Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 08 листопада 2006 року між ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Дрогобицької філії та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 61016 згідно якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 59400,00 Доларів США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення 07 листопада 2009 року. Додатковим договором № 1 від 02 вересня 2010 року до кредитного договору № 61016 від 08.11.2006 року внесено зміни, а саме збільшено суму заборгованості по кредиту до 2011000,00 грн., та продовжено строк користування кредитними коштами до 07.09.2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «УКРІНБАНК» та майновим поручителем КП «Троянда», 03 вересня 2010 року та 20.10.2010 року було укладено іпотечні договори, згідно яких останній передав для забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 61016 від 08.11.2008 року земельну ділянку та нежитлові приміщення В порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 2306623,39 грн. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 27 червня 2013 року стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору із [PERSON] та КП «Троянда». На виконання вищевказаного рішення суду між ПАТ «Український інноваційний банк» та КП «Троянда» було досягнуто згоди щодо добровільної реалізації іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Однак, під час підготовки предметів іпотеки до реалізації, Банку стало відомо 30.05.2011 року постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2011 року Державною виконавчою службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції та 09.08.2013 року постановою про арешт майна та заборони на його відчуження, від 05.08.2013 року виданої відділом Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного уравління юстиції на все майно КП «Троянда» накладено арешт. Зазначені постанови про накладення арешту на майно, що перебуває в іпотеці Банку порушують майнові права ПАТ «Український інноваційний банк», тому позивач просить звільнити вищевказане майно з-під арешту. Представник ПАТ «Український інноваційний банк» в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився подав заяву про визнання позову та просив суд розглядати справу без його участі. Представник КП «Троянда» у судове засідання не з'явився подав до суду заяву, про те, що позов підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без участі представника. Представник відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Федурко Н.В. у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову, а згідно вимог п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 08 листопада 2006 року між ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Дрогобицької філії та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 61016 згідно якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 59400,00 Доларів США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення 07 листопада 2009 року. Додатковим договором №1 від 02 вересня 2010 року до кредитного договору № 61016 від 08.11.2006 року внесено зміни, а саме збільшено суму заборгованості по кредиту до 2011000,00грн. та продовжено строк користування кредитними коштами до 07.09.2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань КП «Троянда» передала відповідно до договорів іпотеки від 03 вересня 2010 року та 20 жовтня 2010 року земельну ділянку та нежитлові приміщення. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Проте, 30.05.2011 року постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2011 року Державною виконавчою службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції та 09.08.2013 року постановою про арешт майна та заборони на його відчуження, від 05.08.2013 року виданої відділом Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного уравління юстиції на все майно КП «Троянда» накладено арешт. Вищевикладені обставини підтверджуються відповідними інформаційними довідками з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданого представником позивача до суду. Зазначені постанови про накладення арешту на майно, що перебуває в іпотеці банку порушують майнові права Банку, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника є діями щодо звернення на нього стягнення. Згідно ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Із інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 03.09.2010 року та 20.10.2010 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Юзефівим О.Б. накладено заборони на відчуження майна згідно іпотечних договорів. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Згідно із ч. 4, 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, права іпотеки у ПАТ «Український інноваційний банк» виникли 03 вересня 2010 року та 20 жовтня 2010 року, а оскаржувані постанови були винесені у 2011 та 2013 роках, тобто після укладення ПАТ «Український інноваційний банк» договорів іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, державна виконавча служба згідно з вимогами вищевказаної статті не має правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги ПАТ «Український інноваційний банк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved