Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач в січні 2018 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що останній не проживає в ній без поважних причин з 2001 року, відповідач взагалі не цікавиться спірним житлом, будь-яких обов'язків по утриманню житла не несе. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 49, 54, 55), причини неявки не повідомив. Третя особа - [PERSON] також не з'явився, про час, дату та місце розгляд справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник третьої особи - Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради також не з'явилися, до суду направили заяву про розгляд справи в їх відсутності. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників справи, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенню ст.ст. 280-282 ЦПК України та ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Спірні правовідносини регулюються ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 62/100 ідеальних частни квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину, яке зареєстроване в Спадковому реєстрі 19.12.2017 року за номером: 61766769, право приватної власності згідно якого зареєстрване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2017 року за № 24034637. (а.с. 7-12). Згідно довідки КП «ВЖРЕП №1» Житомирської міської ради за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON] та [PERSON](а.с. 15). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Відповідач по справі у вказаній квартирі не проживає з 2001 року.Факт непроживання відповідача в спірній квартирі з цього часу стверджується актами КП «ВЖРЕП №1» Житомирської міської ради від 16.01.2018 року, що приймається як достовірний доказ. (а.с.16). Доказів в судовому засіданні про наявність відповідачу перешкод в користуванні житлом не надано. Передбачених законом випадків збереження за ним права користування квартирою не встановлено. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, усунувши із судового розгляду все, що не має значення для вирішення справи по суті, дослідивши докази в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України,ст. ст. 4, 12, 81, 89, 206, 247, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved