Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Берегівської міської ради, про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення. В обгрунтування позовних вимог вказав, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №165131 від 26.04.2019 року, [PERSON] набув право власності на об`єкт житлової нерухомості, а саме квартиру, реєстраційний номер: 1820342721102, загальною площею 38,96 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Право власності набуто в порядку іпотечного застереження на предмет іпотеки згідно Іпотечного договору №0605/0308/71-002-Z-1, посвідченого17 березня 2008 року приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Секереш Н.В., за №1705, Договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченого 11 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В., за реєстровим номером 5, згідно якого, в іпотеку передано нерухоме майно: квартиру загальною площею 38,96 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ., який укладено між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] , код [NUMBER] , з метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №0605/0308/71-002 від 17 березня 2008 року. Разом з нею в цій квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які знятися з реєстраційного обліку добровільно не хочуть, тому він змушений був звернутися до суду заяву про виселення відповідачів, які порушують його право. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву згідно якої просив слухати справу за його відсутності, позов підтримує повністю та просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, згідно поданого відзиву просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у ньому. З-за таких обставин, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №165131 від 26.04.2019 року. З листа відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області від 11.11.2019 року та листа Центру надання адміністративних послуг Берегівської міської ради №925 від 04.11.2019 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , значаться на реєстраційному за адресою: [ADDRESS] . На неодноразові звернення позивача про добровільне зняття з реєстраційного обліку відповідачі не реагують, чим створюють перешкоди для здійснення [PERSON] прав власника квартири. Згідно ч. 1ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. ч. 1, 3ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Із змісту ч. 1ст. 109 ЖК України, вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв`язку з існуванням факту реєстрації в квартирі [ADDRESS] , відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ... Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, так як останні добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають. Що стосується вимоги позивача про виселення відповідачів із займаного жилого приміщення, то суд дійшов висновку про те, що дана вимога обґрунтована та є такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки судом було встановлено, що відповідачі порушують право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 1 ЗУ «Про іпотеку» - іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Згідно частини першої статті 3 ЗУ «Про іпотеку» - Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої статті 3 ЗУ «Про іпотеку» - У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно частини першої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» - У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до частин першої та другої статті 36 ЗУ «Про іпотеку» - сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» - Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до частин першої та другої статті 40 ЗУ «Про іпотеку» - Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно частини першої статті 109 Житлового кодексу - Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до частини третьої статті 109 Житлового кодексу - Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Із аналізу вказаних правових норм вбачається, що, оскільки житло було куплено за рахунок кредитних коштів, а відповідачі не виконали вимогу нового власника, яким є позивач [PERSON] , то останні підлягають виселенню із квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення в порядку, передбаченому статтями 40 Закону України «Про іпотеку» та 109 ЖК. Так, як вбачається із матеріалів справи, вимоги про виселення відповідачі отримали вимоги про добровільне виселення, які були направлені їм позивачем, однак всупереч вимог статей 40 Закону України «Про іпотеку» та 109 ЖК добровільно житло не звільнили, а тому право позивача підлягає захисту судом шляхом виселення відповідачів із квартири [ADDRESS] . Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов про виселення є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1)позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)про виселення; 4)про визнання особи безвісно відсутньою; 5)оголошення особи померлою. Системний аналіз вказаної статті дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про виселення. Відповідно, на підставі рішення про виселення відповідачі мають бути зняті з реєстраційного обліку. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з позивача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved