Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача і просить стягнути на його користь заборгованість із заробітної плати за період із січня 2005 року по травень 2009 року в сумі 15 465 грн 65 коп та компенсацію втрати частини заробітку в сумі 85590 грн 85 коп. Позов мотивує тим, що він з 01 травня 2004 року по 19 червня 2009 року перебував у трудових відносинах з Костянтинівським вуглерозрізом Олександрійської філії ЗАТ «Енерговугілля», а 19.06.2009 року він був звільнений з підприємства за скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ . При звільненні заборгованість по заробітній платі в сумі 15 465 грн. 65 коп. йому не була виплачена. З врахуванням того, що заборгованість по заробітній платі не виплачена і на час звернення з позовом до суду, посилаючись на здійсненні розрахунки просить стягнути заборгованість із заробітної плати, середній заробіток та компенсацію втрати заробітку. В судове засідання позивач не з»явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить його задоволити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним судом України (справа № 6-43цс 14 від 21.05.2014 року), компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 01.05.2004 року по 19.06.2009 року працював в ЗАТ «Енерговугілля» на різних посадах, а 19.06.2009 року був звільнений в зв»язку з скороченням штату працівниківна підставі п.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні заборгованість по заробітній платі в сумі 15 465 грн 65 коп . позивачу виплачена не була, тому підлягає до стягнення. Враховуючи, що розрахунок розмірів компенсації втрати частини заробітної плати за період з січня 2005 року по травень 2009 року здійснено згідно вимог законодавства, з яким суд погоджується, сума в рахунок відшкодування компенсації втрати заробітку в розмірі 7643 грн 47 коп підлягає стягненню з відповідача. Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» пунктом 20 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи, що на день постановлення рішення, розрахунок ЗАТ «Енерговугілля » з [PERSON] не проведено до стягнення підлягає сума середнього заробітку з 19.06.2009 року по день винесення рішення, що складає 61354.80 грн, виходячи з наступного розрахунку (34.96 - середньоденний заробіток (а.с.7)* 1755 робочих днів, за період з 19.06.2009 року по день винесення рішення ) Так як позивача при подачі позову звільнено від сплати судового збору /його вимоги виникли з трудових відносин/, судові витрати по справі суд покладає на рахунок відповідача

Outcome: partial