Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивачем [PERSON] подано до суду позов до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. Позовні вимоги мотивуються тим, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про проведення судового розгляду справи по суті у її відсутність, просить задовольнити позовні вимоги до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про день та час судовового розгляду справи по суті повідомлена належеним чином, заяви про відкладення, проведення у її відсутність судового засідання чи про причини неявки не подано. У судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Устинівської селищної ради Кіровоградської області не з`явився, про день та час судового розгляду справи по суті повідомлений належеним чином, заяви про відкладення, проведення у відсутність представника судового засідання чи про причини неявки не подано. Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно судової практики Європейського Суду з прав людини, при вирішенні майнових спорів, суди зобов`язані враховувати баланс між приватними та публічними інтересами. Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, особа вправі бути юридично необізнаною. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за №9 від 06 листопада 2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У цивільній справі за спірними між сторонами правовідносинами про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку підлягають застосуванню правові норми ЦК УРСР, 1963 року. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.153 ЦК України, 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу житлового будинку від 04 серпня 2001 року, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрованого на Долинській товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості», згідно з протоколом відкритих біржових торгів від 04 вересня 2001 року, який не підлягає нотаріальному посвідченню, продавець [PERSON] продала покупцю [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , інвентаризаційна вартість нерухомого майна становить 14386.00 грн. За договором купівлі-продажу продавець [PERSON] отримала від покупця [PERSON] за нерухоме майно 2000.00 грн. та передала їй у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, 1963 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР, 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» за №3 від 28 квітня 1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна 04 серпня 20001 року вбачається, що цей договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Долинській товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості», згідно з протоколом відкритих біржових торгів від 04 вересня 2001 року, який не підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. До 01 січня 2013 року право власності на нерухоме майно не підлягало державній реєстрації. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Право власності на нерухоме майно набуто [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, який проведено, як біржову операцію між продавцем [PERSON] покупцем [PERSON] . Відповідно до реєстраційного посвідчення Устинівської дільниці №8 Олександрійської МБТІ від 06 вересня 2001 року, вчиненого на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 серпня 2001 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 серпня 2001 року. Проведена державна реєстрація 06 вересня 2001 року в Устинівській дільниці №8 Олександрійської МБТІ права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яку [PERSON] набула за договором купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрованого на Долинській товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості», згідно з протоколом відкритих біржових торгів від 04 вересня 2001 року, який не підлягає нотаріальному посвідченню, є підтвердженням визнання державою за [PERSON] права власності на нерухоме майно, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закон України «Про товарну біржу» надавав право членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. У Законі України «Про товарну біржу» не передбачено правових наслідків у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Таким чином, у спірних правовідносинах між сторонами відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, як такого, що не відповідає вимогам Закону України «Про товарну біржу». Оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, яка підтверджується письмовими доказами та матеріалами справи, умови угоди її сторонами виконано в повному обсязі, яку не було нотаріально посвідчено відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» , позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За заявою позивача [PERSON] судові витрати не стягуються (не відшкодовуються) на його користь з другої сторони.

Outcome: approved