Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] і просить визнати прибудову до сараю «Б» самочинним будівництвом та зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною частиною сараю , позначеного на плані як «Б» шляхом знесення самочинного будівництва та відновлення внутрішньої перегородки у відповідності до встановлених часток власності як 2/3 до 1/3. Свої вимоги мотивує тим, що він являється власником квартири №?2 в будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 18.11.1993 року , зареєстрованого в Олександрійському МБТІ 18.03.1994 року, р.н. 9045/60. Також йому належить квартира №? 1 в будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування 26 травня 2004 року . На території домоволодіння розташований сарай , позначений в плані технічного паспорта як «Б» , який був збудований у 1964 році. Вказаний сарай довжиною 7 м 08 см, поділений внутрішніми дерев'яними перегородками на 3 частини відповідно до кількості квартир у будинку та має 3 окремих входи. Відповідно йому належить 2/3 частини вказаного сараю, що має становити 4 м.72 см. Приблизно в 2004 році попередній власник квартири № 3 [PERSON] самочинно переніс внутрішню перегородку своєї частини сараю « Б» на відстань 1м.24 см. в сторону його частини сараю. На сьогоднішній день розмір належної йому частини сараю становить 3м.48 см. , а мав би 4м.72 см. Крім того, [PERSON] самочинно прибудував до сараю «Б» прибудову у вигляді веранди розміром 3м.60 см. як продовження перенесеної перегородки , тобто відповідно зменшив на 1м.24 см. простір перед належною йому частиною сараю «Б». Попередній власник [PERSON] відмовився знести прибудову та встановити на належне місце внутрішню перегородку. В 2007 році новим власником квартири № 3 стала [PERSON]. Остання також відмовилася знести прибудову та встановити на належне місце внутрішню перегородку в сараї. Вважає, що діями відповідача порушено його право власності , він не може користуватись належним йому приміщенням та територією двору на власний розсуд. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просять їх задоволити. Відповідач позов не визнала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони , представника позивача суд вважає ,що позов не підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 3, 7 ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] отримав у власність однокімнатну квартиру №?2 в будинку [ADDRESS] загальною площею 30.6 м.2 і надвірні будівлі до цієї квартири на підставі договору дарування від 18.11.1993 року. 26.05.2004 року позивач [PERSON] отримав у власність однокімнатну квартиру №? 1 в будинку [ADDRESS] загальною площею 34.2 м кв. з надвірними будівлями до цієї квартири ( 1/3 сараю» Б» ) на підставі договору дарування 26 травня 2004 року. Відповідачка [PERSON] отримала у спадщину двохкімнатну квартиру №?3 в будинку [ADDRESS] загальною площею 42.2 кв.м з належною частиною надвірних будівель на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.12.2007 року. Встановлено, що на території двору будинку знаходиться ряд надвірних будівель , в тому числі і сарай, який на плані земельної ділянки в технічних паспортах як до кв. №3 та кв. № 2 зазначений під літ. «Б». Згідно технічних паспортів даний сарай збудований в 1964 році , загальною площею 21.6 кв.м, довжиною 7.08. На плані не зазначено, що сарай розділений на 3 частини . Лише в правовстановлюючому документі на квартиру № 1 ( договору дарування) зазначено, що власнику належить 1/3 частина сараю « Б» без визначення площі даної частки. В правовстановлюючих документах на кВ.№1 та кВ.№3 зазначено лише про належність власнику частини надвірних будівель без зазначення яких саме та їх розміру. Позивач вважає, що так як квартир в будинку [ADDRESS]( №1, №2,№3), то і кожному із співвласників повинна належати рівна частина сараю. Йому саме-2/3 частини сараю довжиною 4.72 см., а не 3м.48 см. , яка є фактично. Але так як в будинку 3 відокремлені квартири , з яких позивачу на праві власності належать 2 однокімнатні квартири загальною площею 30.6 кв.м та 34.2 кв.м, а відповідачці належить двохкімнатна квартира загальною площею 42.2 кв.м, то відповідно частка відповідачки в будинку більша ніж кожна із часток позивача. Тому невідомо, з яких міркувань виходив позивач, вважаючи, що частки сараю кожного із співвласників будинку повинні бути рівними. Доказів на підтвердження того, що кожному із співвласників повинна належати рівна частина сараю суду не надав. Суд не може обґрунтувати рішення на припущеннях позивача. