Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача про встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності на нього за набувальною давністю. Позовні вимоги були мотивовані тим, що його бабусі [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, побудований у 1959 році і розташований в с. Губин Іванківського району Київської області по провул. Лісовому, 6. 28.10.2002 року [PERSON] померла. Спадкоємці першої черги батько позивача [PERSON] (помер 27.01.2008 року) та його брат [PERSON] (помер 26.08.2007 року) спадщину не приймали. Заповіту бабуся не залишила. Інших спадкоємців немає. Правовстановлюючі документи на житловий будинок та надвірні будівлі відсутні. Він (позивач) , з часу смерті бабусі ( 2002 року) добросовісно заволодів вищевказаним майном покійної і продовжує безперервно і відкрито володіти ним протягом 15 років, утримує будинок у належному стані, проводить ремонти, обробляє земельну ділянку. Просив ухвалити рішення, яким визнати факт належності [PERSON], яка померла 28.10.2002 року зазначеного домоволодіння та визнати за ним право власності на нього в порядку набувальної давності. 03.10.2017 року позивач змінив позовні вимоги і просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після померлого [PERSON], а також визнати за ним право власності на спадкове майно у виді зазначеного вище домоволодіння та земельної ділянки площею 2,066 га на території Горностайпільської сільської ради в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 26.08.2007 року. В обґрунтування змінених позовних вимог зазначив, що бабуся залишила за життя заповіт, яким усе своє майно заповіла своєму сину [PERSON], якому 14.11.2003 року Іванківською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 2,066 га на території Горностайпільської сільської ради (спадкова справа № 413/2003 р.). На житловий будинок свідоцтво про право на спадщину не видавалося. 26.08.2007 року [PERSON], який був зареєстрований в [INFO], помер в с. Дзвінковому Васильківського району Київської області, не залишивши заповіту. Він є єдиним спадкоємцем померлого за законом ст. 1266 ЦК України за правом представлення, так як його батько (рідний брат померлого) [PERSON], помер, не прийнявши спадщину. Про смерть дядька йому (позивачу) не було відомо, так як проживає в іншій місцевості у Васильківському районі Київської області, а дядько помер від нещасного випадку. У видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено Третьою державною нотаріальною конторою міста Києві, у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Вважає, що пропустив зазначений строк з поважних причин, так як померлий проживав у іншій місцевості, його ж робота повязана з постійними виїздами на ЧАЕС, і в інші області України, в т.ч. за межі держави. Як ліквідатор аварії на ЧАЕС, він має слабке здоровя, часто хворіє, потребує постійного лікування. З огляду на викладене позивач просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті дядька та визнати його право власності на його спадкове майно - домоволодіння в с. Губин по провул. Лісовому 6, на яке відсутні правовстановлюючі документи, тому нотаріус не зможе видати свідоцтво про право власності на це спадкове майно. У судове засідання 03.10.2017 року позивач та його представник не з*явилися. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно. Подав до канцелярії суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Горностайпільської сільської ради - у судове засідання не з*явився. Сільським головою подано заяву, у якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради, змінені позовні вимоги визнають. Суд, вивчивши докази, подані позивачем, приходить до висновку, що остаточні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до архівної довідки № М-62 від 22.08.2008 року, виданою заступником директора державного архіву Київської області Київської ОДА, у книзі реєстрації актових записів про шлюб за 1927 рік по с. Губин Чорнобильського району виявлено актовий запис № ч8 від 17.09.1927 року про шлюб [PERSON] та [PERSON]. Після одруження молодята взяли прізвище «Марченко». У подружжя народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується архівними довідками відповідно № М-61 від 14.08.2008 року та № 1080/01-43 від 01.09.2016 року. Актових записів про шлюб [PERSON] з [PERSON] в архівних документах не виявлено ( архівна довідка № М-60 від 14.08.2008 року). [PERSON], 28.10.2002 року померла 28.10.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-БК № 397891 від 29.10.2002 року. [PERSON] помер 26.08.2007 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 18.11.2016 року. Після його смерті в с. Дзвінкове Васильківського району Київської області спадкова справа Васильківською районною державною нотаріальною конторою Київської області не заводилась (довідка № 742/01-16 від 05.07.2017 року), як і за місцем його реєстрації в третій київській державній нотаріальній конторі ( довідка № 1049/01-16 від 08.08.2017 року). Не виявлено такої інформації і в спадковому реєстрі, що підтверджується інформаційною довідкою, сформованою 24.07.2017 року. [PERSON] помер 27.01.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 126515 від 09.07.2008 року. Позивач [PERSON] - є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії ДЧ № 080311 від 15.11.1957 року, і відповідно племінником [PERSON]. На звернення позивача ([PERSON]М.) державний нотаріус Іванківської районної державної нотаріальної контори Київської області 10.11.2016 року № 805/01-16 повідомила, що 14.11.2003 року свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку розміром 2,066 га після померлої [PERSON], отримав [PERSON] (спадкова справа № 413/2003). За даними сільської ради будинок, який рахується за [PERSON], ніким не оформлявся. Із спадкової справи № 413/2003 вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON], на користь якого за життя вона склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Горностайпільської сільської ради 04.01.2000 року. 14.11.2003 року [PERSON] отримав свідоцтво на право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2,066 га, яка знаходиться на території Горностайпільської сільської ради Київської області. 08.09.2017 року [PERSON] отримав письмову відповідь державного нотаріуса третьої київської державної нотаріальної контори № 1191/01-16, відповідно до якої повідомлено, що заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не може бути прийнято у звязку з пропуском строку прийняття спадщини (6 місяців з часу відкриття спадщини). З викладено вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], частково оформив спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до запису у погосподарській книзі виконкому Горностайпільської сільської ради № 12, особовий рахунок № 839 [PERSON] належить житловий будинок з по господарськими будівлями в с. Губин, провул. Лісовий, 6 Іванківського району Київської області. В цьому будинку вона була зареєстрована і проживала по день своєї смерті (довідки сільської ради № 401 та № 402 від 12.06.2017 року). З Технічного паспорта на зазначений житловий будинок вбачається, що він збудований у 1952 році, а решта господарських споруд протягом 1970-1989 років. Відповідно до положень чинного на той час ЦК УРСР 1963 року, Вказівок по порядку ведення по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року № 11/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки сільської ради, в т.ч. і виписки із по господарських книг. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] помер 26.08.2007 року. Після його смерті відкрилась спадщина. Заповіту він не складав. Єдиним спадкоємцем за законом другої черги після його смерті був його рідний брат батько позивача [PERSON], який помер 27.01.2008 року ( через 5 місяців після відкриття спадщини), тобто до закінчення 6-місячного строку прийняття спадщини, спадщини прийняти не встиг. Згідно зі ст. 1276 ЦК України «1. Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців». Позивач стверджує, що про смерть дядька він не знав, дізнався, лише коли подав до суду позовну заяву про визнання права власності за набувальною давністю на домоволодіння в с. Губин, яке належало бабусі [PERSON] Це твердження позивача ніким не спростовано і не оспорюється, відповідно суд приходить до висновку, що строк прийняття спадщини після смерті дядька ([PERSON]П.) пропущений ним з поважної причини (позивачу не було відомо про його смерть), а тому на підставі ч.3 ст. 1272 ЦК України доцільно визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідачем позовні вимоги визнано, таке визнання не порушує нічиїх прав, на даний час ніхто на спадкове майно не претендує, позивач є єдиним спадкоємцем, який претендує на спадкове майно після смерті [PERSON]. Як встановлено вище, [PERSON] прийняв спадщину та частково оформив свої спадкові права. Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені у листі від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: у разі, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину ( ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину ( ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ст. 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину ( ст. 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації ( ст. 1299 ЦК). У зв*язку з тим, що нотаріуси не мають можливості видати свідоцтво про право на спадщину позивачу на спадкове домоволодіння через відсутність правовстановлюючого документу на нього, позивач має право на захист цього права в суді. Із встановлених судом фактів, викладених вище норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визначення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове домоволодіння в порядку спадкування, оскільки судом беззаперечно встановлено, що спадкодавець позивача [PERSON] - прийняв спадщину після смерті [PERSON], якій, крім земельної ділянки, належало домоволодіння, розташоване в с. Губин по провул. Лісовому, 6, що підтверджено випискою сільської ради із по господарської книги. Отримавши свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, [PERSON] не оформив своїх спадкових прав на домоволодіння. Вказане право ввійшло до складу спадщини і після смерті [PERSON]. На даний час ніхто, крім позивача, на спадкове майно, в т.ч. домоволодіння, не претендує. Відповідно до ст. 41 Конституції України „кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 2,066 га на території Горностайпільської сільської ради, яка належала [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.11.2003 року, задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до розяснень, викладених у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати наступне. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» визначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, юрисдикційна діяльність суду не може підміняти собою функції, притаманні нотаріату. Третя київська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини щодо майна померлого [PERSON] через пропуск ним 6-місячного строку для звернення. Однак суд, вбачаючи підстави для задоволення, вважає за необхідне визначити позивачеві додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] в частині земельної ділянки. Документи, необхідні для оформлення спадщини в цій частині, у позивача є, вони додані ним до даного позову. Отже, у суду нема підстав своїм рішенням підміняти діяльність нотаріуса, та в судовому порядку вирішувати ті питання, які підлягають до вирішення в адміністративному порядку. На підставі наведеного, ст. 1223, 1258, 1261, 1269, 1270, 1272, 1298 ЦК України,

Outcome: partial