Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового вішкодування. В обгрунтування своїх вимог вказує, що 28.11.2014 року між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування № 004064/4017/0000027, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 01.03.2015 року о 10:00 год. на вул. Потебні у місті Луцьк Волинської області, [PERSON] всупереч вимогам пункту 10.9 Правил дорожнього руху, здійснюючи рух заднім ходом автомобілем Ford Scorpio, реєстраційний номер [NUMBER], допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль потерпілої отримав механічні пошкодження. Постановою Любешівского районного суду від 26.03.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Corolla», державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 27854,44 грн. На виконання вимог договору страхування страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування за проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля у розмірі 27854,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 011577 від 02.04.2015 року. Оскільки особою відповідальною за надані потерпілому збитки, у даному випадку є відповідач, позивач просить суд стягнути в його користь з відповідача 27854,44 грн. страхового відшкодування та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.03.2015 року о 10:00 год. на вул. Потебні у місті Луцьк Волинської області, [PERSON] всупереч вимогам пункту 10.9 Правил дорожнього руху, здійснюючи рух заднім ходом автомобілем Ford Scorpio, реєстраційний номер [NUMBER], допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль потерпілої отримав механічні пошкодження. Постановою Любешівского районного суду від 26.03.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 6). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до положень ч.ч.2, 5 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України - розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ст. 1166 п. 1 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. 28.11.2014 року між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування № 004064/4017/0000027, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 4). Згідно звіту про оцінку № 2015/2603 від 27.03.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Corolla», державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 27854,44 грн. (а.с. 12-24). На виконання вимог договору страхування страховою компанією було здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування за проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля у розмірі 27854,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 011577 від 02.04.2015 року (а.с. 28). Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити в користь позивача розмір виплаченого останнім потерпілій особі страхового відшкодування. Отже, аналізуючи наведене вище суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 27854,44 грн. страхового відшкодування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача суму в розмірі - 1600,00 грн. понесених витрат пов'язаних зі сплатою судового. На підставі ст.ст. 993, 1166, 1187,1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved