Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об'єднання «Будфонд» про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Мотивував свої вимоги тим, що він наказом № 15 від 15.05.1996 року був прийнятий на роботу до ТОВ виробниче об'єднання «Будфонд» на посаду водія. 14 березня 2014 року був звільнений зі займаної посади на підставі наказу № 3 від 14.03.2014 року за ст. 38 Кодексу законів про працю України, про що свідчать записи в трудовій книжці. Позивач зазначає, що розрахунок на день звільнення відповідачем не зроблено. Згідно Відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, його заробітна плата складала 1250 гривень, щомісячно. Позивач зазначає, що остання виплата заробітної плати відповідачем була здійснена в грудні 2012 року. На момент звільнення, а саме на 14 березня 2014 року, заборгованість з виплати заробітної плати складала 18062 гривень 50 копійок, а тому остання підлягає стягненню з відповідача на його користь. Також, оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану йому заробітну плату в день звільнення, то з відповідача підлягає стягненню середня заробітна плата за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що становить станом на 01.01.2015 року 11937 гривень 50 копійок. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористані відпустки за 2011, 2012, 2014 роки та відпускні за 2010 рік. Як зазначає позивач, в результаті таких дій відповідача, були порушені його конституційні права. Відповідач поставив його у тяжке матеріальне становище, оскільки понад 18 місяців він не міг отримати заробітну плату, що позбавило його можливості нормально жити, харчуватися та сплачувати рахунки, а тому вважає відповідач завдав йому моральну шкоду, розмір якої він оцінює у суму 1000 гривень. Просить суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач надав до суду лист з клопотанням слухати справу у його відсутність. Просив позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, яке долучене до матеріалів справи. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів трудової книжки позивача вбачається, що [PERSON] наказом № 15 від 15.05.1996 року було прийнято на роботу до ТОВ виробниче об'єднання «Будфонд» на посаду водія. 14 березня 2014 року, [PERSON] був звільнений із займаної посади на підставі наказу № 3 від 14.03.2014 року за ст. 38 Кодексу законів про працю України, про що свідчать записи в трудовій книжці. Матеріалами справи не спростовано, що в день звільнення відповідачем не зроблено розрахунку з [PERSON], про що останній вказує у своїй позовній заяві. Згідно відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, заробітна плата [PERSON] складала 1250 гривень, щомісячно. З матеріалів справи вбачається, що остання виплата заробітної плати відповідачем була здійснена в грудні 2012 року. На момент звільнення, а саме на 14 березня 2014 року, заборгованість з виплати заробітної плати складала 18062 гривень 50 копійок, а тому остання підлягає стягненню з відповідача на його користь, виходячи з наступного розрахунку: · 14 міс. х 1250.00 грн. = 17500.00 грн. - заборгованість по заробітній платі з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2014 року включно; · 1250 грн. : 20 роб. дні у березні 2014 р. х 9 днів відпрацьованих = 562.50 грн. - заборгованість по заробітній платі з 01 березня 2013 року по 14 березня 2014 року, що в загальній сумі становить заборгованість у розмірі 18062 гривні 50 копійок, як заборгованість по заробітній платі на момент звільнення. Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд вважає переконливо доведеною перед ним позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача середню заробітну плата за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що становить станом на 01.01.2015 року 11937 гривень 50 копійок. Задовольняючи таку вимогу, суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення суду наданий позивачем розрахунок. Також, суд вважає доведеною вимогу позивача про стягнення з відповідача суми відпускних за 2010 рік, виходячи з розрахунку 10988.35 грн. заробітна плата за 2010 рік : 355 днів = 30.95 грн. - середньоденна заробітна плата за розрахунковий період (24 дн я відпустки х 30.95 грн.= 742.80 грн. - відпускна виплата за 2010 рік). Також підлягає стягненню з відповідача сума компенсації за невикористану відпустку починаючи з 2011 року по 2014 рік, відповідно до наступного розрахунку: · 14550.00 грн. заробітна плата за 2011 рік : 355 днів = 40.98 грн. - середньоденна заробітна плата за розрахунковий період; · 24 днів відпустки х 40.98 грн. = 983.52 грн. - компенсація за 2011 рік; · 15000.00 грн. заробітна плата за 2012 рік : 356 дів = 42.13 грн. - середньоденна заробітна плата за розрахунковий період; · 24 днів відпустки х 42.13 грн. = 1011.12 грн. - компенсація за 2012 рік; · 5000.00 гривень заробітна плата за 2013 рік : 355 дів = 42.25 грн. - середньоденна заробітна плата за розрахунковий період; · 24 днів відпустки х 42.25 грн. = 1014.00 грн. - компенсація за 2013 рік; · 15000.00 гривень заробітна плата за 2014 рік : 355 дів = 42.25 грн. - середньоденна заробітна плата за розрахунковий період; · 0.067606 днів (кількість днів відпустки на один календарний день) х 70 днів відпр. в 2014 році = 4.73 = 5 днів - відпустка за період з 01.01.2014 року по 14.03.2014 рік. · 5 днів відпустки х 42.25 грн. = 211.25 грн. - компенсація за період з 01.01.2014 року по 14.03.2014 року. Таким чином загальна сума що підлягає сплаті за невиплаченими відпускними та компенсацією за невикористану відпустку за вищезазначені періоди складає 3962 гривні 69 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В ході судового розгляду позивачем було надано докази, які об'єктивно свідчать про те, що несвоєчасна виплата йому заробітної плати призвела до втрати ним нормальних життєвих зв'язків та він був змушений здійснити додаткові зусилля для організації свого життя. Суд вважає, що ці обставини позивачем належно доведені, а тому позовна вимога в частині відшкодування [PERSON] моральної шкоди підлягає задоволенню повністю у розмірі 1000 гривень, з врахуванням принципу розумності та справедливості. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд на підставі ч. 1 п. п. 2, 4 ст. 367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення на користь працівника виплати заробітної плати в межах одного місяця. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved