Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в порядку зворотної вимоги(регресу). Мотивує свої вимоги тим, що 29 грудня 2012 року на перехресті вулиці Героїв Сталінграду - вулиці Маліновського в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рейндж Ровер» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Крайслер 300С», р.н. [NUMBER], під керуванням власниці [PERSON] Дана дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення водієм [PERSON] п.п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «Рейндж Ровер» р.н. [NUMBER] було пошкоджено. 05 липня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «СК«ПРОВІДНА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 06/0645007/1050/12. Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1553578 від 02.03.2012 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Крайслер 300С», р.н. [NUMBER] була застрахована у ПАТ «ПРОСТО-страхування». Позивачем було сплачено на користь ПАТ «СК«ПРОВІДНА» за їх регресною вимогою страхове відшкодування у розмірі 17545 гривень 07 копійок. Позивач посилаючись на ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає що він як страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо останній не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач не повідомив позивача про настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а тому позивач вважає, що набув право вимоги до відповідача відшкодування майнової шкоди в порядку зворотної вимоги(регресу) у розмірі 17545 гривень 07 копійок. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Просив їх задовольнити. Зокрема зазначив, що відповідно до замовлення на сервіс № 54785 від 02 січня 2013 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рейндж Ровер» р.н. [NUMBER] становила 17545 гривень 07 копійок і саме зазначена сума була сплачена в порядку задоволення регресної вимоги ПАТ «СК«Провідна» в інтересах якої на підставі довіреності діяв уповноважений представник ТОВ «Аудиторська фірма «Фінанси-Право-Аудит». Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 29 грудня 2012 року на перехресті вулиці Героїв Сталінграду - вулиці Маліновського в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рейндж Ровер» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Крайслер 300С», р.н. [NUMBER], під керуванням власниці [PERSON] Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2013 року [PERSON] була визнана винною у адміністративному правопорушенні передбаченому ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «Рейндж Ровер» р.н. [NUMBER] було пошкоджено. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «СК«ПРОВІДНА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 06/0645007/1050/12. Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1553578 від 02.03.2012 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Крайслер 300С», р.н. [NUMBER] була застрахована у ПАТ «ПРОСТО-страхування». ПАТ «ПРОСТО-страхування» було сплачено на користь ПАТ «СК«ПРОВІДНА» за регресною вимогою останнього страхове відшкодування у розмірі 17545 гривень 07 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 23615 від 18 вересня 2013 року. Статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що учасник дорожньо-транспортної пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо останній не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд аналізуючи зазначені норми Закону вважає, що у ПАТ «ПРОСТО-страхування» виникло право вимоги до [PERSON] на відшкодування майнової шкоди в порядку зворотної вимоги(регресу) у розмірі 17545 гривень 07 копійок. Відповідачем не було суду надано доказів повідомлення ПАТ «ПРОСТО-страхування», як страховика протягом строку визначеного ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про настання дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що у передбаченій Законом формі та визначеному порядку відповідач [PERSON] не повідомляла ПАТ «ПРОСТО-страхування» про настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки як пояснив її представник вибула з території України, а після повернення жодних дій направлених на письмове повідомлення позивача не вчиняла. Посилання представника відповідача на ту обставину, що [PERSON] не порушувала обов'язків визначених п. 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», судом до уваги не береться. Зазначена правова колізія на яку посилався представник [PERSON], з приводу посилання позивача на норми які не містять підстав для задоволення вимог та відсутність права страховика подати регрес ний позов до особи яка не повідомила страхову компанію про настання пригоди, а лише зобов'язує осіб причетних до неї вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз'яснено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Виходячи з таких міркувань та з урахуванням вищезазначеної позиції Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд не бере до уваги посилання представника відповідача, вважаючи їх хибними та помилковими На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову повністю. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст.ст. 84, 88 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: approved