Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, дільничного інспектора міліції Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, що полягали у складенні дільничним інспектором міліції Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Прокопчаком А.П. протоколу про адміністративне правопорушення, яким позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.154 КУпАП, та який в подальшому скасований постановою №2а-399/2011 судді Галицького районного суду м.Львова Ванівським О.М. Просить суд стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду у розмірі 78 грн. 40 коп. та 3000 грн. моральної шкоди, з підстав викладених у заяві про обґрунтування розміру моральної шкоди (а.с.28). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та заяві про обґрунтування розміру моральної шкоди (а.с.28). Просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Прокурор Павлиско І.Р. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, оскільки вважає його необгрунтованим та безпідставним. Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дільничний інспектор міліції Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Прокопчак А.П., у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з мотивів викладених у запереченні (а.с.25-26). Просить суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Представник Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області Квасніцький О.В. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вважає, що позивачем не доведено причинного зв'язку між діями відповідачів та спричиненою йому матеріальною та моральною шкодою. Вважає позов безпідставним. Заслухавши думку позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою судді Галицького районного суду м.Львова Ванівського О.М., №2а-399/2011 року від 26.10.2011 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до посадової особи - дільничного інспектора міліції Галицького РВ ЛМ УГУ МВС України у Львівській області Прокопчак А.П., Галицького РВ ЛМ УГУ МВС України у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.4-5), адміністративний позов [PERSON] задоволено. Визнано неправомірними і такими, що не відповідають чинному Кодексу України про адміністративні правопорушення дії дільничного інспектора міліції Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України Прокопчака А.П. вчинені при перевірці обставин, що привели до складення відносно [PERSON] 18.01.2011 року протоколу про адміністративне правопорушення ЛВ №0089121 від 18.01.2011 року. Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року роз'яснено, що Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У відповідності зі ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №6 від 01.11.1996 року суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Частинами 4,5 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні Згідно з вимогами ст.23 ч.3 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки позивачем не доведено причинний зв'язок між заподіяною йому матеріальною та моральною шкодою та неправомірними діями відповідачів, не доведено розміру матеріальної та моральної шкоди, а також не доведено вини відповідачів у її заподіянні, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed