Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Департаменту охорони здоровя Івано-Франківської обласної державної адміністрації в особі заступника директора департаменту охорони здоровя Івано-Франківської обласної державної адміністрації [PERSON] про визнання інформації про колектив хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ поширену заступником директора ДОЗ ОДА [PERSON] на медичній раді 10.02.2017 року недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право кожного працівника колективу хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ на недоторканість ділової репутації, зобовязання спростувати недостовірну інформацію про колектив хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ, поширену 10 лютого 2017 року на медичній нараді Івано-Франківської ОДКЛ за підсумками роботи лікарні в 2016 році. Позовні вимоги обґрунтував тим, що під час медичної наради по підведенню підсумків роботи Івано-Франківської ОДКЛ за 2016 рік заступник директора ДОЗ ОДА [PERSON] в присутності всього колективу ОДКЛ висловив претензії до роботи хірургічного відділення ОДКЛ в 2016 році та на зборах працівників медичного закладу заявив, що в нього є багаточисельні письмові скарги громадян області на працівників хірургічного відділення. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що позовна заява є необґрунтованою, вимоги позову заперечив та просив в задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що під час засідання медичної ради ОДКЛ 10.02.2017 рок оцінювалась діяльність ОДКЛ загалом, заступник директора департаменту [PERSON] претензій до роботи хірургічного відділення ОДКЛ не висловлював. Надав суду письмові заперечення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду дав покази в яких вказав, що він не був присутній на медичній раді, однак зі слів своїх співробітників знає, що [PERSON] говорив про велику кількість скарг на їхнє відділення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що зі слів своїх співробітників знає, що [PERSON] говорив про велику кількість скарг на їхнє відділення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що він не був присутній на медичній раді, однак зі слів своїх колег знає, що [PERSON] говорив про велику кількість скарг на їхнє відділення, які сказали на нараді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що він був присутній на медичній раді та чув, що [PERSON] говорив про велику кількість скарг, яка є на їхнєму відділенні, та заначив, що вказана інформація завдала йому моральних страждань, оскільки їхнє відділення працює належно та будь-яких скарг не поступало. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази, в яких вказав, що також був присутній на медичній раді та чув, що [PERSON] говорив про велику кількість скарг, яка є на їхньому відділенні. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Під час медичної ради по підведенню підсумків роботи Івано- Франківської ОДКЛ за 2016 рік заступник департаменту охорони здоровя ОДА [PERSON] в присутності всього колективу ОДКЛ висловив претензії до роботи хірургічного відділення ОДКЛ в 2016 році та на зборах працівників медичного закладу заявив, що в нього є багаточисельні письмові скарги громадян області на працівників хірургічного відділення. Обласний позаштатний дитячий уролог [PERSON] присутній на звіті ОДКЛ за 2016 рік не погодився з [PERSON], оскільки хірургічне відділення працює з перевантаженням, а показники роботи покращуються, в тому числі і за 2016 рік. Професору [PERSON] (зав. кафедрою дитячої хірургії ІФНМУ, обласному позаштатному дитячому хірургові) стало відомо, що письмових скарг на працівників хірургічного відділення ОДКЛ у ДОЗ ОДА немає, про що він доповів під час звіту про роботу хірургічного відділення ОДКЛ за 2016 p. Особисто відвідавши Департамент охорони здоровя Івано- Франківської ОДА з метою ознайомлення із скаргами на працівників хірургічного відділення ОДКЛ, [PERSON] переконався, що жодної скарги на працівників хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ у Департаменті немає. Протягом 2016 року із ДОЗ ОДА про наявність будь-яких скарг йому ніхто не повідомляв. Працівники хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ вважають, що за останні роки рівень надання хірургічної допомоги дітям у їхньому відділенні значно покращився, а неправдиві висловлювання [PERSON] є неприпустимими та ображають честь та гідність працівників відділення, що викликає обурення в працівників хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ. Протоколом зборів первинної профспілкової організації колективу хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ №1/17 від 10 березня 2017 року позивача призначено відповідальним представником колективу хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ для звернення з відповідними заявами про недопустимість безпідставного звинувачення медичних працівників хірургічного відділення ОДКЛ, представниками Департаменту охорони здоровя ОДА, що принижує їх честь та гідність (а.с.7-9). Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. З таким правом кореспондується обов'язок, визначений ст. 68 Конституції України про недопустимість посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати, передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 269, ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Як роз'яснив Пленум ВСУ в п. п. 6, 15 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред'явити орган цієї юридичної особи. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В справі, що розглядається поширення інформації мало місце під час медичної ради по підведенню підсумків роботи Івано-Франківської ОДКЛ за 2016 рік. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного . Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Інформація, що була розповсюджена відповідачем мала негативний характер та вказувала на неналежне виконання службових обов'язків колективу хірургічного відділення ОДКЛ. Судом на підставі доказів відповідача повинно бути перевірено чи відповідає негативна інформація дійсності, чи не містить вона оціночних суджень. Доведення того, що інформація є достовірною покладається на відповідача, однак відповідач жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували претензії до роботи хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ та наявність багаточисельних письмових скарг на працівників хірургічного відділення суду не надано. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які снували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Отже, негативна, недостовірна інформація, поширена відповідачем про колектив хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ, порушила право на недоторканість ділової репутації, оскільки спотворила та принизила оцінку діяльності хірургічного відділення. З боку громадськості та суспільства, ця оцінка перестала бути обєктивною, поставила під сумнів наявність у працівників хірургічного відділення необхідного досвіду роботи, дотримання колективом моральних та правових норм, створює враження вчинення колективом хірургічного відділення неправомірних дій при обслуговуванні населення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням наведеного з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 34, 68 Конституції України, п. п. 6, 15, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, ст. ст. 16, 23, 269, 277 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 84, 88 ЦПК України,

Outcome: approved