Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач за первинним позовом звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1995 року з відповідачем по справі він знаходився у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано у 2015 році. Під час перебування у шлюбі у 1997 році сторонами була придбана квартира з спільні кошти, але після розірвання шлюбу відповідачка почала позивачу створювати перешкоди у користуванні спірною квартирою, в наслідок чого позивач був вимушений звернутись до суд з вказаним позовом. Відповідачем було надано зустрічний позов про поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням. Однак після чого 05.08.2019 року позивачем за зустрічним позовом було надано заяву про залишення її позову без руху та вирішення питання про повернення судового збору. В судове засіданні позивач не прибув, надав заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Це ж саме було зазначено і в статті 22 КпШС Української РСР, який діяв на час набуття нами у власність спірної квартири. У відповідності до частини 2 статті 370 ЦК України вважається, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Це ж зазначено і в статті 70 СК України. Так судом встановлено, що 24.07.1997 року відповідно до договору купівлі-продажу (а.с.3) у власність подружжям була придбана квартиру [ADDRESS] . З копії свідоцтва про шлюб (а.с.24) видно, що між позивачем та відповідачем у 1995 році було укладено шлюб. Відповідно до копії рішення Шосткинського міськрайонного суду від 22.12.2015 року (а.с.4) шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З довідки про склад сім`ї (а.с.5) видно, що позивач та відповідач зареєстровані в одній квартирі. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що право власності вище зазначеної спірної квартири повинно буди визнане по 1/2 частині за кожним з сторін по справі, а тому первинний позов доведено і він підлягає задоволенню. Згідно п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Отже позивачем за вторинним позовом було подано заяву про залишення її позову без розгляду то дане клопотання підлягає задоволенню. Заява в частині повернення судового збору підлягає відмовленню оскільки відповідно до п. 4 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). На підставі викладеного та,

Outcome: partial