Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на будинковолодіння. Заявлений позов обґрунтовував тим, що згідно рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів № 233 від 19.12.1989 р. за його батьком [PERSON] як головою колгоспного двору визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] Проте, батько у встановленому порядку не отримав свідоцтва про право власності на будинковолодіння та не зареєстрував права власності на нерухоме майно. Будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживали двоє членів: батько позивача та позивач, які мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, вони стали співвласниками домоволодіння по ? частині. Батько 21.03.2003 р. склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів позивачу. Після смерті 23.06.2006 р. батька позивач прийняв спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємець за законом першої черги - рідний брат позивача, який є відповідачем у справі, спадщину після смерті батька не прийняв і на неї не претендує. У зв'язку з відсутністю правоустановлюючого документу на домоволодіння нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тому просив визнати за ним право власності на вказане будинковолодіння з підстав належності ? частини на праві спільної сумісної власності як члену колишнього колгоспного двору та ? - у порядку спадкування за заповітом після смерті батька. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов визнав, проти його задоволення не заперечував, просив справу розглянути в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що спірне будинковолодіння [ADDRESS] мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Право власності на будинковолодіння зареєстроване не було. Станом на 1991 р. у дворі проживали двоє членів: [PERSON] - голова двору та його син - позивач [PERSON], які мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, вони стали співвласниками домоволодіння по ? частині. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння на даний час становить 210465 грн. Після смерті 23.06.2006 р. [PERSON] позивач прийняв спадщину, як єдиний спадкоємець за заповітом від 21.03.2003 р., відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Спадкоємець за законом першої черги - рідний брат позивача, який є відповідачем у справі, спадщину після смерті батька не прийняв і на неї не претендує. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на частку в спірному будинковолодінні на ім'я спадкодавця перешкоджає позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, за ним слід визнати право власності на будинковолодіння з підстав належності ? частини на праві спільної сумісної власності та ? - у порядку спадкування за заповітом після померлого батька. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved