Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином. Позовну заяву мотивував тим, що вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22.02.2016 року, який вступив в законну силу 25.07.2016, було засуджено [PERSON] за ст.185 ч. 3 КК України за крадіжку майна з проникненням у житло чотирьох власників, в тому числі і його, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і три місяці. З цивільним позов про відшкодування шкоди завданої злочином [PERSON] в кримінальному провадженні не звертався, хоча був визнаний потерпілим, і тому пред'явив позов в порядку цивільного судочинства. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача 51 087, 50 грн. матеріальної шкоди, а також просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі, та витрати за надання юридичної допомоги. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, однак на адресу суду представник позивача скерував заяву про розгляд даної справи без його участі. Відповідач на адресу суду надіслав заяву, в якій зазначає, що не згідний з позовною заявою, оскільки [PERSON] не являвся потерпілим і не був присутній при розгляді даного кримінального провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання - у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки і 3 місяці. Вирок суду вступив в законну силу. Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1993 року, з наступними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Неправомірність дій відповідача та його вина підтверджується вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року, який ніким не скасовано та який вступив в законну силу. Згідно вироку суду [PERSON] повністю визнав свою вину по суті пред'явленого обвинувачення і не заперечив фактичні обставини, які викладені в обвинувальних актах, згідний відшкодувати збитки потерпілому [PERSON], який цивільного позову не заявляв. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди в розмірі 51 087, 50 грн. є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави. Стосовно вимоги позивача щодо стягнення витрат за надання юридичної допомоги, то дана вимога підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні. А тому вимога позивача стосовно стягненню 800,00 грн. витрат на правову допомогу підлягає до задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 61 ч. 4, 88 ч. 3 ЦПК України,

Outcome: approved