Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач зазначає, що 11 січня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], було укладено кредитний договір б/н про отримання кредиту у розмірі 2000 грн., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору позивач свої зобов'язання виконав перед відповідачем повністю. В свою чергу [PERSON], в порушення умов кредитного договору не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, що у свою чергу призвело до порушення ним прав та інтересів банку виходячи з наступного. Загальний розмір боргу за Кредитним договором станом на 31.01.2018 року становить 13159,83 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON], заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання на розгляд справи представник позивача не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження. Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з'явилась та не повідомила про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Саме тому суд приходить до висновку, що справу слід розглядати у порядку заочного провадження у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із договору № б/н від 11 січня 2013 року вбачається, що Кредитор - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав Позичальнику - [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредиту на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання Кредитор перед Позичальником виконав і надав їй кредитні кошти. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11 січня 2013 року станом на 31 січня 2018 року [PERSON], має заборгованість яка складається із заборгованості за кредитом 1682,61 грн.; заборгованості по відсоткам 10374,37 грн. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками, у зв'язку з чим, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується розрахунку заборгованості за судовим штрафом 500 грн., фіксована частина та 602,85 грн., процентна складова суд зазначає наступне. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Згідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил, клієнт зобов'язаний сплачувати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, а також сплачувати комісію на умовах передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. За змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Аналізуючи вище вказані вимоги, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, неправомірно просить стягнути штраф як різновид неустойки у вигляді фіксованої суми визначеної при укладенні договору, що за своєю правовою природою протирічить положенням ст. 549 ЦК україни, оскільки штраф як різновид неустойки обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За таких обставин, суд вважає, що позов в частині стягнення штрафу вираженому у відсотковому обчисленні від суми заборгованості в розмірі 602,85 грн., підлягає до задоволення, а в іншій частині позову слід відмовити. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON], дійсно не виконала зобов'язання за договором від 11 січня 2013 року, а тому вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 1682,61 грн., заборгованості по процентам 10374,37 грн., та стягнення штрафу у розмірі 602,85 грн., підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що хоч позов задоволено частково, суд виходить з того, що при подачі позовної заяви позивачем було сплачено мінімальну суму судового збору, передбачену ЗУ «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню на користь позивача вся сума судового збору 1762 грн. На підставі вище викладенного та

Outcome: partial