Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 01.02.1995 по 13.08.1996 перебував у трудових відносинах та був членом КСП «Батьківщина» Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Проте, при проведенні розпаювання землі та видачі 06.10.1995 року КСП «Батьківщина» Державного акту на право колективної власності на землю серії КР-3 №000012 його помилково не включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), хоча на той час він був членом КСП. Про зазначене дізнався випадково, коли звернувся з заявою до Богданівської сільської ради Знам`янського району про видачу сертифіката про право на земельну частку (пай), де отримав відмову та рекомендацію звернутися за вирішенням зазначеного питання до суду. Оскільки вирішити зазначене питання у позасудовому порядку не можливо, звернувся до суду з даним позовом. Просить визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», які в силу п.21 Перехідних положень земельного кодексу України вважаються комунальною власністю Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровограської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, позивачем подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, яке мотивовано тим, що про порушення свого права обізнаний не був, дізнався лише з листа Богданівської сільської ради 14.08.2019 року №555/02/06. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] позивача 01.02.1995 прийнято в члени КСП «Батьківщина» с.Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області. 13.08.1996 позивача виключено з членів КСП «Батьківщина» та звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Рішенням виконавчого комітету Богданівської сільської ради №43 від 26.05.1995 «Про розгляд заяви трудівників КСП «Батьківщина», розглянуто заяву працівників КСП «Батьківщина» про передачу земель в колективну власність і вирішено затвердити проект роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» та передати у колективну власність згідно додатку №1. Державний акт на право колективної власності на землю серії КР - 3 № 000012 , яким колективному сільськогосподарському підприємству «Батьківщина» Богданівської сільської ради передано у колективну власність землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видано 06.10.2015. З листа Богданівської сільської ради від 14.08.2019 за вих.№555/02-16 адресованого [PERSON] вбачається, що сільською радою було розглянуто його заяву щодо видачі сертифіката на земельну частку (пай). Встановлено, що на момент розпаювання земель колективної власності КСП «Батьківщина» та отримання підприємством Державного акта на право колективної власності на землю серії КР - 3 №000012 від 06.10.1995 позивач дійсно був членом КСП «Батьківщина», але його не включено до списку осіб, які були членами КСП. Однак сільська рада не наділена повноваженнями щодо включення громадян до списків членів колективного сільськогосподарського підприємств, а КСП «Батьківщина» на сьогоднішній день не існує, тому для вирішення питання щодо визнання права на земельну частку (пай) необхідно звернутися до суду. Одночасно у рішенні зазначено, що на території Богданівської сільської ради є не витребувані земельні частки (паї), за рахунок яких можливо реалізувати право на землю. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.9 ст.5 ЗК України (в редакції від 22.06.1993) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.22 ЗК України (в редакції від 22.06.1993) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. В судовому засіданні позивачем доведено та підтверджено належними доказами той факт, що на час паювання та одержання господарством КСП «Батьківщина» 06.10.1995 державного акта на право колективної власності на землю позивач перебував у членах КСП, однак до списку осіб, доданого до зазначеного державного акта, включений не був. Таким чином судом встановлено наявність у позивача суб`єктивного права на земельну частку (пай), про захист якого він просить. При цьому, суд відзначає наступне. Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. На пред`явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» та ст.71 ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі ст.ст.75,76 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд враховує, що саме з часу видачі державного акта на право колективної власності на землю позивач міг дізнатися про порушення свого права. З огляду на те, що право на позов у позивача виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений ст.71 ЦК УРСР, минув ще до набрання чинності ЦК України 2003 року, а тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви відповідачем. Однак, позивачем заявлено клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. В підтвердження своєї позиції представник позивача вказує, що він взагалі не був обізнаний про те, що його не було включено в списки осіб - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Про порушення свого права дізнався з листа Богданівської сільської ради від 14.08.2019 за вих.№555/02-16, після того як звернувся з заявою про видачу йому сертифіката на право на земельну частку (пай), однак йому відмовлено та рекомендовано вирішувати зазначене питання в судовому порядку. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку позовної давності позивачем. При цьому суд враховує і позицію відповідача про визнання позову. З огляду на викладене та враховуючи, що позивач на час паювання та одержання господарством КСП «Батьківщина» 06.10.1995 державного акта на право колективної власності на землю перебував в членах КСП, тобто мав право на земельну частку (пай), однак до списку осіб, доданого до зазначеного державного акта, включений не був, чим були порушені його конституційні права, з урахуванням визнання поважною причину пропуску позивачем строку позовної давності та з метою захисту його порушеного права, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved