Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], житловою площею 43,92 кв. м., загальною площею 64,7 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON]. Позов мотивований тим, що на підставі рішення виконкому Фрунзенської Ради депутатів трудящих м. Харкова № 137 від 05 травня 1987 року, [PERSON] виданий ордер № 041055 на сім'ю з трьох осіб на право заняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки Об'єднання житлових кооперативів «Екран» № 18 від 16 грудня 2014 року власником квартири [ADDRESS] був [PERSON], який помер [INFO]. Вартість квартири в сумі 11189,00 карбованців сплачена в повному обсязі у грудні 1991 року. [INFO] померла [PERSON]. Позивач наголосила, що на підставі ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після померлих батьків [PERSON] та [PERSON], є вона - їх дочка [PERSON], та їх син (брат позивача) [PERSON]. Крім того, позивач вказала, що оскільки [PERSON] протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. 24 квітня 2015 року приватний нотаріус ХМНО Водяницька О.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS], у зв'язку із ненаданням правовстановлюючого документу на підтвердження права власності на вказану квартиру. Посилаючись на те, що згідно з нормами законодавства спадкодавець, який повністю вніс пайовий внесок на квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру, позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], житловою площею 43,92 кв. м., загальною площею 64,7 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON]. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що він проживав разом з батьками: [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі та зареєстрований за цією адресою починаючи з 04.06.1993 року та по теперішній час, що підтверджується довідкою ОЖК «Екран» № 137 від 17.03.2015 року, а також відповідною відміткою у паспорті. Із заявами про відмову від спадщини позивач за зустрічним позовом до нотаріальної контори не звертався, у зв'язку з чим він, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. У судовому засіданні позивач підтримала первісний позов в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON]. Проти задоволення зустрічного позову не заперечувала. Позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, викладені у зустрічному позові та просив суд його задовольнити. Первісний позов визнав частково, а саме в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батьків. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовом, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 19 лютого 1994 року Харківським міським відділом запису актів громадянського стану, [INFO] помер [PERSON], про що зроблено актовий запис № 2861 (а.с. 6). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 18 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [INFO] померла [PERSON], про що зроблено актовий запис № 8841 (а.с. 7, 60). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], повторно виданого 05 серпня 1994 року Комінтернівським відділом реєстрації актів громадянського стану, [INFO] народилась [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 1392. Батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно актового запису та повного витягу про шлюб № 630 від 12.03.1986 року громадян [PERSON], [INFO], та [PERSON], внесеного до Державного реєстру актів цивільного стану за № 31942074, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 69, 70-71). Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] прізвище дружини залишилось [PERSON] (а.с. 69, 70-71, 11). Таким чином, позивач за первісним позовом є донькою [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25 лютого 1976 року Палацом новонароджених м. Харкова, [INFO] народився [PERSON]. Про що зроблено відповідний актовий запис № 2082. Батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 35). Таким чином, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) є сином [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Враховуючи, що батько позивача та відповідача помер [INFO], до спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Фрунзенської Ради депутатів трудящих м. Харкова № 137 від 05 травня 1987 року, [PERSON] виданий ордер № 041055 на сім'ю з трьох осіб: [PERSON] (член ЖБК), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) на право зайняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до довідки Об'єднання житлових кооперативів «Екран» № 18 від 16.12.2014 року, [PERSON], який помер [INFO], дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], та був членом ЖК «Екран-9» і власником вищевказаної квартири. Вартість квартири в сумі 11189,00 карбованців сплачена в повному обсязі 21 грудня 1991 року (останній внесок) (а.с. 13, 82). З положень ст. 100 ЦК України (в редакції 1963 року), якій діяв на час набуття права власності, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Відповідно до ст. 15 Закону УРСР «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин, член житлового, житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» ( зі змінами і доповненнями) згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайових внесок на квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що згідно з актовим записом про шлюб № 587 від 25.07.1968 року та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 16.09.2014 року, між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 25.07.1968 року, та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 74, 75-76). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що внесення пайових внесків за квартиру (з 08.01.1986 року по 24.12.1991 року) було здійснено [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 22 КпШС України (в редакції 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно із ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Доказів того, що між власниками спірної квартири мала місце домовленість щодо розміру належних кожному з них часток, суду не надано. Вимоги про визначення часток [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі ані позивачем за первісним позовом, ані позивачем за зустрічним позовом не заявлено. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємцями першої черги є один з подружжя, діти, батьки померлого. У відповідності зі ст.549 ЦК УРСР (1963 р.) спадщина може бути прийнята спадкоємцями протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, або шляхом фактичного вступу успадкування. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємець, який прийняв спадщину стає власником спадкового майна з моменту відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом були: [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька) та [PERSON] (син). Згідно з Довідкою про прописку № 530, виданою ОЖК «Екран» 12.09.2014 року, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] (з 10.06.1987 року по день смерті - [INFO]), та [PERSON] (син) (а.с. 78). Відповідно до Довідки ОЖК «Екран» № 137 від 17.03.2015 року за адресою: [ADDRESS], з 04.06.1993 року зареєстрований та проживає [PERSON] (один) (а.с. 36). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на час смерті [PERSON], померлого [INFO], у спірній квартирі були зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів прийняття спадщини в порядку ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) після померлого [PERSON] його донькою [PERSON]. Порядок здійснення права на спадкування щодо спадщини, яка відкрилась після набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, визначений главою 87 ЦК України. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Зі спадкової справи № 16/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON], вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дубкової О.В. звернулась донька померлої - [PERSON]. У заяві [PERSON] вказала, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], спадкоємцем на яку є вона та син померлої [PERSON] (а.с. 83). Згідно з листом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дубкової О.В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину вих. № 16/02-14 від 19.02.2015 року, у відповідності до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (із змінами та доповненнями), для підтвердження складу спадкового майна, а саме: належності спадкодавцю об'єкта нерухомості, що є майном, яке підлягає реєстрації, спадкоємець повинен надати нотаріусу відповідний правовстановлюючий документ. Оскільки правовстановлюючий документ на зазначене нерухоме майно не наданий, а отже відсутній один з документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину, то на підставі підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II вищезазначеного Порядку, питання щодо оформлення спадкових прав у таких випадках вирішується спадкоємцями у судовому порядку (а.с. 84). Судом встановлено, що [PERSON] не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], а, як зазначив останній, прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою ОЖК «Екран» № 137 від 17.03.2015 року, а також відповідною відміткою у паспорті про зареєстроване місце проживання, та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Разом з тим, ані позивачем за первісним позовом, ані позивачем з зустрічним позовом не конкретизовано та не визначено спадкової маси, що входить до спадкового майна кожного зі спадкодавців, а саме [PERSON], померлого [INFO], та [PERSON], померлої [INFO]. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Втім, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позивачами первісних та зустрічних позовних вимог, позбавлений можливості вирішити питання щодо обсягу спадкової маси кожного зі спадкодавців. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимог і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Сторонами у справі не було ініційовано клопотання про витребування копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON]. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо визначення спадкової маси, що входить до складу спадкового майна кожного зі спадкоємців. Таким чином, в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач за первісним позовом посилалась в обгрунтування позовних вимог про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], а також на які позивач за зустрічним позовом посилався в обгрунтування позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні первісного та зустрічного позову у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні первісного позову судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача за первісним позовом. У зв'язку із відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed