Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 1 045 грн., заподіяної в результаті порушень Правил дорожнього руху України, відповідно постанови серії 1АВ № 00170263 від 13.06.2020 р., та судових витрат у розмірі 908 грн., та стягнення з Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві у відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. та судових витрат 1 362 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що відповідно договору купівлі-продажу від 01.04.2020 року № 7384 відповідач [PERSON] набув право власності на належний позивачу автомобіль марки Фольксваген Кадді, 2016 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який згідно договору комісії від 01.04.2020 року № 7384 був реалізований ТОВ «Автоплюс К». Відповідач не виконав вимоги ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» та постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 щодо необхідності зареєструвати належний йому транспортний засіб протягом десяти діб після придбання автомобіля, та така перереєстрація на нового власника проведена лише 11.12.2020 року, тобто через вісім місяців після купівлі. За цей період відповідачем допущено ряд порушень Правил дорожнього руху України, в тому числі перевищення швидкості, яке мало місце 13.06.2020 року, 31.10.2020 року, за що позивача, як власника автомобіля двічі притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі по 510 грн. за кожне правопорушення, які були ним сплачені разом з послугами банку. Позивач зазначає, що отримавши постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності він відразу написав адміністративний позов до суду про скасування постанови, при цьому сплатив судовий збір у розмірі 908 грн. В ході вирішення питання по суті позов не було задоволено. На рішення Бердичівського міськрайонного суду він написав апеляційну скаргу до Сьомого адміністративного апеляційного суду, за що також ним було сплачено судовий збір в сумі 1 362 грн. Оригінали квитанцій знаходяться в матеріалах справи № 640/14498/20. Через протиправну поведінку відповідача він зазнав збитків у розмірі 1 045 грн., які відповідач повинен відшкодувати відповідно до ст. 22 ЦК України. Позивач вказує, що про факти порушення [PERSON] вимог закону щодо недотримання строків перереєстрації транспортного засобу ним неодноразово повідомлялося Управління патрульної поліції у м. Києві. При цьому у зверненні від 11.12.2020 року наводилися не лише обставини вчиненого проступку та необхідність притягнення винного до адміністративної відповідальності, а й цитувалися визначена діючим законодавством відповідальність за вичинене порушення, приклади Верховного Суду викладені у постанові від 13.03.2020 року. Проте його законні вимоги не лише не були почуті, а й цинічно проігноровані. В листі Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 24.12.2020 року зазначено, що за результатами перевірки ознак кримінального правопорушення не виявлено, хоча при цьому він повідомляв про вчинення адміністративного проступку, тому цей лист розцінює як приниження його честі та гідності. Друге його звернення від 04.01.2021 року також залишилося без реагування. Безвідповідальна протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень призвела не лише до безкарності винної особи, яка двічі вчинила адміністративні проступки та заподіяла йому матеріальні збитки, а також до приниження його честі, гідності, ділової репутації, як особи, та моральних страждань. Також патрульною поліцією не було роз`яснено йому право на звернення до них із повідомленням, що зазначеним автомобілем керує інший громадянин для скасування постанови про адміністративну відповідальність. У листі від 15.01.2021 року управлінням поліції вказується, що на час його повторного звернення транспортний засіб перереєстровано, тому підстав для притягнення винної особи до відповідальності не має. Проте факт вчинення проступку тривав майже рік. Тому Дніпровське УП ГУ НП у м. Києві повинно компенсувати йому моральні страждання, які оцінює у розмірі 3 000 грн. Ухвалою суду від 09.07.2021 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 33, 34). Відзив на позов від відповідача Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві до суду не надходив. Ухвалою суду від 19.11.2021 року позов [PERSON] , відповідно положень ст. ст. 175, 187 ЦПК України, було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 39). 22.11.2021 року до суду на виконання ухвали про усунення недоліків позову позивачем подані письмові пояснення (а.с. 41). Ухвалою суду від 23.11.2021 року продовжено розгляд справи (а.с. 43). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] отримав копії ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копіями позовної заяви з додатками 09.09.2021 року, однак станом на час ухвалення рішення у справі своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався (а.с. 38). Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 01.04.2020 року між ТОВ «Автоплюс К», як комісіонером, та позивачем [PERSON] , як комітентом, було укладено договір комісії № 7384 щодо продажу належного позивачу на праві власності автомобіля марки Фольксваген Кадді, 2016 року випуску, номерний знак [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.04.2020 року № 7384, укладеного між ТОВ «Автоплюс К» та [PERSON] , і акту огляду реалізованого транспортного засобу № 6332/20/007384 від 01.04.2020 року, вказаний автомобіль марки Фольксваген Кадді, 2016 року випуску, номерний знак [NUMBER] , був придбаний відповідачем [PERSON] (далі - автомобіль, а.с. 4, 6). За вимогами ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. N 1388 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 р. N 1371 (у редакції, що була чинною на час придбання відповідачем [PERSON] автомобіля позивача), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. За відомостями з повідомлення Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 15.02.2021 року, транспортний засіб марки Фольксваген Кадді, державний номер [NUMBER] , перереєстровано на нового власника 11 грудня 2020 року з подальшою зміною державних номерних знаків (а.с. 7). 13.06.2020 року інспектором ДПП Грицун О.Ю. було винесено постанову серії 1АВ № 00170263 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України, відповідно якої позивача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. за те, що в червні 2020 року о 14 год. 15 хв. за адресою Р01 Київ-Обухів 30+110 особа, яка керувала транспортним засобом Фольксваген Кадді, номерний знак [NUMBER] , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 34 км/год, чим порушила пункт 12.9 (б) Правил дорожнього руху України (а.с. 14). У цій постанові з посиланням на ст. 308 КУпАП зазначено, що у разі несплати штрафу у строк, установлений частиною другою ст. 300-1 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 510,00 грн. Відповідно квитанції № 295 від 30.09.2020 року за вищевказаною постановою серії 1АВ № 00170263 про накладення адміністративного стягнення позивач сплатив 510,00 грн., також сплатив 25,00 грн. за переказ коштів, згідно квитанції № 295/КЗ від 30.09.2020 року (а.с. 15). 31.10.2020 року інспектором ДПП Полонською А.В. було винесено постанову серії 1АВ № 01073131 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України, відповідно якої позивача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. за те, що в 31.10.2020 року о 09 год. 59 хв. за адресою м. Київ, бул. Дружби народів, 27 особа, яка керувала транспортним засобом Фольксваген Кадді, номерний знак [NUMBER] , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 29 км/год, чим порушила пункт 12.9 (б) Правил дорожнього руху України (а.с. 16). Зі змісту рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2020 року у справі № 274/5369/20 за позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції м. Київ про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення встановлено, що 30.07.2020 інспектором ДПП Федорченком А.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України серії 1АВ № 00617192, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 225,00 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за те, що позивач, керуючи транспортним засобом Фольксваген Кадді, н.з. [NUMBER] , перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 26 км/год, чим порушив пункт 12.9 (б) Правил дорожнього руху України (а.с. 17-19). Позивач оскаржував вказану постанову серії 1АВ № 00617192 про притягнення його до адміністративної відповідальності з посиланням на факт продажу автомобіля Фольксваген Кадді, н.з. [NUMBER] [PERSON] . При цьому у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2020 року у справі № 640/14498/20 залишено без задоволення апеляційну скаргу позивача та без змін рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.10.2020 року, яким було відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог про скасування вищевказаної постанови інспектора ДПП Грицуна О.Ю. від 13.06.2020 року серії 1АВ № 00170263 про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 20-27). При оскарженні зазначеної постанови позивач також посилався на обставини продажу ним автомобіля [PERSON] . Отже, встановлено, що відповідач [PERSON] протягом десяти днів після придбання 01.04.2020 року автомобіля позивача не перереєстрував транспортний засіб Фольксваген Кадді, н.з. [NUMBER] , на своє ім`я та така перереєстрація була проведена лише 11.12.2020 року, при цьому за вказаний період на позивача, як попереднього власника транспортного засобу, неодноразово були складені постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за порушення Правил дорожнього руху. