Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. В позові вказує, що він відповідно до договору дарування від 27.12.2012 року являється власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у [ADDRESS]. Його право власності на житловий будинок зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2013 року. На момент набуття ним у власність житлового будинку у ньому були зареєстровані та проживали: попередня власниця будинку [PERSON], яка померла [INFO] року та є його тіткою (рідна сестра матері), [PERSON], та проживав без реєстрації [PERSON]. Посилався на те, що між ним та відповідачами не існувало та не існує договірних відносин щодо житлового будинку і майно перебуває у користуванні відповідачів не на підставі договору. При цьому [PERSON] проживала у приміщенні 1-7 (літня кухня), а відповідачі проживали у житловому будинку (1-1 - 1-5). У зв'язку з цим не міг користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Після смерті попередньої власниці будинку [PERSON] Відповідачі зайняли весь будинок, що унеможливлює його користування та розпорядження житловим будинком, адже не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Проживаючи у житловому будинку Відповідачі не дбають про утримання, ремонт будинку, благоустрій прибудинкової території, не сплачують плату за проживання у будинку, засмічують територію. Проживаючи у належному житловому будинку відповідачі порушують правила співжиття і йому неодноразово приходилося звертатися зі скаргами до Берегометської селищної ради на неправомірні дії відповідачів. Окрім цього звертався зі скаргами на неправомірні дії відповідачів і до дільничних інспекторів міліції у смт Берегомет. З моменту набуття у власність будинку неодноразово попереджав відповідачів, щоб вони шукали собі інше житло, оскільки хоче використовувати належний йому житловий будинок для власних потреб. Просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення з житлового будинку громадян [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали надали свої заперечення . Просили в позові відмовити. Заслухавши доводи сторін, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню з таких підстав. Слід зауважити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Вижницького нотаріального округу Штефюк О.О. 27.12.2012 року [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з належними надвірними будівлями та господарськими спорудами ,що знаходився по [ADDRESS]. Право власності на вказаний будинок зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,10.06.2013 року. Так, відповідачі записані в домовій книзі, однак не має відмітки про їх реєстрацію, це підтверджено і відповіддю Берегометської селищної ради від 12 липня 2013 року в якій вказано, що відповідачі проживають без реєстрації в житловому будинку, що знаходився по [ADDRESS] Згідно відповіді Берегометської селищної ради від 18 червня 2015 року вказано, що надати копії договорів згідно, яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають у житловому будинку що знаходився по [ADDRESS] немає можливості оскільки така інформація у виконкомі селищної ради відсутня. Згідно висновків про результати розгляду звернення громадянина [PERSON] винесені працівниками Вижницького РВ УМВС та працівниками поліції Вижницького ВП Сторожинецького ГУНП вбачається, що відповідачі перешкоджають користуватися власністю позивача не впускають до будинку та вчинять суперечки з даного приводу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном - ст. 319 ЦК України. Згідно ст.391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також ст.150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Норми ст. 158 ЖК України передбачають, що наймач користується жилим приміщенням у квартирі, що належить громадянину на праві приватної власності, відповідно до договору найму житлового приміщення, що укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради або в органі управління, що ним утворюється. Проте, договір найму жилого приміщення сторони не укладали. Відповідно, відповідачі проживають у житловому будинку позивача без законних на те підстав. На чисельні попередження позивача про виселення з спірного житлового будинку не реагують . Вони також не є членом сім'ї [PERSON], відповідно, не набули прав члена сім'ї власника щодо користування спірним житлом. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на законі; відповідачі неправомірно проживають у спірному житловому будинку створює перешкоди у здійснення права власності на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому підлягає виселенню із вказаного будинку без надання іншого жилого приміщення. Крім того судом встановлено, що відповідачі не зареєстровані в спірному будинку про , що в позовній заяві вказував і сам позивач , тами чином вимога щодо зняття з реєстрації відповідачів задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У зв'язку з викладеним, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 200 грн.. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial