Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом вказуючи, що наказом приватного підприємства фірма «Олфарм» №18 від 03.09.2012 року вона була прийнята на посаду комірника даного підприємства 03.09.2012 року і наказом №23 від 30.11.2012 року звільнена з займаної посади 30.11.2012 року. При її звільненні відповідач не бажав і не бажає сплатити їй грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період її роботи у ППФ «Олфарм» з 03.09.2012 року по 30.11.2012 року, в звязку з чим вона змушена була звернутись в суд з даним позовом. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2015 року стягнуто на її користь з ППФ «Олфарм» грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 233 грн. 90 коп. з відрахуванням всіх належних платежів. Ця грошова компенсація не виплачена їй і досі з вини ППФ «Олфарм». Позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути на її користь з приватного підприємства фірма «Олфарм» її середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 30 листопада 2012 року по день фактичного розрахунку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та дала пояснення по суті заявленого позову. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що [PERSON] зверталась до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Рішенням від 24 вересня 2014 року стягнуто з ППФ «Олфарм» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку, проте рішення не виконано, оскільки все майно ППФ «Олфарм» арештоване і він не може виплатити кошти згідно рішень судів. Сторони підтвердили, що на даний час заборгованість по компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 233,90 грн. не сплачена. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. - 2 - Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 по справі № 1- 5/2012 зазначив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді комірника з 03.09.2012 року по 30.11.2012 року. При звільненні позивачу не була виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку за вказаний період роботи. Рішенням Володарсько Волинського райсуду від 12.11.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 233,90 грн. з відрахуванням всіх належних платежів, яке вступило в законну силу. Позивач звернулась до ВДВС Володарсько Волинського РУЮ про примусове виконання грошової компенсації за невикористану відпустку і постановою державного виконавця від 21.01.2016 року відкрито виконавче провадження №49886417. До даного часу державним виконавцем стягнення коштів з відповідача в сумі 233,90 грн. не проведено. Також судом встановлено, що рішеннями Володарсько Волинського районного суду від 24.09.2014 року та Апеляційного суду Житомирської області від 15.07.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до приватного підприємства фірми «Олфарм» про визнання наказу незаконним, зобовязання внести запис в трудову книжку, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, вихідної допомоги при звільненні, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом приватного підприємства фірми «Олфарм» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, стягнуто з ППФ «Олфарм» на користь [PERSON] 2587,50 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 30.11.2012 року по 20.06.2013 року та 3450 грн. вихідної допомоги. Крім того, рішеннями Володарсько Волинського районного суду від 25.09.2014 року та Апеляційного суду Житомирської області від 11.11.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до приватного підприємства фірми «Олфарм» про стягнення заробітної плати та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку стягнуто з ППФ «Олфарм» на користь [PERSON] 1150 грн. заробітної плати за листопад 2012 року та 23203,94 грн. середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 01.12.2012 року по 25.09.2014 року. Аналізуючи вказані рішення слідує, що з відповідача на користь позивача стягувався двічі середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 30.11.2012 року по 20.06.2013 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.12.2012 року по 25.09.2014 року і ці стягнення середнього заробітку проведені з різних правових підстав (ст.ст.117, 235 КЗпП України). Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Згідно ст.2 ЗУ «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Статтею 81 ч.1 КЗпП України та ст.24 ЗУ «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. За змістом вказаних норм слідує, що грошова компенсація за невикористані дні щорічної - 3 - відпустки входять в структуру заробітної плати і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по невиплаті компенсації за невикористану відпустку випливає із правових підстав передбачених ст.117 КЗпП України. Підставою відповідальності за ст.117 КЗпП України є порушення власником строків розрахунку та вина власника. Порушення власником строків розрахунку доведено в судовому засіданні рішенням Володарсько Волинського районного суду від 12.11.2015 року. Пояснення представника відповідача про відсутність грошових коштів на рахунках підприємства, їх арешт та передача майна на реалізацію державній виконавчій службі не свідчить про належну дбайливість власника по погашенню заборгованості перед працівником, так як до даного часу заборгованість не погашена. Представник відповідача в судовому засіданні у відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України не довів та не надав суду доказів відсутності вини власника у невиплаті компенсації за невикористану відпустку. Тому суд приходить до висновку про наявність вини власника у невиплаті працівнику належних сум при звільненні. Так як з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.12.2012 року по 25.09.2014 року в сумі 23203,90 грн., тому стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку з 26.09.2014 року по день прийняття рішення судом, тобто по 20.12.2016 року. Кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2014 року по 20.12.2016 року становить 563 дні, які визначені судом та містяться в листах Міністерства соціальної політики України. Середньоденна заробітна плата позивача згідно рішення Апеляційного суду Житомирської області від 11.11.2014 року становить 51,11 грн. Таким чином, середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2014 року по 20.12.2016 року становить 563 дні х 51,11 = 28774,93 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial