Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON], Колективного підприємства гаражного товариства « Динамовець» про визнання дій незаконними, припинення членства та права користування, відновлення порушеного права, стягнення сум. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.11. 2005 року за власні кошти він придбав гараж № [ADDRESS] у [PERSON], сума угоди склала 6900 S шість тисяч дев'ятсот доларів США. Угода здійснювалася шляхом добровільного виходу [PERSON] зі складу членів гаражного товариства «Динамовець», і одночасного прийому позивача в товариство «Динамовець», за його заявою, внесенням паю згідно п. 7, п. 28 статуту гаражного товариства «Динамовець» . У другому кварталі 2006 року, позивач звернувся до ГТ « Динамовець» з заявою про переоформлення гаража [NUMBER] гаражного товариства «Динамовець», на своєю колишньою тещу [PERSON], проте не поступився своїм членством у товаристві, так як вважав, що це внутрішньо сімейний правочин, який не вплине на його права. Позивач звертає увагу, що в порушення п. 25 статуту гаражного товариства «Динамовец» та ст. 12, ст. 21 Закона України «Про кооперацію» заяву про вихід з кооперативу він не писав, та пай у разі виходу з кооперативу не одержав, ні в якому вигляді. Також жодних вступних і пайових внесків [PERSON] не здійснювала взагалі. Тобто була формально користувачем гаражу. У подальшому позивачем з'ясовано, що у 2012 році, [PERSON] написала заяву про вихід зі складу кооперативу і поступилася членством товариства «Динамовець» своїй доньці, колінній дружині позивача - [PERSON]. Незважаючи на те, що шлюбні стосунки позивача офіційно були розірвані він здійснював контроль і фактично користувався гаражом [NUMBER] в кооперативі «Динамовець». [PERSON] та [PERSON] ніколи не вносили пайовий внесок, не здійснювали обов'язкові поточні сплати. Про порушення права щодо членства у вказаному гаражному товаристві позивач дізнався січні 2016 року, коли звернувся до голови товариства з метою оплати чергових внесків. В січні позивача було повідомлено, що членом вказаного товариства є [PERSON], яка тривалий час не проводила оплати. В порядку п. 24 статуту член товариства може бути виключений з состава товариства в разі несплати внесків протягом одного року. Позивач стверджує, що 12 років ним здійснювалася сплата за послуги користування, та витрати на утримання експлуатаційного персоналу, а також комунальні платежі. Одне з порушень прийому в члени товариства «Динамовець», як зазначає позивач - це порушення вимог п. 6 статуту, щодо того, що членами товариства можуть бути тільки члени товариства «Динамо», якими [PERSON] та [PERSON] ніколи не були. Вся процедура виведення [PERSON] зі складу учасників, та введення в члени товариства [PERSON] та [PERSON] відбувалась не у відповідності зі статутом та законодавством України. Тому, як вважає позивач - є незаконною. У зв'язку з чим позивач, в уточнених та остаточних позовних вимогах, просить визнати дії гаражного товариства « Динамовець» - незаконними, позбавити права членства [PERSON] [INFO] у Колективному підприємстві гаражного товариства [ADDRESS]), відновити порушене право [PERSON] [INFO] щодо членства у Колективному підприємстві гаражного товариства [ADDRESS]) та право користування гаражним боксом у цьому [ADDRESS], стягнути судовий збір. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. Зазначив, що він у 2005 році увійшов до складу членів гаражного товариства « Динамовець», та набув права користування гаражним боксом [NUMBER] у вказаному гаражному товаристві. Весь час він сплачував членські внески, послуги за користування, комунальні платежі у вказаному гаражному товаристві. У подальшому в силу того, що він був позбавлений волі, та відбував покарання, та звільнився лише у грудні 2015 році, він не був обізнаний з долею майна, в тому числі і гаражного боксу [NUMBER], яким він користувався. Наголосив суду, що дійсно в зв'язку з конфліктною ситуацією з колишнім керуючим товариства « Динамовець», він написав заяву про те, щоб його теща користувалась вказаним гаражем. Вказаний конфлікт виник із за того, що однією з вимог членства в гаражному товаристві є наявність транспортного засобу, а на той, час, автомобіль, яким керував позивач формально на праві власності належав його тещі [PERSON] При написанні вказаної заяви позивач навіть не допускав думки про членство [PERSON] у вказаному гаражному товаристві, вважав зміну прізвища користувача гаражним боксом [NUMBER] формальним. Після звільнення з місць позбавлення волі позивач звернувся до голови гаражного товариства з метою з'ясування всіх обставин, які склалися, проте йому запропонували звернутися до суду, так, як самостійно не змогли вирішити вказане питання. Відповідач - [PERSON] у судове засідання особисто не з'явилась, надала до суду заперечення, а також заяву про застосування позовної давності. Представник відповідача- [PERSON] в судовому засіданні вважав, що підстав для задоволенні позовних вимог не має, вважав за необхідно застосувати строки позовної давності до вказаних правовідносин, та відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог. Сама ж відповідач у запереченнях зазначила, що до компетенції суду не входить вирішення питання включення або виключення з членів гаражного товариства « Динамовець» та може бути вирішено лише на загальних зборах товариства. Крім того вказала, що вона також сплачувала поточні платежі гаражному товариству « Динамовець» Представник гаражного товариства « Динамовець» при вирішенні вказаного спору покладався на розсуд суду, зазначив, що статут прийнятий в 1992 році, зареєстрований в 1993 році, його зміст має застарілі формульована, проте статуту в новій редакції не має. Зазначив, що на час прийняття до складу членів гаражного товариства [PERSON], він не очолював вказане товариство, документи з цього приводу не зберіглися в повному обсязі, тому може надати на огляд суду лише те, що він знайшов у архівах товариства. Вивчивши матеріали вказаної цивільної справи, вислухавши учасників судового засідання суд приходить до наступного. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів. Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. З'ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що 03.11. 2005 року за власні кошти [PERSON] був прийнятий до членів гаражного товариства « Динамовець», та отримав право користування гаражним боксом [NUMBER] у вказаному товаристві, розташованому [ADDRESS] Угода здійснювалася шляхом добровільного виходу [PERSON] зі складу членів гаражного товариства «Динамовець», і одночасного прийому позивача в товариство «Динамовець», за його заявою, внесенням паю згідно п. 7, п. 28 статуту гаражного товариства «Динамовець» . У другому кварталі 2006 року, позивач звернувся до ГТ « Динамовець» з заявою про переоформлення гаража [NUMBER] гаражного товариства «Динамовець», на своєю колишньою тещу [PERSON], проте не поступився своїм членством у товаристві, заяву про вихід з кооперативу він не писав, та пай у разі виходу з кооперативу не одержав, ні в якому вигляді, жодних вступних і пайових внесків [PERSON] не здійснювала. У подальшому у 2012 році, [PERSON] написала заяву про вихід зі складу кооперативу, так як вона поступилася членством товариства «Динамовець» своїй доньці, колінній дружині позивача - [PERSON]. Про порушення права щодо членства у вказаному гаражному товаристві позивач дізнався січні 2016 року, коли звернувся до голови товариства з метою оплати чергових внесків. В січні 2016 року позивача було повідомлено, що членом вказаного товариства є [PERSON], яка тривалий час не проводила оплати. Судом досліджено надані заяви [PERSON], від 03 листопада 2005 року, [PERSON] від 03 листопада 2005 року, [PERSON] від 01 травня 2006 року, [PERSON] від 17 листопада 2012 року, [PERSON] від 17 листопада 2012 року. Суд звертає увагу, що крім вказаних заяв, протоколів зборів членів правління суду не надано. З довідок від 19 січня 2007 року, наданих [PERSON] не вбачається на підставі чого вона « имеет гараж» [NUMBER] за адресою [ADDRESS] Суду не надано доказів правомірності вступу до членів гаражного товариства [PERSON] Вказані обставини також свідчать про неможливість у подальшому [PERSON] розпоряджатися правами на гаражний бокс [NUMBER] у вказаному гаражному товаристві. Більш того у суду викликає подив, надана до суду розписка, де [PERSON] стверджує, що вона «продала» вказаний гаражний бокс третій особі. Враховуючи все вищевикладене, суд констатує порушення прав позивача, так, як вказане майно (гаражний бокс [NUMBER] гаражного товариства « Динамовець») вибуло з його користування в позазаконний спосіб. Відповідно до вимог п.п. 2,6 статуту гаражного товариства « Динамовець» вказане товариство організоване та експлуатації гаражних боксів для співробітників обласного об'єднання « Динамо», членів товариства « Динамо», які мають на правах власності автомобіль. Відповідно до п. 28 вказаного статуту члени гаражного товариства мають право розпоряджатися своїм гаражним боксом на правах особистої власності. Проте в даному випадку судом констатовано, що право власності ні у [PERSON], ні у подальшому [PERSON] та [PERSON] не виникло. Натомість право [PERSON] щодо користування вказаним майном порушено. В судовому засіданні позивач [PERSON] повідомив, що на даний час гаражем користуються не встановлені особи, що унеможливлює користування ним вказаним гаражем, хоча він має право користування автомобілем, відповідно до довіреності від 24 квітня 2018 року. Відповідно до п. 7 вказаного статуту прийом у члени товариства « Динамовець» громадян відбувається загальними зборами товариства, яке відбувається один раз на рік, між зборами правління товариства з подальшим затвердженням загальними зборами. Не дивлячись на це, суду не надані докази проведення зборів щодо прийнятті в члени товариства [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що позивач правильно обрав спосіб захисту, так, як в позасудовому порядку він не мав змоги вирішити вказаний спір, тому посилання відповідача на виключну дискрецію загальних зборів гаражного товариства « Динамовець» з цього питання не є правильним. Позивачем у судовому засіданні доведено що його право на користування майном порушене та не може бути відновлене в позасудовому порядку. Щодо порушення строків позовної давності, суд стверджує, що строки позовної давності у даному випадку не порушені, з огляду на те, що позивач з 2008 року по грудень 2015 року перебував в умовах позбавлення волі. Про дії [PERSON] та [PERSON] щодо маніпуляцій с привласненням прав на його майно, йому стало відомо лише в січні 2016 року, коли він, після звільнення, звернувся до гаражного товариства з метою з'ясування питань неможливості потрапити до гаражного боксу. Щодо неможливості в належний спосіб отримання інформації про долю свого майна, знаходячись в місцях позбавлення волі, позивач послався на констатацію Європейським Судом з прав людини в рішенні у справі № 36853/09 « Сергій Смірнов проти України» від 18 грудня 2018 року вимог, серед іншого і ст. 8 Конвенції щодо порушення права на листування та отриманні ним інформації. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині визнання дій колективного підприємства гаражне товариство « Динамовець» незаконними, суд вважає, що в цій частині позивач не довів свої вимоги. За ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи достатність і переконливість наявних доказів, на підставі принципів змагальності та диспозитивності, суд прийшов до висновку про порушення цивільних прав позивача з боку відповідачів та необхідності їх захисту шляхом часткового задоволення позову. Поведінку відповідачів суд вважає способом захисту з метою уникнути цивільної відповідальності.

Outcome: partial