Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди завданої залиттям квартири. Мотивувала свої вимоги тим, що вона є власницею і мешканкою квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS]. Власником квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS], яка розташована поверхом вище над її квартирою є відповідач по справі - [PERSON] Відповідно до актів від 15 лютого 2011 року, 15 травня 2011 року, 02 листопада 2012 року, 30 травня 2013 року та 03 липня 2013 року, затверджених директором КП «ЖЕО-110» її квартиру було залито з вини відповідача, у зв'язку з неохайним користуванням сантехнічним обладнанням останнім. Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй майнову шкоду у розмірі 5000 гривень та моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги позовної заяви та з посиланням на доказаи наявні в матеріалах цивільної справи просили суд позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки про виклик у суд за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Представники позивача наполягали на розгляді справи за наявними матеріалами справи та не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER], а відповідач за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER]. Про неодноразові залиття квартири позивача з квартири відповідача свідчать акти про залиття від 15 лютого 2011 року, 15 травня 2011 року, 02 листопада 2012 року, 30 травня 2013 року та 03 липня 2013 року, затверджених директором КП «ЖЕО-110». Суд бере такі до уваги та вважає доведеним факт неодноразового залиття квартири [PERSON] з вини власника та мешканця квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS] - [PERSON], оскільки будь-яких доказів на спростування таких фактичних даних, що відображені у вищезазначених актах, суду надано не було. В той же час, в ході судового розгляду справи позивачем не було надано суду жодного доказу про те, що розмір майнової шкоди становить 5000 гривень. Суд вважає, що позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами факту завдання їй шкоди у розмірі пред'явленому до стягнення, оскільки таких доказів в ході судового засідання позивачем надано не було і викладені представниками позивача у формі припущень. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд також вважає недоведеним розмір моральної шкоди, оскільки такий ґрунтується на формулюваннях, зазначених у позові і є ідентичними поясненням наданим в судовому засіданні, що носять характер загальних формулювань і такі не стверджуються будь-якими доказами. Твердження позивача в обґрунтування позову, крім його пояснень, не підтверджені жодними доказами, а також не знайшли свого підтвердження в ході слухання справи, а тому не беруться судом до уваги і такі обставини встановлені в судовому засіданні не дають суду жодних правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Представники позивача в судовому засіданні зазначили, що до матеріалів справи надано усі наявні докази на підтвердження вимог їх довірителя та наполягали на розгляді справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову повністю. Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed