Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 13.08.2019 року між ТОВ «Інвест-Універсал-Буд» та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., за умовами якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. на строк до 01.10.2019 року (включно). Факт надання позики підтверджується платіжним дорученням № 2078 від 13.08.2019 р. Пунктом 4.1 Договору передбачено відповідальність за порушення зобов`язань у вигляді стягнення боргу із застосуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох відсотків річних від прострочення суми та одноразово штраф у розмірі 50% від суми позики. Крім того, нотаріальні послуги було сплачено позивачем за проханням відповідача через відсутність у нього коштів та за умови їх повернення в сумі 2200,00 грн. Відповідно до п.1.2 Договору всі витрати, пов`язані з нотаріальним оформленням цього договору, компенсуються за рахунок відповідача. Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнення, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 32 499,86 грн., яка складається з: 20 000,00 грн. - суми основного боргу, 10 000,00 грн. - штрафу, 139,72 грн. - 3% річних, 160,14 грн. - інфляційних втрат та 2200,00 грн. витрат на нотаріальне посвідчення договору, а також 1921,00 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою від 22.01.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його присутності, наполягає на позовних вимогах в частині стягнення заборгованості у загальному розмірі 32 499,86 грн., стягнення судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., проти винесення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав. Як вбачається з довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-71/306 від 15.01.2020 р. місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з 26.10.1993 року по теперішній час. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення засобами поштового зв`язку рекомендованих листів з повідомленням за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Як вбачаться з конвертів-повідомлення, що повернулися на адресу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 02.03.2020 р., 08.04.2020 р. їх було повернуто суду з відміткою поштового відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у законом порядку , якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач повідомлявся про час судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Хортицького райсуду м.запоріжжя Згідно вимог ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідач повторно повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням, 22.04.2020 р., його було повернуто суду з відміткою поштового відділення зв`язку «адресат відсутній», а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 09.04.2020 року. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.08.2019 року між ТОВ «Інвест-Універсал-Буд» та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Буцикіною Л.О. зареєстрований в реєстрі за № 1319, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у позику грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. у строк до 01.10.2019 року (включно). Згідно з п. 1.1 договору позики, сума позики надається позичальнику шляхом безготівкового банківського переказу (перерахування коштів) з поточного рахунку позикодавця на картковий рахунок позичальника. Сума позики у розмірі 20 000,00 грн. одержана позичальником, що підтверджується платіжним дорученням № 2078 від 13.08.2019 року. Відповідно до п. 4.1 договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та одноразово штраф у розмірі 50% від суми позики. Сплата неустойки повинна бути здійснена позичальником до 01.11.2019 року. Згідно з п. 4.2 договору позики, у випадку невиконання позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У визначений договором строк повернення коштів, відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, чим порушив права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення суми боргу. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, загальна сума заборгованості становить 30 299,86 грн., яка складається з суми основного боргу - 20 000, 00 грн., штрафу у розмірі 50% від суми позики - 10 000,00 грн., суми 3% річних у розмірі 139,72 грн. та інфляційних втрат у розмірі 160,14 грн. Суд погоджується з вказаним розрахунком позивача, який відповідачем не спростований, підстав вважати вищевказані розрахунки неналежним доказом у справі у суду немає. Враховуючи, що відповідач своєчасно не повернув позикодавцю грошові кошти, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення витрат на нотаріальне посвідчення договору позики, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1.2 договору позики, всі банківські, податкові та інші витрати позичальника пов`язані із отриманням суми позики за цим договором (в тому рахунку комісія банку за зарахування безготівкових коштів на дебетну картку, вартість послуг по нотаріальному посвідченню цього договору та інше) позичальник несе самостійно за свій рахунок. З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив оплату за вчинення нотаріальних послуг, згідно рахунку № 61 від 13.08.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2077 від 13.08.2019 року. Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, а тому позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача понесених ним витрат на нотаріальне посвідчення договору позики у розмірі 2200,00 грн., які підтверджуються представленими суду письмовими доказами, також підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат, то варто зазначити наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 01.10.2019 року між ТОВ «Інвест-Універсал-Буд» та адвокатом Пухир П.В. було укладено договір № 1 про надання правової допомоги. На підтвердження повноважень адвоката Пухир П.В. надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001605 від 29.03.2018 року та копію ордеру на надання правової допомоги серії ЗП № 76857 від 20.12.2019 року. Пунктом 3.3 договору про надання правничої допомоги встановлено, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та складає 500 грн. за годину. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем надано докази їх понесення, а саме квитанцію № 000 001 про сплату ТОВ «Інвест-Універсал-Буд» зазначених послуг у розмірі 20 500,00 грн. та акт частково наданих послуг до Договору № 1 від 01.10.2019 року (з детальним описом проведених робіт з урахуванням часу). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, понесені позивачем витрати за надану правову допомогу заявлені в сумі 5000,00 грн., з урахуванням уточнення, суд вважає доведеними та такими, що підлягають стягненню з відповідача. Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1921,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved