Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач дочірнє підприємство «Кентавр ВТХ» (назву змінено на дочірнє підприємство «ДОМАСТЕР») 13.12.2013 р. звернувся до суду із зазначеними вимогами, просить на підставі ст.234 ЦК України визнати недійсним укладений 14.01.2008 р. із відповідачем [PERSON] договір комісії №2, оскільки сторони, укладаючи договір, не мали наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення цього правочину; договір укладено формально для обґрунтування наявності грошових коштів у дочірнього підприємства для подальшого укладення договору доручення із [PERSON] В судовому засіданні представник позивача Яровий Я.В. підтримав позовні вимоги дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити, зазначаючи, що у 2008 р. [PERSON] та [PERSON] були співвласниками групи компаній, у тому числі, дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ»; що на той час, директором закритого акціонерного товариства «Вента» була [PERSON], його власниками були [PERSON] та [PERSON]; директором спільного Українсько-Болгарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хмесіл лтд» був [PERSON], його власниками були закрите акціонерне товариство «Вента» та товариство з обмеженою відповідальністю «Консулткомм»; директором дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ» була [PERSON], його власником було товариство з обмеженою відповідальністю «Консулткомм»; директором товариства з обмеженою відповідальністю «Консулткомм» був [PERSON], його власниками були [PERSON] та [PERSON], тобто всі компанії є взаємопов'язаними та фактично належали двом фізичним особам: [PERSON] та [PERSON] Що у зв'язку із виробничою необхідністю та розширенням бізнесу [PERSON] та [PERSON] вирішили придбати додаткові приміщення для потреб господарської діяльності, у зв'язку з чим були проведені спільні збори засновників декількох компаній, на яких були прийняті відповідні рішення. Так, згідно протоколу №2 від 29.02.2008 р. спільних зборів засновників спільного Українсько-Болгарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хмесіл лтд», закритого акціонерного товариства «Вента», дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ» було вирішено прийняти участь в конкурсі приватизації нежитлового приміщення за адресо: [ADDRESS], 11/6, площею 188 кв.м., наділити повноваженнями [PERSON] підписати в якості довірителя договір доручення з повіреною [PERSON] в інтересах товариства «Вента» на приватизацію цього нежитлового приміщення, прийняти участь в конкурсі приватизації нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], площею 247,2 кв.м., наділити повноваженнями [PERSON] в якості довірителя підписати договір доручення з повіреною [PERSON] в інтересах підприємства «Кентавр ВТХ» на приватизацію нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] площею 247,2 кв.м., вирішили [PERSON] забезпечити фінансові кошти в сумі 1 767 500,00 грн., що відповідає 350 000,00 доларам США, для оплати авансових платежів по договорам дорученням згідно п.п.1.2, та 1.4 даного протоколу. А у зв'язку із відсутністю у підприємства «Кентавр ВТХ» та товариства «Вента» грошових коштів для укладення з [PERSON] договорів доручення та сплати відповідних завдатків готівкою [PERSON] та [PERSON] вирішили фінансувати ці договори з грошових коштів, які вони отримали від діяльності компаній, та з метою документального обґрунтування джерел походження коштів у товариств і було вирішено скласти формальні договори комісії про передачу необхідних грошових котів від фізичної особи-засновника - товариству «Вента» та підприємству «Кентавр ВТХ». Оскільки [PERSON] на той час була директором, як товариства «Вента», так і підприємства «Кентавр ВТХ», та не могла укласти договори комісії від свого імені, відповідач від себе, як від фізичної особи, склав фіктивні договори комісії із дочірнім підприємством «Кентавр ВТХ» та закритим акціонерним товариством «Вента», та відповідні розписки про передачу грошових коштів, надалі він склав фіктивний договір комісії №1, датований 14.01.2008 р., та розписку, датовану 3.03.2008 р., відповідно до якої директор товариства «Вента» [PERSON] начебто отримала грошові кошти в розмірі 200 000,00 доларів США, й згідно даного договору комісії №1 товариство «Вента» зобов'язувалось за дорученням [PERSON] здійснити для [PERSON] за його рахунок та від свого імені наступне: придбати нежитлове приміщення у м. Києві шляхом взяття участь в конкурсі/аукціоні приватизації площею 250 кв.м. та вартістю до 2 000 000,00 доларів США; надалі [PERSON] склав фіктивний договір комісії №2, датований 14.01.2008 р., та розписку, датовану 4.03.2008 р., відповідно до якої директор підприємства «Кентавр ВТХ» [PERSON] начебто отримала аванс в розмірі 150 000,00 доларів США, й згідно даного договору комісії підприємство «Кентавр ВТХ» зобов'язувалось придбати для [PERSON] за його рахунок та від його імені нежитлове приміщення у м. Києві площею до 250 кв.м., вартістю до 2 000 000 доларів США; надалі [PERSON], як уповноважена особа товариства «Вента», уклав від його імені з [PERSON] договір доручення, датований 3.03.2008 р.; згідно умов договору доручення №1 товариство «Вента» доручило [PERSON] здійснити певний комплекс дій, направлений на участь та перемогу товариства «Вента» у конкурсі/аукціоні щодо приватизації нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], 11/6, площею 188 кв.м., вартістю 1 600 000,00 доларів США; цього ж дня 3.03.2008 р. [PERSON] склала нотаріальну заяву про отримання від [PERSON], як представника товариства «Вента», авансу в розмірі 200 000,00 доларів США в рахунок договору доручення №1. Разом з тим, [PERSON], як уповноважена особа підприємства «Кентавр ВТХ», уклав від імені підприємства «Кентавр ВТХ» з [PERSON] договір доручення, датований 4.03.2008 р., яким підприємство доручило [PERSON] здійснити певний комплекс дій, направлений на участь та перемогу у конкурсі/аукціоні щодо приватизації нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], площею 247,2 кв.м., вартістю 1 600 000,00 доларів США; цього ж дня 4.03.2008 р. [PERSON] склала нотаріальну заяву про отримання від [PERSON], як представника дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», грошових коштів в розмірі 150 000,00 доларів США в рахунок договору доручення №2, тобто фактично грошові кошти в розмірі 150 000,00 доларів США та в розмірі 200 000,00 доларів США не передавались відповідачем [PERSON] директору підприємства «Кентавр ВТХ» [PERSON] на виконання договорів комісії, а одразу були передані [PERSON] на виконання договорів доручення. В судовому засіданні відповідач [PERSON], його представник [PERSON] заперечували проти задоволення вимог дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», посилаючись на пропущення позивачем строку звернення до суду. Суд, вивчивши надані докази, вислухавши учасників судового розгляду, вважає, що позов дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ» підлягає задоволенню з наступних підстав. Надані суду витяги Державної реєстраційної служби України з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ №528236, серії АВ №687526, серії АВ №528232, свідоцтво агенції з внесення до реєстру МЮ України №20130801101639/01.08.2013 р. свідчать про те, що станом на 2008 р. [PERSON] та [PERSON] були опосередкованими співвласниками дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ» через товариство з обмеженою відповідальністю «Консулткомм» (а.с.65-74). З наданого суду договору комісії №2, укладеного 14.01.2008 р. між [PERSON], громадянином Болгарії, (комітент) та дочірнім підприємством «Кентавр ВТХ» в особі директора [PERSON] (комісіонер) вбачається, що комісіонер приймає на себе зобов'язання за плату придбати для комітента нежитлове приміщення (а.с.11-12). Позивач дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», ставлячи питання про визнання недійсним зазначеного договору, свої вимоги обґрунтовує ст.234 ЦК України, відповідно до якої фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином, позивач посилається на те, що договір комісії №2 від 14.01.2008 р. є фіктивним, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, й зазначає, що його метою було документально обґрунтувати походження грошових коштів для укладення іншого правочину. Надані суду документи свідчать про те, що між дочірнім підприємством «Кентавр ВТХ» в особі директора [PERSON] (компанія) та [PERSON], громадянкою України, (повірений) було укладено договір доручення від 4.03.2008 р., за яким повірений прийняла на себе зобов'язання здійснити певний комплекс дії для участі компанії у конкурсі по приватизації об'єкту нерухомості та набуття на нього права власності (а.с.27-29). На виконання вказаного договору [PERSON], як представник компанії, передав [PERSON] аванс в розмірі 150 000,00 доларів США, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в заяві [PERSON], 4.03.2008 р. за реєстровим №924 посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.30) , й позивач в позовній заяві, його представник в судовому засіданні стверджують, що саме з метою обґрунтування походження зазначених коштів у дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ» і був укладений договір комісії №2 від 14.01.2008 р. та надана розписка директора підприємства «Кентавр ВТХ» [PERSON] про начебто отримання від [PERSON] суми коштів в розмірі 150 000,00 доларів США. Суд, враховуючи відсутність у сторін будь-яких належних документів стосовно отримання та подальшої видачі цих коштів, дійшов висновку, що грошові кошти по договору комісії №2 від 14.01.2008 р. фактично підприємству «Кентавр ВТХ» передані не були, виходячи з наступного. Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Нацбанку України №637 від 15.12.2004 р., передбачено, що підприємства здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами виключно через касу. Оформлення надходжень (видачі) готівки з каси оформлюється первинним документом - прибутковим або видатковим касовим ордером. При цьому передача грошових коштів по договору комісії №2 від 14.01.2008 р. від [PERSON] підприємству «Кентавр ВТХ» та передача такої ж суми коштів відповідачу [PERSON] від підприємства «Кентавр ВТХ» для внесення авансу по договору доручення від 4.03.2008 р. не було оформлено ані прибутковим касовим ордером, ані видатковим касовим ордером, що свідчить про те, що розрахунку по договору комісії №2 від 14.01.2008 р. не було здійснено, що, на думку суду, підтверджує фіктивність наміру досягнутих правових наслідків по договору комісії №2 від 14.01.2008 р. Відповідач [PERSON], стверджуючи в судовому засіданні, про укладення договору комісії №2 від 14.01.2008 р. з метою придбання нежитлового приміщення особисто для себе, так і не надав жодних пояснень, з якою метою ним, як представником дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», було укладено договір доручення від 4.03.2008 р. на придбання того ж приміщення, при цьому не для себе, а для використання його в господарській діяльності підприємства «Кентавр ВТХ», при цьому суд вбачає, що зі слів відповідача ним протягом одного дня, тобто 14.01.2008 р., було передано 150 000,00 доларів США дочірньому підприємству «Кентавр ВТХ» для придбання приміщень для себе згідно договору комісії №2 від 14.01.2008 р., після чого отримано таку ж суму коштів від дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ» для укладання від його імені договору доручення від 4.03.2008 р. з [PERSON] на придбання тих саме приміщень для дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ». Посилання відповідача [PERSON] на передачу ним грошових коштів директору підприємства «Кентавр ВТХ» [PERSON] за договором комісії №2 від 14.01.2008 р. і розписці до нього не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, не відповідає матеріалам справи, заперечується позивачем, а також не відповідає меті цього договору, за яким нежитлове приміщення повинно було бути придбане для [PERSON], а не для дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ». Факт того, що [PERSON] та [PERSON], як співвласники дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», мали на меті придбати нежитлове приміщення саме для компанії, а не для особистих потреб [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні у протоколі спільних зборів засновників спільного Українсько-Болгарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хмесіл лтд», закритого акціонерного товариства «Вента», дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ» №2 від 29.02.2008 р. (а.