Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даною позовною заявою до відповідача де вказав, що відповідно до договору дарування укладеного 22 лютого 2007р. та посвідченого приватним нотаріусом Сокальського нотаріального округу Ковальчуком І.Т. та зареєстрованому в реєстрі №430, позивачі стали власниками земельної ділянки загальною площею 0,1201 га., яка розташована за адресою Львівська область, Сокальський район, смт. Жвирка, [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Земельна ділянка їм належить на праві спільної часткової власності по 1\\2 частки кожному, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18808682 від 11.03.2014р. та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18808995 від 11.03.2014р. Ними було проведено самочинне будівництво житлового будинку на земельній ділянці, яка призначення для індивідуального житлового гаражного і дачного будівництва, гаражу і сараю. Житловий будинок відповідно до відомостей технічного паспорту Комунального підприємства «Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації» складається: по першому поверсі: з холу - площею 47,3 м.кв., кухні площею -13,6 м.кв., їдальні площею - 15,7м.кв., вмивальні площею - 7,8 м.кв., санвузла площею - 8,4 м.кв., житлової кімнати площею - 16,6 м.кв., житлової кімнати площею 13,5 м.кв. по мансарді: холу площею - 48,3 м.кв., житлової кімнати площею - 14,1 кв.м., житлової кімнати площею - 15,9 м.кв., кладової площею - 2,3 м.кв., кладової 6,8 м.кв., санвузлу - 7,9 м.кв., житлової кімнати площею - 29,6 м.кв.. Незважаючи на виготовлений технічний паспорт на житловий будинок та будівництво житлового будинку на земельній ділянці, яка призначена для будівництва індивідуального житлового будинку, ними будівництво було проведено без дозволу про початок будівельних робіт та без затвердженої проектної документації а тому будинок вважається самочинним будівництвом і потребує узаконення. Просять суд визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на ? частки житлового будинку загальною площею 247,8 м.кв. у тому числі житлової 105,4 м.кв., що знаходиться за адресою Львівська область, Сокальський район, [ADDRESS] та за [PERSON] право спільної часткової власності на ? частки житлового будинку загальною площею 247,8 м.кв. у тому числі житлової 105,4 м.кв., що знаходиться за адресою Львівська область, Сокальський район, [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав у суд заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав в суд заяву в якій вказує, що позовні вимоги визнає, розгляд справи просять проводити без їх участі. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову представником відповідача, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. На підставі ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 02.09.2015р. встановлено, що житловий будинок за адресою Львівська область, Сокальський район, смт. Жвирка, [ADDRESS]. складається: по першому поверсі: з холу - площею 47,3 м.кв., кухні площею -13,6 м.кв., їдальні площею - 15,7м.кв., вмивальні площею - 7,8 м.кв., санвузла площею - 8,4 м.кв., житлової кімнати площею - 16,6 м.кв., житлової кімнати площею 13,5 м.кв. по мансарді:холу площею - 48,3 м.кв., житлової кімнати площею - 14,1 кв.м., житлової кімнати площею - 15,9 м.кв., кладової площею - 2,3 м.кв., кладової 6,8 м.кв., санвузлу - 7,9 м.кв., житлової кімнати площею - 29,6 м.кв.. Відповідно до звіту від 29.09.2013 р. наданого підприємством об»єднанням громадян «Гільдія інженерів технічного нагляду за будівництвом об'єктів архітектури» «Укрбудінжиніринг» встановлено, що житловий будинок за адресою Львівська область, Сокальський район, [ADDRESS] загальною площею відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливості його безпечної експлуатації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). У відповідності до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Разом з цим, згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у Справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що судовий захист права приватної власності громадян може, зокрема, здійснюватися шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності на майно. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване майно, суди зобов'язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. П.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» на підставі ч.3 ст.376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК). Крім цього, відповідно до п. 3.1. р.3 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24.06.2011р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 р. за № 830/19568 прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Відповідно до п.4 ст.26 та ст.27 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації; затвердження проектної документації, виконання підготовчих та будівельних робіт. В судовому засіданні встановлено, що позивачі згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18808682 від 11.03.2014р. та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18808995 від 11.03.2014р. є власниками земельної ділянки за адресою Львівська область, Сокальський район, смт. Жвирка, [ADDRESS]. Таким чином, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved