Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення коштів обґрунтувавши його тим, що 30.05.2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» , від імені якого діяло відділення № 38 у м. Кіровограді було укладено договір - заява № 300131/55590/370-14 про банківський вклад (депозит) «Пенсійний», на 370 днів, в національній валюті, внаслідок чого він передав відповідачу на вкладний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 819 454, 71 грн., під 25,10% річних, на умовах Договору та Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит». 29.05.2015 року та 04.06.2015 року, позивач звертався до відповідача із письмовими заявами про повернення коштів, проте договірні зобов'язання відповідачем виконані не були. Проте, за станом на день розгляду справи, до суду надійшла заява позивача, відповідно до якої позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 37 043, 84 грн. Вважаючи порушеним майновий інтерес і право клієнта банку, позивач з даним позовом звернувся до суду. Позивач до суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, справу розглянути без його участі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, письмових заперечень на позов та заяву про розгляд справи без його участі до суду не надав. З урахуванням викладених обставин, відповідно до ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.05.2014 року між сторонами було укладено договір - заява № 300131/55590/370-14 про банківський вклад (депозит) «Пенсійний», на 370 днів, тобто до 04 червня 2015 року, в національній валюті, внаслідок чого позивач передав відповідачу, а відповідач, в особі відділення № 38 у м. Кіровограді прийняв від позивача на вкладний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 819 454, 71 грн., під 25,10% річних, на умовах Договору та Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит». Факт приймання відповідачем від позивача коштів підтверджується меморіальним ордером № 30120 від 30 травня 2014 року. Згідно з випискою по особовому рахунку за період з 30.05.2014 року по 04 червня 2015 року, вихідний залишок коштів на рахунку № [NUMBER] склав 843 045, 73 грн., з яких 819 454, 71 грн. - сума вкладу та 23 591, 02 грн. - нараховані проценти по вкладу, згідно з умовами договору. 29.05.2015 року та 04.06.2015 року, позивач звертався до відповідача із письмовими заявами про повернення коштів, проте договірні зобов'язання відповідачем не виконані. За час користування коштами Вкладу, протягом строку, визначеного п. 1 вказаного Договору банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 25,10% річних, які зараховуються Банком на відкритий у Банку рахунок (п.2 Договору). Після закінчення строку, визначеного у п.1 Договору - заяви, вклад повертається Вкладнику в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2. Основних умов (п.6 Договору). В подальшому, після сплати відповідачем на користь позивача суми вкладу, позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача проценти за користування коштами виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України, відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, а саме просив стягнути 37 043, 84 грн. процентів та 3 704, 38 грн. - 3 % річних. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.. 611 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки сторонами при укладені вказаних вище договорів були визначені розміри процентних ставок за користування коштами, а відтак відповідач за прострочені дні виплати коштів та безпідставного користування коштами позивача, повинен додатково сплатити позивачу проценти виходячи з обумовлених розмірів процентів в договорах. Тобто, відповідач повинен сплатити на користь позивача 30 993,35 грн. процентів за користування коштами позивача понад строк дії договору та 3 704, 38 грн. - 3 % річних. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи викладене та

Outcome: partial