с.17-18). Так, на зборах були присутні товариство «Вента» в особі директора [PERSON], товариство «Хмесіл лтд» в особі директора [PERSON], фізичні особи [PERSON] та [PERSON], та збори вважаються повноважними; на збори запрошено директора товариства «Хмесіл лтд» [PERSON], порядок денний зборів: визначення переліку приміщень та учасників у конкурсі по приватизації Київської міської держадміністрації, забезпечення кредитування на приватизацію нежитлових приміщень, забезпечення фінансування авансових платежів на підготовку та участь у конкурсі по приватизації. Згідно протоколу №2 від 29.02.2008 р., що підписано [PERSON] та [PERSON], збори вирішили взяти участь в конкурсі приватизації нежитлового приміщення і наділити у зв'язку з цим [PERSON] повноваженнями на підписання, в якості довірителя, договору доручення з [PERSON] в інтересах дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», [PERSON] доручено забезпечити фінансові кошти для оплати авансових платежів по вказаному договору доручення. З чого суд вбачає, що [PERSON] та [PERSON], як співвласники дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», мали на меті виконати лише договір доручення від 4.03.2008 р. на придбання нежитлового приміщення для дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», про що і свідчать реальні дії цих осіб на його виконання, а саме: прийняття відповідного рішення на загальних зборах засновників та передання [PERSON] необхідного авансу, у той же час договір комісії №2 від 14.01.2008 р., за яким це ж приміщення начебто повинно було бути придбане для [PERSON], був складений лише для виду з метою обґрунтування походження готівкових коштів у дочірнього підприємства для подальшого їх передачі [PERSON] для виконання договору доручення від 4.03.2008 р. Зазначені обставини також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні показах [PERSON] та [PERSON], наданих слідчому СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, у якості свідків в ході досудового розслідування кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, із яких вбачається, що нежитлове приміщення повинно було бути придбане саме для дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», і саме з цією метою укладався договір доручення від 4.03.2008 р. і передавався відповідний аванс. У суду відсутні підстави не довіряти зазначеним показам [PERSON], [PERSON], оскільки будь-яких доказів в їх спростування в судовому засіданні здобуто не було. Відповідно до Узагальнень Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 р. (розділ «Правові наслідки вчинення фіктивного правочину») Верховний Суд України зазначив, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. При розгляді справ судді мають враховувати, що ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним. Суди повинні врахувати, що невиконання або неналежне виконання правочину не є підставою для визнання його недійсним (фіктивним). За матеріальним законом визнання недійсним фіктивного договору пов'язане з наміром сторін (його відсутністю) створити правові наслідки правочину. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. За своєю правовою природою фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч.5 ст.203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Суд, враховуючи викладене, ту обставину, що [PERSON] фактично не передавав грошові кошти в розмірі 150 000,00 доларів США згідно договору комісії №2 від 14.01.2008 р. та розписки до нього, оскільки сторони мали на меті придбати нежитлові приміщення не для [PERSON], а для дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ» згідно іншого аналогічного договору, а саме: договору доручення від 4.03.2008 р., на виконання якого [PERSON] фактично і передав вказані грошові кошти [PERSON], дійшов висновку, що договір комісії №2 від 14.01.2008 р. є фіктивним правочином, оскільки у сторін договору їх внутрішня воля не відповідала зовнішньому її прояву. В судовому засіданні відповідач [PERSON], його представник [PERSON], заперечуючи проти задоволення вимог дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ», посилаються на пропущення позивачем строку звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Надані позивачем докази свідчать про те, що дочірнє підприємство «Кентавр ВТХ» дізналося про своє порушене право у березні 2013 р., коли підприємству було висунуто вимогу повернути грошові кошти за договором комісії №2 від 14.01.2008 р., (повідомлення №14 від 6.03.2013 р. комітента про відмову від договору комісії №2 від 14.01.2008 р. та повернення грошових коштів, виданих на його виконання), позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 13.12.2013 р., тобто дочірнім підприємством «Кентавр ВТХ» не пропущено строку звернення до суду. Суд, враховуючи позовні вимоги, надане суду платіжне доручення, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід присудити 229,40 грн. судового збору, 120 грн. На підставі ст.234 ЦК України,

Outcome: approved