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями частини 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За викладених обставин суд вважає, що з відповідача [PERSON] , як власника автомобіля, на користь позивача в порядку регресу слід стягнути сплачений позивачем штраф у розмірі 510 грн. та 25 грн. за послуги банку при перерахуванні коштів, сплачених за постановою від 13.06.2020 року серії 1АВ № 00170263 про накладення адміністративного стягнення, що підтверджується відповідно квитанціями № 295 від 30.09.2020 року та № 295/КЗ від 30.09.2020 року (а.с. 15). При цьому позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну в результаті порушень Правил дорожнього руху у розмірі 1045 грн. В додатках до позову [PERSON] зазначає копії чотирьох квитанцій, зокрема: квитанції № 295 та № 295/КЗ від 30.09.2020 року, квитанції від 05.01.2021 року та квитанції про сплату штрафу від 07.06.2021 року № 482 (а.с. 3). Додана копія квитанції від 05.01.2021 року є оплатою АТ «Укрпошта» коштів в сумі 73 грн. (а.с. 9). Натомість, позивачем у позові не наводиться обґрунтувань стосовно цільового витрачання цих коштів та матеріалами справи не підтверджується оплата якої саме кореспонденції здійснювалась по квитанції від 05.01.2021 р. У додатках до позову квитанція про сплату штрафу від 07.06.2021 року № 482 була відсутня, у зв`язку з чим судом постановлювалась ухвала від 19.11.2021 року про усунення недоліків позовної заяви. Позивачем у заяві від 22.11.2021 року повідомлено про те, що під час подачі позовної заяви ним у додатках помилково було зазначено, що надсилається копія квитанції № 482 від 07.06.2021 року, на даний час він не має змоги надати цю квитанцію до суду (а.с. 41). За правилами частин 1, 3 ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування позову позивач також вказує що ним сплачувався судовий збір в сумі 908,00 грн. за подачу адміністративного позову та судовий збір в сумі 1 362,00 грн. за подання апеляційної скарги до апеляційного адміністративного суду. Натомість, вказані кошти по сплаті судового збору відносяться до судових витрат та підлягали розподілу між сторонами у адміністративних справах, у зв`язку з чим при розгляді даного спору судом не вирішується питання про стягнення таких витрат з відповідача [PERSON] на користь позивача. За наведених обставин суд вважає, що в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] позов підлягає задоволенню частково, а саме з останнього на користь позивача слід стягнути кошти у розмірі 535 грн. (510 грн. + 25 грн.), що підтверджується квитанціями. В решті не надано доказів на доведення позову. Також позивач просить стягнути з Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві завдану моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. з посиланням на те, що принижено його честь, гідність, ділову репутацію, оскільки на його неодноразові повідомлення до Управління патрульної поліції у м. Києві та до Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві про факти порушення [PERSON] вимог закону щодо строків перереєстрації транспортного засобу та про необхідність притягнення винного до адміністративної відповідальності відповідного належного реагування не було, а надані відповіді лише спричинили моральні страждання. В частині позовних вимог до відповідача Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. При цьому, ст.ст. 46, 47 ЦПК України передбачено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом (ст. 81 ЦК України). На юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦК України). Згідно ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію», систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції. До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію», територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» №730 від 16.09.2015 року, утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, Головне управління Національної поліції у м. Києві. При цьому, вказаною постановою ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі Дніпровське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. Отже, на теперішній час визначений позивачем відповідач Дніпровське управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві не є юридичною особою, а є лише структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у м. Києві, яке є юридичною особою публічного права та відповідно наділене цивільною процесуальною правоздатністю та дієздатністю. Наведене свідчить про те, що позов заявлений до неналежного відповідача Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, що зумовлює необхідність відмови у задоволенні позову. Відповідно до положень ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Поряд із цим, у продовж всього часу перебування справи в провадженні суду, сторона позивача не зверталась до суду із клопотанням заміну неналежного відповідача та/або залучення іншого співвідповідача. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу між сторонами судових витрат з відповідача [PERSON] на користь позивача суд присуджує до стягнення судовий збір в сумі 908 грн. (а.с. 28). На підставі викладеного,

Outcome: partial