Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором «Автопакет» №19/10/2007/840-К/960 від 19.10.2007 року посилаючись на те, що відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 15 750 дол. США. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору за ним наявна заборгованість в розмірі 16 258,02 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 129 950 грн. 35 коп., яку банк просить з позичальника стягнути. [PERSON], як поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в прохальній частині позовної заяви просив про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, Причину неявки суду не повідомили. З урахуванням думки позивача про можливість розгляду справи у відсутності відповідачів та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права банку на належне виконання умов договору «Автопакет», забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором в солідарному порядку з боржника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 19 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» (назву якого змінено на ПАТ «Комерційний банк «Надра») та відповідачем [PERSON] укладено договір «Автопакет» №19/10/2007/840-К/960 (а.с.6-9), за яким банк надав, а позичальник (відповідач [PERSON]) отримав кредит в розмірі 15 750 дол. США. з терміном погашення до 18.10.2012 року. Умовами п.1.1.3.1 договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 11,9 % на рік за користування кредитом. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором «Автопакет» №19/10/2007/840-К/960 від 19.10.2007 року (а.с.4,5). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Умовами п.п.5.1, 5.2. у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів він сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочки. Крім цього, за порушення взятих на себе зобов'язань позичальник сплачує банку штраф в розмірі 10% від суми заборгованості від суми кредиту. Позивачем станом на 27.11.2013 року проведено розрахунок заборгованості за договором «Автопакет» №19/10/2007/840-К/960 від 19.10.2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за договором в сумі 16 258,02 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 129 950 грн. 35 коп., в тому числі 12 714,38 дол. США - заборгованість по тілу кредиту, 109,28 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1 859,36 дол. США - пеня, 1 575 дол. США - штраф. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачами за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язання [PERSON], умовами договору «Автопакет» №19/10/2007/840-К/960 від 19.10.2007 року передбачена порука [PERSON] Відповідно до п. 3.2.1 договору поручитель зобов'язалась перед кредитором відповідати в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником [PERSON] зобов'язань за наведеним кредитним договором. У зв'язку з чим, поручитель за вимогою банку повинен нести солідарну з позичальником відповідальність. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2; 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: approved