Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Банилівської сільської ради Вижницького району, про визнання права власності на спадкове майно. В позові вказував, [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить домоволодіння з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок літ. «А» - 1971 року побудови, житловий будинок літ. «Б» - 1927 року побудови, що знаходиться в [ADDRESS] вартістю 204159,00 грн.. Померла [PERSON] була його матір'ю, що підтверджується копією його свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 22.10.1952 року, виданого Банилівським ЗАГС . Крім нього, інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає, що також підтверджується зазначеною вище довідкою Банилівської сільської ради. Посилався на те, що своєчасно прийняв спадщину, оскільки зареєстрований за вказаною адресою з 1952 року та постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Звернувся у Вижницьку державну нотаріальну контору Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, де було заведено спадкову справу №143/2016 року. Не дивлячись на те, що своєчасно прийняв спадщину, спору відносно спадкового майна немає, державний нотаріус Вижницької державної нотаріальної контори Олійник Ю.М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №686/02-31 від 09.06.2016 року, якою відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] у зв'язку з тим, що не були надані документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказане спадкове нерухоме майно. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, а саме, на домоволодіння з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS], який належав [PERSON], яка померла , [INFO] року. Позивач в судовому засіданні позов підтримав просив його задовольнити в повному обсязі. Представник Банилівської сільської ради в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином, від нього поступила письмова заява про розгляд справи без його участі, позов визнав, щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем не заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 08.09.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить домоволодіння з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок літ. «А» - 1971 року побудови, житловий будинок літ. «Б» - 1927 року побудови, що знаходиться в [ADDRESS] вартістю 204159,00 грн., що підтверджується копією технічного паспорту інвентарний №1/82, виготовленого КП «Вижницьке районне бюро технічної інвентаризації» станом на 23.05.2016 року та копією довідки виконавчого комітету Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №518 від 03.06.2016 року . [PERSON] є матір'ю позивача, що підтверджується копією його свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 22.10.1952 року, виданого Банилівським ЗАГС . Крім нього, інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає, що також підтверджується зазначеною вище довідкою Банилівської сільської ради. Позивач своєчасно прийняв спадщину, оскільки зареєстрований за вказаною адресою з 1952 року та постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що також підтверджується вищевказаною довідкою Банилівської сільської ради. Звернувся у Вижницьку державну нотаріальну контору Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, де було заведено спадкову справу №143/2016 року, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44127330 від 09.06.2016 року, виданого Вижницькою державною нотаріальною конторою . Державний нотаріус Вижницької державної нотаріальної контори Олійник Ю.М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №686/02-31 від 09.06.2016 року, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] у зв'язку з тим, що ним не були надані документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказане спадкове нерухоме майно . Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У п.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до п.1 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не зареєструвала своє право власності на домоволодіння з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та свідоцтво про право власності на нього не отримала, позивач, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, який вчасно прийняв зазначену спадщину, змушений звернутися до суду з даним позовом. Таким чином суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 328, 392, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст524, 529 ЦК УРСР 1963 року

Outcome: approved