Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 48651 грн. 58 коп. На підставу своїх вимог посилається на те, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до банку та підписав заяву №б/н від 14.07.2006 року про приєднання до Умов та правил надання кредитних послуг в Приватбанку, в результаті чого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 22.03.2020 року відповідач має заборгованість по кредитному договору в розмірі 48651 грн. 58 коп., яка на даний час не сплачена, а тому позивач змушений звернутись із даною заявою до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором на зазначену суму. Представник позивача до початку розгляду справи подав до суду заяву в якій позов підтримав повністю, просив суд справу розглядати без участі представника позивача. Відповідач до судового засідання не з`явився, однак надіслав до суду відзив на позовну заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, а щодо суті позовних вимог зазначив, що позов задоволенню не підлягає через безліч невідповідностей, а саме: позивач не надав оригіналу кредитного договору, анкета-заява разом у мовами та правилами надання банківських послуг не може розцінюватись як стандартна форма кредитного договору, відсутні докази про видачу йому картки, позивачем було порушено його конституційна права в частині доступу до інформації на державній мові, термін позовної давності давно минув, а в розрахунках заборгованості не наведено конкретики. Представник позивача надав відповідь на відзив в якому вказав, що між позивачем та відповідачем був укладений договір приєднання і своїм підписом відповідач як позичальник приєднався до запропонованих йому банком умов та тарифів, а підписана відповідачем анкета-заява разом з умовами про надання банківських послуг, правилах користування карткою та тарифах є змістом кредитного договору. Відповідач користувався коштами, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали, а також частково сплачував заборгованість за договором, що свідчить про те, що йому було видано картку, оскільки такі операції неможливо проводити без наявності картки. Також відповідачем не було спростовано розрахунку заборгованості, не надано контр розрахунку, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Крім того, відповідачем при підписанні договору не заявлялось будь-яких заперечень щодо оформлення договору українською мовою, строк позовної давності не закінчився, оскільки кредитна картка видана позивачу має строк закінчення 11.2021 року, згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він був ознайомлений з умовами кредитування і щодо розрахунку заборгованості то позивач надає банківську виписку яка має статус первинного документу. Враховуючи викладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких доказів: Судом встановлено, що 14.07.2006 року [PERSON] було підписано заяву про відкриття рахунку та надання перерахованих послуг кредитної картки, сума кредитного ліміту 2000 грн. Базова процента ставка 36%. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Також у заяві зазначено, що відповідач ознайомився та згоден із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Відповідач виражає свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг , Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. До даної заяви банк додав умови і правила надання банківських послуг. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість\~\~\~ [PERSON] за кредитним договором №б/н від 14.07.2006 р. станом на 22.03.2020 року становить 48651 грн. 58 коп. та складається з наступного: 29188 грн. 28 коп. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 000 грн. 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту; 29188 грн. 28 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 000 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками, 000 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 9590 грн. 55 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625; 7079 грн. 82 коп. нараховано пені; 0 грн. 00 коп. нараховано комісії, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2292 грн. 93 коп. штраф (процентна складова). Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання\~розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у відповідача (згідно розрахунку) заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за тілом кредиту становить 29188 грн. 28 коп., а в поданому позивачем розрахунку у відповідача відсутня заборгованість за нарахованими відсотками та заборгованість за простроченими відсотками, то позов задоволенню частково на суму, що становить тіло кредиту. Така ж правова позиція міститься в Постанові Верховного суду від 01.08.2019 р. справа №704/1436/15-ц. Крім того, в розрахунку заборгованості наданому позивачем зазначено, що однією з складових частин суми боргу є заборгованість в розмірі 9590 грн. 55 коп., що є заборгованістю за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 (назва нормативно-правового акту не вказана, а тому суд вважає, що мається на увазі ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У поданому розрахунку позивач включив суму заборгованості за ст. 625 ЦК України до загальної заборгованості по умовам кредиту та не вказав яким чином здійснювався даний розрахунок, не вказав встановленого індексу інфляції та не вказав часу з якого проводились розрахунки, а тому суд вважає, що дана сума є не доведеною та стягненню не підлягає. Щодо вимог відповідача щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності, то суд зазначає, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції Верховного суду України Постанова від 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та Постанова від 18.06.2014 року справа №6-61цс14 перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Відповідно до наданої позивачем довідки про видачу кредитних карт строк перевипущеної кредитної картки, що видана [PERSON] - до 11.2021 року. Крім того, з розрахунків заборгованості, що містяться в матеріалах справи вбачається, що відповідачем періодично здійснювалось погашення заборгованості за кредитом, останній платіж здійснено 31.07.2019 року. Таким чином, оскільки останній платіж щодо сплати заборгованості було здійснено відповідачем 31.07.2019 року, строк дії кредитної картки не закінчився, а позов було подано до суду 24.04.2020 року, то суд приходить до висновку, що вимога про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial