Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2007 року, договору купівлі продажу від 22.04.2011 року, частково недійсним договору купівлі-продажу від 05.11.2012 р., визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що ? частини домоволодіння № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді належала на праві власності бабусі позивача [PERSON], яка ще при житті склала заповіт на свого сина (батька позивача) [PERSON] ([PERSON]) Стефановича. 26 лютого 1995 року [PERSON] померла. [PERSON] ([PERSON]) Стефанович належним чином прийняв спадщину за [PERSON], так як вступив у володіння та користування спадковим майном, але належним чином не оформив своїх спадкових прав. 25 січня 2005 року [PERSON] помер. При житті [PERSON] заповіту не складав. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. Крім [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом є його рідний брат [PERSON], який в установлений законом строк відмовився від спадщини після смерті [PERSON] 10 березня 2006 року [PERSON] отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на частину належного його батька спадкового майна, зокрема на ? частину квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] 26.02.1995 р. [PERSON] ([PERSON]) Стафанович успадкував 1/2 частину домоволодіння № 40 по вулиці Стрільничій в місті Ужгород, але в нього не вистачало коштів для оформлення права на спадщину. 10 листопада 2014 року [PERSON] від свого брата [PERSON] довідався що рішенням суду від 19 жовтня 2007 року, яке набуло законної сили 29 жовтня 2007 року за [PERSON]А визнано право власності на вказане вище нерухоме спадкове майно. Право власності було належним чином зареєстровано 22 листопада 2007 року. Проте 03 березня 2008 року дане рішення суду першої інстанції було скасовано в зв'язку з ново виявленими обставинами. Достовірно знаючи про те, що в [PERSON] є спадкоємець першої черги за законом, на якого складено заповіт і який належним чином прийняв спадщину, [PERSON] звертається до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Такий факт встановлено на підставі рішення суду від 16 липня 2007 року. 10 грудня 2007 posy свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] видано [PERSON] Державним нотаріусом належним чином в момент видачі свідоцтва про право на спадщину не перевірено за ким зареєстровано спадкове майно та не було враховано той факт, що право власності на спадкове майно вже зареєстроване на підставі рішення суду за [PERSON] 19 червня 2008 року за апеляційною скаргою [PERSON] рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 липня 2007 року про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14 жовтня 2008 року заяву [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини залишено без розгляду. [PERSON] 19 квітня 2011 року реєструвала за собою право власності на спірне нерухоме манно та уклала договір купівлі-продажу на спірне нерухоме майно від 22 квітня 2011 року з [PERSON]. 05 листопада 2012 року [PERSON] уклала договір купівлі- дродажу з [PERSON]. В звязку з тим, що [PERSON] станом на 22 квітня 2011 року не була власником майна, так як зареєструвала це майно на підставі незаконно виданого свідоцтва про право на спадщину, то вважає, що вона не мала права його відчужувати. Реєстрацію права власності за [PERSON] на це спірне нерухоме майно ніхто не скасовував. Просить суд: -визнати, що померлий [PERSON] ([PERSON]) Стефанович належним чином в установлений законом строк прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла 26 лютого 1995 року та [PERSON] ([PERSON]) Стефановичу, який помер 25 січня 2005 року на момент смерті належала ? частина домоволодіння № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді; -визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 жовтня 2007 року, яке набуло законної сили 29 жовтня 2007 року. -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 10 грудня 2007 року, видане першою Ужгородською державною нотаріальною конторою [PERSON] на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду та скасувати державну реєстрацію права власності за вказаною особою. -визнати недійсними договір купівлі-продажу від 22 квітня 2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Угородського міського нотаріального округу [PERSON], договір купівлі-продажу від 05.11.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] згідно реєстру № 1172 та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину домоволодіння № 40 по вулиці Стрільничій в місті Ужгород на підставі цих договорів . -визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння № 40 по вулиці Стрільничній в м. Ужгороді. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що свідоцтво про право на спадщину від 10 грудня 2007 виданого першою Ужгородською державною нотаріальною конторою [PERSON] видано правомірно, а договір купівлі продажу від 22.04.2011 року та договір купівлі-продажу від 05.11.2012 р. укладені з додержанням всіх вимог законодавства. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Представник першої Ужгородської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Свідок [PERSON], що є дружиною [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що батьки [PERSON] були власниками домоволодіння № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді. Останні 5 років [PERSON], що є бабусею позивача проживала у батьків [PERSON] Будинок, № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді по заповіту переходив до двох синів. Після смерті [PERSON] половину будинку отримав [PERSON] Батько [PERSON] спадщини не прийняв. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача [PERSON] [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що ? частини домоволодіння № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді належала на праві власності [PERSON] Ще при житті [PERSON] уклала заповіт, відповідно до якого на випадок смерті заповіла належну їй ? частини домоволодіння, що знаходиться в м. Ужгороді по вул. Стрільничній, № 40, а також все інше майно, яке буде їй належати на день смерті своєму сину [PERSON]. 26 лютого 1995 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 270601 від 27 лютого 1995 р. За час життя [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку не прийняв. 25 січня 2005 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ФМ №155257 від 25 січня 2005 року. Твердження позивача про те, що [PERSON] залишила заповіт саме своєму сину, як зазначено в заповіті не підтверджено матеріалами справи, оскільки [PERSON] заповіла майно [PERSON], а відповідно до свідоцтва про народження сином [PERSON] є [PERSON] [INFO] Для встановлення факту, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, необхідно було звернутись до суду в порядку окремого провадження. Також, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що рішенням суду від 19 жовтня 2007 року за [PERSON] було визнано право власності на вказане вище нерухоме спадкове майно, оскільки відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 03.03.2008 р. рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 жовтня 2007 року по справі за заявою [PERSON] про визнання права власності шляхом встановлення факту прийняття спадщини було скасовано за нововиявленими обставинами. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26 червня 2009 року заяву [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини було залишено без розгляду. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Однак, позивачем не надано доказів того, що його батько [PERSON] вступив в управління та володінням спадковим майном по вул.Стрільничній 40, в м.Ужгороді, чи подав заяву на прийняття спадщини у встановленому законом порядку, а отже він не прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Тому в порядку спадкової трансмісії позивач не може прийняти спадщину через 20 років після смерті бабусі та оформити за собою ? частини домоволодіння по вул. Стрільничній, 40. У звязку з пропуском строків прийняття спадщини позивач та його батько [PERSON] втратили своє право на прийняття спадщини. Твердження свідка [PERSON], яка була заслухана в судовому засіданні про те, що спадкодавець [PERSON], останні 5 років проживала у сина по вулиці Бачинського, 56, суд не бере до уваги, оскільки свідок [PERSON] фактично переїхала жити на вулицю Бачинського тільки в 2002 році, а [PERSON] померла 26.02.1995 р. ? частина будівлі по вул.Стрільничній 40 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.04.2011 року продана відповідачу [PERSON] Ця частина будівлі належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.12.2007 року державним нотаріусом першої Ужгородської державної нотаріальної контори та зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м.Ужгород 19.04.2011 р. Законом передбачені окремі випадки витребування майна від добросовісного набувача. Так ст.388 ЦК України встановлено вичерпний перелік випадків, коли таке може бути витребуваним від добросовісного набувача, а саме: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В цьому списку відсутній випадок повернення майна набутого за відплатним договором. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.2 ст. 328\~ЦК України Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.. Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2014 р., у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2007 року, договору купівлі продажу від 22.04.2011 року, частково недійсним договору купівлі-продажу від 05.11.2012 р., визнання права власності на спадкове майно було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10.11.2014 р. рішення Ужгородського міськрайонного суду було залишено без змін. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2014 р. вже було встановлено, що за життя [PERSON] у встановленому порядку спадщину не прийняв. Також, даним рішенням встановлено, що [PERSON] залишила заповіт саме своєму сину не було підтверджено матеріалами справи, оскільки в заповіті [PERSON] вказала спадкоємцем [PERSON], а відповідно до свідоцтва про народження її сином [PERSON] є [PERSON]. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами , доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач в судовому засіданні, в порушення вимог\~ ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довів та не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. На підставі наведеного суд вважає, що позов є необґрунтований, не вмотивований та такий, що не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed