Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON]звернувся 03.09.2015 року в суд з позовом до відповідача, [PERSON], про розподіл спільного майна подружжя. Вказував, що з 24.04.2010 року по 13.03.2015 року, за час шлюбу ними було придбано у спільну сумісну власність автомобіль марки RENAULT KOLEOS д/з ВН6501ЕО, 2012 року випуску, який зареєстрували на відповідачку з його правом користування. На даний час у них існує спір щодо поділу вказаного автомобіля. З урахуванням кінцевих позовних вимог від 19.01.2016 року просив постановити рішення суду, яким визнати автомобіль RENAULT KOLEOS д/з ВН6501ЕО, 2012 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] та в порядку його розподілу визнати за ним, [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину цього автомобіля. [PERSON], в особі представника позивача адвоката [PERSON], заперечуючи у первісному позові, надала до суду зустрічну позовну заяву від 07.04.2016 року, та у кінцевих позовних вимогах від 03.10.2016 року наполягала на визнанні, що до спільного сумісного майна та спільних зобовязань подружжя [PERSON] та [PERSON] належить: автомобіль RENАULT KОLЕОS д/з ВН6501ЕО, кредитні зобовязання за кредитним договором №1/1788260 від 31.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Креді [PERSON]»; поділити спільне сумісне майно та спільні зобовязання подружжя [PERSON] та [PERSON], залишивши у власність [PERSON] автомобіль RENАULT KОLЕОS д/з ВН6501ЕО, та залишивши за [PERSON] всі зобовязання визначені кредитним договором №1/1788260 від 31.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Креді [PERSON]»; присудити [PERSON] замість його частки в автомобілі RENАULT KОLЕОS д/з ВН6501ЕО, грошову компенсацію в розмірі 27272,5 грн. Підставою цьому зазначала те, що спірний автомобіль придбаний за кредитні кошти та перебуває у заставі ПАТ «Креді [PERSON]». Фактично ними як подружжям було внесено у рахунок придбання автомобіля лише 54545,00 грн., що складає 21,018% від вартості автомобіля. Відповідно грошова участь [PERSON] у цьому автомобілі становить 27272,5 грн. з урахуванням рівності часток подружжя у цій сумі. Тому, оскільки кредитні зобовязання по погашенню кредиту за автомобіль покладено на неї, вважає за необхідне присудити їй в натурі цілий автомобіль з грошовою компенсацію відповідачу [PERSON] за його частину у цьому автомобілі. В ході розгляду справи у суді представник позивача адвокат [PERSON] підтримав цей позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Одночасно зустрічний позов визнавав частково в частині стосовно визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. В інших вимогах зустрічного позову просив відмовити. Представник позивача по зустрічному позові адвокат [PERSON] на зустрічному позові наполягав у повному обсязі, а первісний позов визнав лише в частині вимоги про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Тому просив задовольнити зустрічний позов повністю, а первісний частково. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши письмові заперечення на позовні вимоги [PERSON], у яких вказувала, що всього подружжям [PERSON] було внесено спільних коштів у рахунок оплати вартості спірного автомобіля 54545,00 грн. У звязку з відсутністю коштів у сторін, нею були внесені її власні грошові кошти у розмірі 116422,50 грн. і надалі вона, як поручитель, у повному обсязі виконує взяті на себе зобовязання за договором поруки. Таким чином, твердження [PERSON] щодо купівлі спірного автомобіля за власні сімейні кошти у період проживання у шлюбі з [PERSON] є необґрунтованими. У звязку з вищенаведеним, просила відмовити у первісному позову у повному обсязі. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала. Представник ПАТ «Креді [PERSON]» у судові засідання не зявлявся, про причини неявки суду не повідомляв, заперечень до суду не надавав. Тому справу розглянуто у відсутність цього представника. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про таке. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 24 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Котовському району Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №16. Рішенням Котовського міськрайонного суду від 16 квітнря 2015 року, яке набрало законної сили 28 квітня 2015 року, шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі, сторони придбали автомобіль марки «RENAULT KOLEOS д/з ВН6501ЕО, 2012 року випуску. Так, згідно договору купівлі-продажу №2503/223, укладеного 25 жовтня 2013 року між ТОВ «Авто груп+» та [PERSON], останньою було придбано автомобіль марки «RENAULT KOLEOS д/з ВН6501ЕО, 2012 року випуску, за ціною 260000,00 грн., з передплатою грошової суми у розмірі 52000,00 грн. Для сплати решти суми вартості спірного автомобіля у розмірі 208000,00 грн., [PERSON] було взято кредит. Так, 31.10.2013 року [PERSON] уклала з ПАТ «Креді [PERSON]» кредитний договір №1/1788260, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 218004,80 грн. строком по 30.10.2020 року на купівлю транспортного засобу RENAULT KOLEOS. У якості забезпечення зобовязань [PERSON] за кредитним договором №1/1788260 від 31.10.2013 року, між ПАТ «Креді [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір поруки №Р1/1788263, відповідно до умов якого поручитель поручається перед банком відповідати за виконання зобовязань боржника. У якості першого внеску за придбання автомобіля сторони сплатили 52000,00 грн. спільних сумісних коштів, ще 2545,00 грн. було сплачено ними у період шлюбу, що не заперечується сторонами та підтверджується копіями квитанцій наявними у матеріалах справи. Інші грошові внески у якості погашення заборгованості по кредиту за автомобіль здійснювала поручителька [PERSON], що підтверджується копіями квитанцій наданими нею до справи (а.с.146-167). Також вказані обставини підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які свідчили, що за дорученням [PERSON] як колеги по роботі, неодноразово сплачували в банк надані нею кошти на погашення кредиту за автомобіль та другий примірник цих платіжних документів без відповідних підписів платника коштів повертали [PERSON]. В платіжних документах, що залишались у баку ставили підпис платника коштів у довільній формі. Також [PERSON] свідчив, що йому відомо про те, що з банку телефонували до [PERSON] і пропонували погашати борги по кредиту, оскільки у [PERSON], як молодої сімї не було таких коштів. Тому [PERSON] з власних коштів погашала і продовжує погашати цей кредит. При цьому суд бере також до уваги, що при дослідженні цих платіжних документів та їх копій наданих банком на запит адвоката [PERSON], [PERSON] не зміг підтвердити чи довести наявність у них власного підпису чи підпису його колишньої дружини [PERSON] у підтвердження його доводу про сплату погашення кредиту на придбання спірного автомобіля за кошти власної сімї Свідок [PERSON] будь-яких показів по сутті предмету спору не надала. Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до роз'яснень наданих у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Враховуючи, що спірний автомобіль був придбаний подружжям [PERSON] за час перебування у зареєстрваному шлюбі, подружжям були сплачені спільні кошти на перший внесок за автомобіль, тому суд приходить до висновку про визнання спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіля RENАULT KОLЕОS д/з ВН6501ЕО, 2012 року випуску. Також примаючи до уваги те, що кредитні кошти за кредитним договором були взяті [PERSON] в інтересах сім?ї на купівлю автомобіля, тому суд визнає їх спільним кредитним зобовязання за кредитним договором №1/1788260 від 31.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Креді [PERSON]». В своїй постанові по справі 6-38цс15 від 03.06.2015 року Верховний суд України дійшов висновку, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою. Як вже було зазначено вище, вартість автомобіля складає 260000,00 грн. (1%=2600). Сторонами було сплачено спільних сумісних коштів за автомобіль у розмірі 54545,00 грн. (54545,00 : 2600 = 21%). Оскільки інші грошові кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості за автомобіль вносилися та досі вносяться поручителем [PERSON], тому суд визначає частку кожного із сторін в цьому автомобілі у 27272,50 грн. або 10,5 %. При таких обставинах, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову, та визнання за [PERSON] права власності на 10,5% частин автомобіля RENAULT KOLEOS д/з ВН6501ЕО, 2012 року випуску. Згідно ч.ч.2,4 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Враховуючи, що частка [PERSON] у автомобілі є незначною та дорівнює 10,5%, автомобіль є неподільною річчю, спільне володіння та користування автомобілем є неможливим через розірвання подружніх стосунків та наявними спорами у сторін, те, що кредит був взятий на імя [PERSON], а банком не надано згоди на поділ між подружжям залишку оплати за кредитом, тому суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне виділити у власність [PERSON] автомобіль RENАULT KОLЕОS д/з ВН6501ЕО, 2012 року випуску, залишивши за [PERSON] всі зобовязання визначені кредитним договором №1/1788260 від 31.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Креді [PERSON]». Також суд бере до уваги те, що [PERSON] П зможе у майбутньому порушити питання про стягнення з [PERSON] коштів, сплачених нею як поручителем у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за придбання автомобілю. Враховуючи виділення автомобіля у власність [PERSON], суд відповідно до ст. 71 СК України присуджує [PERSON] замість його частки в автомобілі RENАULT KОLЕОS д/з ВН6501ЕО, 2012 року випуску, грошову компенсацію у розмірі 27272,5 грн.

Outcome: partial