законної сили, шляхом накладення арешту в межах суми позову, яка становить 10352962 грн. 20 коп., на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно, що належало [PERSON] . У зв`язку із винесенням ухвали Пустомитівським районним судом Львівської області від 24 жовтня 2014 року відділом ДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області відкрито виконавче провадження № 45219305 та постановою від 24 жовтня 2014 року накладено арешт на все майно [PERSON] і встановлено заборону на відчуження такого. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року у справі № 450/2962/14-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, стягнуто на користь позивача з останньої суму основного боргу у розмірі 537700 доларів США, відсотки за користування позикою у розмірі 279014,74 доларів США, 3 % річних у сумі 18997 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто 537700 доларів США основного боргу, 277836,22 доларів США відсотків за користування позикою, 18969,60 доларів США 3 % річних. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України у розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, рішення суду першої інстанції від 26 травня 2015 року та рішення суду апеляційної інстанції від 12 жовтня 2015 року залишені без змін. Як встановлено судом, вказане рішення суду станом на час вирішення цього спору не виконане, що підтверджується наявними у справі доказами. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова ВО. від 13 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54906857 про примусове виконання виконавчого листа № 450/2962/14-ц, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області від 29 жовтня 2015 року. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова ВО. від 13 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 54906857 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] . З відповіді Пустомитівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 14 грудня 2018 року № 09-26/22196 на запит адвоката Медвідь В.О. вбачається, що [PERSON] або її уповноважені представники із заявами про скасування заходів, вжитих постановою від 24 жовтня 2014 року у Пустомитівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не зверталися, арешт з рахунків та майна [PERSON] не знімався. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2017 року у справі № 450/335/17 заява представника позивача [PERSON] задоволена частково, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1052 га, кадастровий № 4623683400:01:001:0272, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2017 вересня [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 0,1052 га, кадастровий № 4623683400:01:001:0272, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 договору продавець підтвердив, що земельна ділянка, зокрема, під забороною (арештом) не перебуває. Враховуючи те, що на відчуженій земельній ділянці станом на день продажу існувала заборона на відчуження, вказаний пункт договору не відповідає дійсності. В ухвалі від 17 липня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа № 6-21250св13) дійшов висновку про те, що забезпечення судом позову у виді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна означає, що цей об`єкт набуває правового режиму обмеженого в цивільному обороті. В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок. При цьому не має правового значення і не може бути перешкодою для визнання договору недійсним той факт, що ухвала суду про накладення арешту не була зареєстрована відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень . Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Згідно із п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. В разі наявності заборони угода про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача. У ст. 658 ЦК України законодавець передбачив, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Крім цього, згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, договір купівлі-продажу фактично спрямований на припинення права власності на об`єкт нерухомого майна у відповідача [PERSON] й виникнення права власності у відповідача [PERSON] . При цьому предмет оспорюваного договору є об`єктом нерухомого майна, за рахунок якого можливо виконати грошові зобов`язання [PERSON] перед позивачем [PERSON] , а іншої можливості їх виконати, зокрема за рахунок інших джерел, іншого майна, немає, оскільки [PERSON] , як підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачами, у короткий строк відчужила всі належні їй об`єкти нерухомого майна з метою ухилення від виконання цивільно-правових зобов`язань перед позивачем. Крім цього, з позовних вимог вбачається, що позивач є заінтересованою особою у справі і домагається відновлення свого порушеного права, не вимагаючи повернення йому майна, яке є предметом спірних договорів або визнання за ним права власності на це майно, а вимагає повернення сторін до первісного стану з метою забезпечення виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року у справі № 450/2962/14-ц про стягнення коштів на його користь за рахунок спірного майна. Зокрема, вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, а також у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали після відкриття судом провадження у справі № 450/335/17 та після постановлення 01 березня 2017 року ухвали про накладення арешту на згадану земельну ділянку. Також судом встановлено, що на дату укладання цього оспорюваного договору відповідач [PERSON] був обізнаний щодо наявності заборони відчуження вказаної вище земельної ділянки, оскільки він є відповідачем у справі № 450/335/17. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли свої підтвердження під час судового розгляду і підлягають до задоволення. Відтак, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований в реєстрі за № 631, а саме земельної ділянки площею 0,1052 га, кадастровий № 4623683400:01:001:0272 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 788498046236), яка розташована за адресою [ADDRESS] , слід визнати недійсним. Також у зв`язку з вказаним, сторони цього договору слід повернути у попередній стан, повернувши у приватну власність [PERSON] зазначену вище земельну ділянку. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2376 грн. 80 коп., а саме по 792 грн. 26 коп. з кожного.

Outcome: approved