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що їй в спадок дісталася квартира №3, частина сараю під літ. « Б» з невеликою прибудовою та інші надвірні будівлі. Вона нічого не переробляла і не будувала. З відповідачем у неї неприязні відносини, так як він постійно її ображає, висловлюється в її адресу образливими словами. Вона є одинокою жінкою похилого віку, не має кому за неї заступитися. Відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спільним двором. Вона навіть не має права завезти вугілля в двір , щоб занести в сарай, а змушена носити відрами з вулиці. Відповідач постійно пред'являє їй претензії, щоб вона знесла прибудову до сараю, передвинула перегородку в сараї. Перегородка між її частиною сарая та частиною сарая позивача цегляна, а не дерев'яна. Неодноразово позивач звертався з скаргами на неї в різні інстанції , неодноразово приходили комісії до них у двір, але ніяких порушень не було встановлено. Пояснила, що будинок раніше належав ЖЕК №1, а потім був перебудований на окремі квартири. Раніше квартир було 5, а потім перебудували на 3 квартири. Спірний сарай був збудований в 1964 році і раніше був розділений на 4 частини . Потім колишній власник квартири №3 [PERSON] з 2-х частин сараю зробив одну. Відповідно сарай став розділений на 3 частини. Позивач раніше звертався в суд і ділив земельну ділянку біля будинку . Фактично самовільно захопив і частину її земельної ділянки і користується нею, але вона не бажає з ним судитися. Тепер позивач вважає , що вона незаконно користується більшою частиною сараю на 1м.24 см. і відповідно такою ж частиною земельної ділянки перед даною частиною сараю.Такі ж претензії він пред являв і колишньому власнику, який помер в 2004 році. Позивач в судовому засіданні не довів документально , що йому належить 2/3 частини сараю літ. « Б» довжиною 4м. 72 см. і що позивачка самовільно користується належною йому частиною сараю довжиною 1м.24см. Перед судовими дебатами представник позивача заявив додатково в усному вигляді вимогу про визнання за позивачем права власності на 2/3 частини сарая « Б», але письмово дану вимогу , належним чином обґрунтовану , відмовився подавати. Тому суд не може розглядати усну вимогу і приймати по ній рішення. В судовому засіданні позивач зазначав також, що відповідачка перешкоджає йому користуватись спільним двором , так як біля її сараю прив'язана її собака , яка перешкоджає йому вільно ходити по двору. Але письмову вимогу про усунення перешкод в користуванні двором не заявляв. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі поданих доказів. Відповідачка в засіданні пояснила також , що дійсно собака прив'язана біля її сараю, собака залишилася від попередніх господарів квартири №3 ще з 2006 року, їй було жаль виганяти собаку і вона її залишила. Позивач може проходити мимо собаки, лише коли захоче пройти до її вбиральні. Але у нього є своя вбиральня на його частині земельної ділянки і позивач безпідставно зазначає, що вона перешкоджає йому користуватися спільним двором, тримаючи собаку, яка « чомусь» не звикла до позивача за скільки років. Позивач визнав в судовому засіданні, що судився з колишнім власником квартири №3 щодо земельної ділянки біля будинку, копію рішення суду не надав. Але пояснив, що з 2004 року, вважаючи своє право порушеним, не звертався в суд з позовом щодо усунення перешкод в користуванні сараєм» Б». Крім того, позивач в позові заявив вимогу про визнання прибудови до сараю «Б» самочинним будівництвом і зобов'язання її знести. Стаття 376 ЦК України , на яку посилається позивач, передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування , але лише у разі істотного відхилення від проекту , що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб , істотного порушення будівельних норм і правил та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи , яка здійснила ( здійснює) будівництво від її проведення. За позовом громадянина таке рішення може бути ухвалено на підставі ст.391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Позивач зазначив, що колишній власник квартири №3 [PERSON] самочинно прибудував до сараю « Б» прибудову у вигляді веранди розміром 3м.60 см, як продовження перенесеної перегородки , тобто відповідно зменшив на 1м 24 см простір перед належною йому частиною сараю « Б». Позивач не довів в судовому засіданні , що його частина сараю повинна бути більшою на 1м 24 см і відповідно йому належить земельна ділянка довжиною 1м 24 см, на якій знаходиться частина веранди відповідача. Інших підстав, в чому перешкоджає йому веранда відповідача користуватися належним йому майном, не зазначив. Крім того, в судовому засіданні відповідачка надала Акт № 96/2014-Ол від 28 січня 2014 року перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності , будівельних норм, державних стандартів і правил, складений головним державним інспектором інспекційного відділу [PERSON] в присутності [PERSON] та скаржника [PERSON] Згідно акту була проведена позапланова перевірка дотримання [PERSON] вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності , будівельних норм, державних стандартів і правил, так як надійшло звернення [PERSON] через прокуратуру м. Олександрії. За результатами перевірки встановлено, що на час проведення перевірки на території домоволодіння за адресою [ADDRESS], виконання жодних будівельних робіт не виявлено, а добудову до сараю , збудованого в 1964 році, зробив колишній власник кв.№1 з полегшених матеріалів без влаштування фундаменту у 2007 році ( зі слів скаржника [PERSON]). Тобто перевіркою не встановлено порушень [PERSON] вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності , будівельних норм, державних стандартів і правил. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає, що в позові необхідно відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

Outcome: dismissed