Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування поданого позову посилався на те, що предметом даної позовної заяви є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №7290, вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. 03 серпня 2017 року щодо стягнення з нього 185723,44 гривень за кредитним договором №DNXRRX60260089 від 08.03.2007 року. Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса, 08.03.2007 року між позивачем та Банком укладено Кредитний договір №DNXRRX60260089 від 08.03.2007 року, відповідно до якого Відповідачем надано Позивачу кредитні кошти. У лютому 2018 року Позивач дізнався, що 05.02.2018 р. постановою державного виконавця Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП№ 55615444 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса № 7290 від 03.08.2017 року про стягнення з позивача 185723,44 гривень згідно виконавчого напису нотаріуса з урахуванням: - залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5761,92 грн.; - залишку заборгованості за відсотками у розмірі 103153,76 грн.; - комісія у розмірі 1528,80 грн.; - пені у розмірі 66434,99 грн.; - штраф у розмірі 8843,97 грн.; - витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 3000,00 грн. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження ВП№ 55615444, щодо вчинення виконавчого напису №7290 від 03.08.2017 року, позивач вважає, що виконавчий напис № 7290 від 03.08.2017 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення грошових коштів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримувала від Відповідача та Позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений Відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог Відповідача до Позивача. Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» п. 13 роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальними нормативними актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Відповідачем надано нотаріусу Розрахунок заборгованості за договором №DNXRRX60260089 від 08.03.2007 року з урахуванням: - залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5761,92 грн.; - залишку заборгованості за відсотками у розмірі 103153,76 грн.; - комісія у розмірі 1528,80 грн.; - пені у розмірі 66434,99 грн.; - штраф у розмірі 8843,97 грн.; Отже, на підставі документів, наданих Відповідачем третій особі із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог Відповідача до Позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Із заявою про вчинення виконавчого напису Відповідач звернувся лише 03.08.2017 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги, так як право вимоги у банка виникло на наступний місяць після оформлення кредиту, що підтверджується випискою банка з рахунку боржника. Вказаний кредит він не брав та жодного разу не сплачував по вказаному договору кошти. Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, і Відповідачем пропущено строк, на протязі якого Відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] направив до суду пояснення в обґрунтування яких зазначив, що представником кредитора нотаріусу не було надано Умови і правила надання банківських послуг, Правила надання послуг, а також банківські тарифи за весь період кредитування, які в сукупності складають зміст кредитного договору та в яких викладена необхідна для вчинення виконавчого напису інформація, зокрема щодо встановлення та розміру неустойки (штрафу, пені) тощо. Також не надано засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Матеріали справи не містять достовірні докази які б підтверджували факт направлення письмової вимоги про наявність боргу, як і докази отримання листа позивачем або повернення, як не врученого. Таким чином, в розпорядженні нотаріуса не було усіх необхідних для вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості документів. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Виконавчий напис нотаріусом було вчинено 03.08.2017 року, в той же час, як передбачено ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до виконавчого напису від 03.08.2017 року виданого приватним нотаріусом Бондар І.М. про стягнення з нього 185723,44 грн. за кредитним договором №DNXRRX60260089 від 08.03.2007 року на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 16.04.2007 року по 03.08.2017 року, що становить 3761 днів, отже поза межами позовної давності. Крім того, пеня та інші штрафні санкції є видом цивільно-правової відповідальності, що узгоджується з принципами ст. 549 ЦК України, а отже їх своєчасне застосування за одне й те саме правопорушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Таким чином виконавчий напис нотаріуса вчинений щодо стягнення заборгованості, яка носить спірний характер, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене, просить суд провести судове засідання без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася. Направила до суду заяву про розгляд справи без її участі та пояснення на позов в яких зазначено, що позивач лише вказує в позовній заяві, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує суми, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Але помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були припущені нотаріусом за змістом Постанови пленуму ВСУ №2 від 31.01.1992 року, не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такою підставою, як роз`яснив Верховний суд, може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший розмір його. Таким чином, тільки один той факт, що позивач не заперечує існування реального боргу, вказаного у виконавчому написі, є підставою для відмови в позові. Щодо відсутності безспірності зазначила, що вимогами законодавства наведений вичерпний перелік документів, які обумовлюють можливість вчинення виконавчого напису, якими є оригінал кредитного договору та виписка по рахунку боржника та які були надані їй банком разом з відповідною заявою. