Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

позивач звернувся до відповідача з позовом, в якому просив встановити примусове виконання обов'язку Стрийської міської ради в натурі за мировою угодою від 12.05.2008р., яка затверджена ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 15.05.2008р. у справі № 22ц-526. В обґрунтування покликався на те, що ст.16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як примусове виконання обов'язку в натурі. З листа №Ш 43/3.22 від 30.07.2012р., підписаного заступником міського голови - І.М.Стециком та надісланого на його адресу цінним листом 06.11.2012р., йому стало відомо про те, що виконавчий комітет Стрийської міської ради розглянув його заяву щодо видачі ордера на житлове приміщення у відповідності до зазначеної мирової угоди та відмовив в задоволенні такої. Підставою для відмови було зокрема те, що він не перебував на обліку за місцем проживання у виконкомі міської ради як особа, яка потребує покращення житлових умов. Іншою підставою для відмови, на думку заступника міського голови Стецика І.М. було те, що мирова угода була затверджена тільки при умові, що мешканці гуртожитку добровільно звільнять місця загального користування (кухні та фойє) і нададуть згоду на те, щоб облаштувати в цих місцях житло. Оскільки, згоди мешканців гуртожитку на звільнення місць загального користування не було, виконати мирову угоду немає можливості. З твердженням відповідача не погоджується, оскільки відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2008р. у справі №22ц-526 за його позовом до Стрийського вагоноремонтного заводу, Стрийської міської ради, ПП «Темп-87», затверджено мирову угоду між ним та відповідачами, відповідно до якої Стрийська міська рада у місячний строк зобов'язалася надати у його користування жиле приміщення у гуртожитку по вул. Січових Стрільців, 12а в місті Стрий; ПП «Темп» зобов'язався не чинити йому перешкод у користуванні зазначеним приміщенням у гуртожитку. Стрийська міська рада та ПП «Темп» не виконали умов мирової угоди та ухвали апеляційного суду Львівської області від 15.05.2008р. у справі №22ц-526, не надали йому у користування вищевказане жиле приміщення, незважаючи на його чисельні звернення. ПП «Темп-87» в листі від 10.02.2009р. повідомив його та відповідача про те, що на день підписання звернення вільних житлових приміщень в гуртожитку за адресою: вул. Січових Стрільців,12а немає в наявності. Однак, для того, щоб виконати умови мирової угоди ПП «Темп-87» пропонує (за згодою Позивача), надати йому не житлові приміщення фойє та загальної кухні на 5 поверсі, які в гуртожитку не використовуються. Отже, йому за його згодою було запропоновано отримати у користування приміщення фойє та загальну кухню на п'ятому поверсі, самостійно привести їх у стан придатний для проживання та подати у міську раду документи для переведення цих приміщень з нежитлових у житлові. Він погодився на те, щоб йому у користування були надані зазначені приміщення у гуртожитку. Однак, ці нежилі приміщення самовільно зайняли і використовують у своїх потребах (для зберігання особистого майна, а не для проживання та приготування їжі) громадяни, які проживають на п'ятому поверсі гуртожитку: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 29.06.2011р. він звернувся до відповідача з вимогами щодо звільнення зазначених приміщень, про забезпечення доступу до приміщень, про зобов'язання зазначених вище осіб припинити користування не житловим приміщеннями фойє та загальної кухні. Відповідач в свою чергу звертався до зазначених осіб з вимогою про припинення користування не житловим приміщенням та до КП «Мрія» з розпорядженням про припинення нарахування плати за користування не житловими приміщеннями. Однак, ці особи відмовляються звільнити приміщення кухні та фойє. Оскільки Стрийська міська рада не виконала п.3 мирової угоди від 12.05.2008р. та п.3 ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2008р. у справі №22ц-526, а саме: в місячний строк з моменту визнання мирової угоди апеляційним судом Львівської області не надала в його користування жиле приміщення розміром 25,22 кв. м у гуртожитку по [ADDRESS], просив суд зобов'язати відповідача примусово виконати в натурі обов'язок, передбачений умовами зазначеною вище мировою угодою та ухвалою апеляційного суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву, покликаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за його відсутності на підставі на у ній доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України, одним із яких є примусове виконання обов'язку в натурі. Тому власник порушеного права зобов'язаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Зазначена норма закону визначає, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов'язку в натурі застосовується за наявності зобов'язальних правовідносин між позивачем та відповідачем. В даному ж випадку правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем, визначаються не договором, а судовим рішенням - ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2008р. у справі №22ц-526 за позовом [PERSON] до Стрийського вагоноремонтного заводу, Стрийської міської ради, ПП «Темп-87», якою затверджена мирова угода між позивачем та відповідачами, відповідно до якої Стрийська міська рада у місячний строк з моменту визнання мирової угоди апеляційним судом Львівської області зобов'язалася надати у його користування жиле приміщення у гуртожитку по [ADDRESS]; ПП «Темп» зобов'язався не чинити позивачу перешкод у користуванні зазначеним приміщенням у гуртожитку по [ADDRESS]. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Як вбачається з п.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Відтак, суд вважає, що відповідно до зазначеної норми ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2008р. у справі №22ц-526, якою затверджена мирова угода, укладена 12.05.2008р. між позивачем та Стрийською міською радою і ПП «Темп-87», є тим виконавчим документом, який підлягає виконанню державною виконавчою службою в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Outcome: dismissed