Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Позов обґрунтовує тим, що в 2010 році він познайомився з [PERSON]. Відносини між ними тривали майже до жовтня 2015 року. Восени 2016 року вони знову почали проводити спільно вільний час, мали інтимні відносини, зустрічали спільно Новий 2017 рік. В кінці лютого 2017 року відповідач повідомила йому про свою вагітність, а [INFO] народила сина. Він відвідував відповідачку та сина в перинатальному центрі КОЛ та був присутній при їх виписці додому. В процесі їхньої розмови щодо необхідності реєстрації народження дитини в органах РАЦСУ, відповідач повідомила його, що вже здійснила реєстрацію народження дитини. З її слів йому стало відомо, що при реєстрації народження [PERSON] відомості про батька були записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Визнання батьківства необхідно йому для того, щоб надавати синові у майбутньому все необхідне для нормального фізичного та духовного розвитку та мати можливість нарівні з матір'ю приймати участь у його вихованні та розвитку. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача та третьої особи надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач причини неявки суду не сповістила. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], про що 10.10.2017 року було складено актовий запис № 459. Батьком дитини зазначений [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинений в порядку ст. 135 СК України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України № 00020229893 від 25.05.2018 року. Відповідно до вимог ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Статтею 7 Конвенції про права дитини гарантовано, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Частиною 1 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Зі змісту норм ст. 121 СК України випливає, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя (згідно ст. 122 СК України). Відповідно до вимог п. 3 ч.2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Суд також враховує, що у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України 2004 року, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України 2004 року, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. З метою з'ясування питань наявності (чи відсутності) кровного споріднення між батьком та малолітньою дитиною, 29.10.2018 року судом призначено судову генетично-молекулярну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Згідно висновку експерта № 484 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 31.01.2019 року, в генотипі дитини [PERSON] по всіх досліджуваних локусах виявлені алельні пари, які могли бути утворені шляхом успадкування алелей з генотипів [PERSON] та [PERSON]. За підсумками молекулярно-генетичного дослідження встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &a, ;ати;34, від 7 травня 2009 року). Суд зауважує, що жоден із учасників справи не заявив сумнівів щодо результатів генетичної експертизи для встановлення батьківства. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд враховує, що відповідач у справі не заперечує факту батьківства позивача відносно дитини - [PERSON], що в сукупності з фактичними обставинами справи та процесуальною поведінкою її учасників дає підстави дійти висновку, що позивач дійсно являється рідним батьком малолітньої дитини. Приймаючи рішення суд діє виключно в інтересах майбутніх прав та обов'язків, як дитини так і батька. В ч. 1 ст. 134 СК України наголошується на тому, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктами 2.13, 2.13.1 наказу Міністерства Юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Відповідно до вимо г статті 141 ЦПК України позивач не ставить вимогу про стягнення понесених ним судових витрат, а тому суд відносить вказані витрати за його рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: approved