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності нотаріус не зобов`язаний. Розділом Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» передбачено, що для одержання виконавчого напису на кредитних договорах, за якими боржника допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згадані вище документи, які є підставою для вчинення виконавчого напису, були подані їй стягувачем КБ «Приватбанк», та міститься у відповідній справі, а отже виконавчий напис був вчинений за наявністю всіх передбачених документів, тобто з суворим дотриманням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом №296/5 від 22.05.2012 року Міністерства Юстиції України, щодо безспірності заборгованості. Стосовно строків давності, зазначила, що відрахування нотаріусом строку вчинення виконавчого напису може здійснюватись з дати направлення кредитором боржнику вимоги про усунення порушень. Згідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони мають здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. В даному випадку, в кредитному договорі не перебачений строк його дії, тобто він укладений на невизначений час. Отже, сторони мають здійснити свої права та обов`язки за загаданим вище договором в будь-який час. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, в разі, якщо договір, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, був укладений на невизначений строк, як в даному випадку, в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі - й право на примусове стягнення боргу у будь який час, та це право виникає в нього кожного наступного дня протягом дії договору. У вказаному випадку це право кредитора виникає незалежно від строку виконання зобов`язання передбаченого договором, яке не треба плутати зі строком дії договору. Отже, в разі визначення у відповідному договорі строку його дії, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у підпунктах 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку з моменту закінчення строку дії договору. В разі, якщо строк дії договору не визначено, тобто якщо договір був укладений на невизначений строк - з моменту настання права вимоги, тобто направлення боржнику вимоги про усунення порушень, копія якої разом з описом вкладення та квитанцією про оплату послуг поштового зв`язку, надана нотаріусу. Отже, виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства, а посилання позивача в позовній заяві на необхідність визнання його таким, що не підлягає виконанню, не заслуговують на увагу. Представник третьої особи Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилася, направивши до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Рішення просить винести на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази надані в обґрунтування доводів сторін, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.03.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №DNXRRX60260089, за умовами якого позичальник отримав кредит в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 65). 03.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 7290, щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів за кредитним договором №DNXRRX60260089 від 08.03.2007 року, укладеним між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі: залишок заборгованості за тілом кредиту - 5761,92 грн., залишок заборгованості за відсотками - 103153,76 грн., комісія - 1528,80 грн., пеня - 66434,99 грн., штраф - 8843,97 грн., витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3000,00 грн. Строк, за який проводиться стягнення: з 08.03.2007 року по 22.06.2017 року. 05.02.2018 року Покровським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на підставі виконавчого напису №7290 було відкрито виконавче провадження ВП № 55615444. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Однак, виконавчий напис від 03.08.2017 року вчинено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу поза визначеним законом трирічним строком, оскільки у виконавчому написі строк, за який проведено стягнення, визначено з 08.03.2007 року по 22.06.2017 року, що є порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат». Вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не взяв до уваги строк, за який проводиться стягнення - 10 років 3 місяці 14 днів, а саме з 08.03.2007 року по 22.06.2017 року, тобто, поза межами передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічного строку, а також виписку розрахунку заборгованості за договором №DNXRRX60260089 від 08.03.2007 року, укладеним між ПриватБанком та [PERSON] станом на 22.06.2017 року, з яких вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахував заборгованість, починаючи з 08.03.2007 року. Аналізуючи надіслані приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. документи, на підставі яких нею було вчинено оспорюваний виконавчий напис, суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 03.08.2017 року за відсутності належних та допустимих доказів підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] за кредитним договором №DNXRRX60260089 від 08.03.2007 року, оскільки, як вбачається з виписки з розрахунку боржника за кредитним договором №DNXRRX60260089 від 08.03.2007 року, укладеним між ПриватБанком та [PERSON] станом на 22.06.2017 року, в розрахунок включено пеню, яка нарахована поза межами річного строку. Крім того, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, приватний нотаріус не звернув належної уваги на те, що письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №DNXRRX60260089 від 08.03.2007 року, не містить ні вихідного номера, за яким така вимога була зареєстрована, ні дати її відправлення боржнику. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до частини 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, позивач має право на відшкодування відповідачем понесених витрат щодо судового збору, сплаченого за подання позову в розмірі 1887,24 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved