Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач в січні 2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем 30.12.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану Старокиївського району м. Києва, про що є актовий запис № 196. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 30 грудня 1998 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Старокиївського району м. Києва, про що є актовий запис № 196, від даного шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходженням поглядів на сімейне життя та обов'язки, з січня 2013 року не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, а тому подальше збереження шлюбу не можливе та суперечитиме, як інтересам кожного, так і інтересам дитини, зазначала, що спору щодо поділу спільного майна немає, а тому на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, вказувала, що з останні шість років вона з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, примирення між ними не можливе, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим, крім того після розірвання шлюбу виявила бажання залити прізвище «Гаврилова». Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1998 року, про що є актовий запис № 196 (а.с. 4 - копія свідоцтва про одруження). Як вбачається з свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивача та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично останні шість років проживають окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, спільного бюджету не мають, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved