Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач в червні 2020р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона є власником квартири в [ADDRESS] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.10.2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. З того часу вона з відповідачем не підтримує жодних стосунків. Оскільки відповідач не проживає в квартирі, тому просить визнати його таким, що втратив право на користування нею. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явились, про час і дату слухання справи належно повідомлені, що пітвержується в тому числі оголошенням на сайті Судової влади України про причини неявки cуд не повідомив, відзиву на позов в установлений судом строк не надав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому 05.08.2020р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Вивчивши матеріали та з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про те, що позов слід задоволити з таких підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності, [PERSON] є власником квартири в [ADDRESS] (а.с.4-6). Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 17.10.2013 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). З довідки виданою Вовчинецькою сільською радою від 10.06.2020 року вбачається, що відповідач в даній квартирі не проживає більше 4-х років та особисте його майно в ній відсутнє (а.с. 8). Як зазначено в позові відповідач з 2012 року в квартирі не проживає. Реєстрація відповідача в домоволодінні, яке належить позивачу на праві власності, обмежує її в праві розпорядження своєю власністю. Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ч.1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно суд дійшов висновку, що неспростовані належними доказами обставини непроживання відповідача у власній квартирі позивача за адресою [ADDRESS] більше чотирьох років без поважних причин є підставою для задоволення позову та визнання його таким, що втратив право на користування житлом на підставі ч.2 ст.405 ЦК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved