Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач в червні 2013 р. звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю [PERSON], в рахунок погашення заборгованості в розмірі 137141,07 гривень за кредитним договором № 14/13-951/2010 від 08.12.2010 року, що був укладений між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] В обґрунтування вимог позивач вказує, що 08.12.2010 р. між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 14/13-951/2010, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 157200 грн. Згідно п.2.2.4 Кредитного договору відповідач зобов»язалась забезпечити погашення кредиту за встановленим в кредитному договорі графіком. Згідно п.1.1 кредитного договору, відповідач зобов»язалась сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 21,9% річних за строковою заборгованістю та 24,9% річних у разі порушення зобов»язань за договором. Як зазначає позивач, позичальником [PERSON] неналежним чином виконувались умови кредитного договору № 14/13-951/2010 від 08.12.2010 року, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором в розмірі 81220,0 грн., заборгованість за простроченим кредитом - 40021,86 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 909,82 грн., заборгованість за простроченими процентами - 14989,39 грн. Згідно п.3.3.5 кредитного договору, у разі затримок погашення кредиту та сплати процентів, банк має право достроково стягнути наданий кредит, проценти. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та відповідачем [PERSON] було 08.12.2010 року укладено іпотечний договір, за яким останній передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 30,30 кв.м., житловою - 16,6 кв.м. Оскільки відповідно до умов кредитного та іпотечного договорів іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником основного зобов'язання, у випадку невиконання або неналежного визнання іпотекодавцем умов іпотечного договору, у інших випадках, передбачених законодавством, то позивач і звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про задоволення позову, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на не співмірність заявлених вимог та зазначеного позивачем розміру заборгованості, зазначила, що після подачі позову нею в рахунок заборгованості сплачено 30500 грн., що підтверджується квитанціями. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 08.12.2010 р. між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 14/13-951/2010, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 157200 грн., а [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит до 07.12.2015 року і сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21,9 процентів річних за строковою заборгованістю, 24,9 процентів річних у разі порушення позичальником зобов»язань. Згідно п.2.2.4 Кредитного договору відповідач зобов»язалась забезпечити погашення кредиту за встановленим в кредитному договорі графіком. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та відповідачем [PERSON] було 08.12.2010 року укладено іпотечний договір, за яким останній передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 30,3 кв.м., житловою - 16,6 кв.м., яка належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 20.08.2004 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий № 1832. Сторони оцінили вказаний предмет іпотеки в 393000 грн. Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] умов кредитного договору №14/13-951/2010 від 08.12.2010 року, в неї утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 05.06.2013 р. в розмірі 81220,0 грн., заборгованість за простроченим кредитом - 40021,86 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 909,82 грн., заборгованість за простроченими процентами - 14989,39 грн. Згідно п.3.3.5 кредитного договору, у разі затримок погашення кредиту та сплати процентів, банк має право достроково стягнути наданий кредит, проценти. В судовому засіданні безпосередньо факт на порушення умов договору та наявності заборгованості відповідачем не оспорювався. Згідно умов кредитного та іпотечного договорів іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником основного зобов'язання, у випадку невиконання або неналежного визнання іпотекодавцем умов іпотечного договору, у інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п.4.1.1 іпотечного договору у разі порушення боржником основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або боржнику письмову вимогу про усунення порушення. У вимозі зазначається стислий зміст порушених зобов»язань, вимога про виконання порушеного зобов»язання у 30-денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. На виконання вказаного 29.01.2013 р. позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором та попередження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимагаючи звернення стягнення на предмет іпотеки позивач вказує розмір заборгованості відповідача в розмірі 137141,07 грн. Відповідачем [PERSON] в судовому засіданні надано квитанції, про сплату заборгованості за кредитним договором, після подачі позову до суду на загальну суму 30500 грн. В той же час згідно умов іпотечного договору, сторони оцінили вказаний предмет іпотеки в 393000 грн., тобто предмет іпотеки в 3,5 разів дорожчий за суму боргу. З позовом про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором банк не звертався. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Пунктом 41 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» визначено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Виходячи з викладеного, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, вартість якого значно перевищує розмір заборгованості, є неспівмірним із визначеним позивачем розміром боргу, а тому такі вимоги не є справедливими та розумними і відповідно не підлягають задоволенню. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed