Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що згідно свідоцтва про народження він є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно рішенням суду від 28.10.2005 року, малолітнього сина [PERSON] залишено проживати з матір`ю [PERSON] . В зв`язку з постійними сварками та скандалами вони не проживали разом та з 2015 року син перейшов проживати до позивача. На даний час син [PERSON] проживає з позивачем в квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності. Син [PERSON] повністю перебуває на його утриманні, з позовом про стягнення аліментів до відповідача він не звертався. Впродовж декілька років позивач виховує сина сам, відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Відповідно до вищенаведених фактів, вважає, що відповідач не може надати дитині ні належного виховання, ні матеріального забезпечення, не виконує свої обов`язки матері, тому відповідачку слід позбавити батьківських прав. Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала, жодних письмових заяв від неї не надходило. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому. Відповідачка в судовому засіданні 26.06.2019 року позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки немає підстав для позбавлення її батьківських прав. Негативні стосунки сином в неї склались через позивача. В наступне судове засідання відповідачка не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що згідно висновку орган опіки та піклування не заперечує щодо позбавлення батьківських прав відповідачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що [PERSON] знає давно, він постійно проживає з позивачем [PERSON] , який є його батьком, на [ADDRESS] , умови проживання нормальні. Матері [PERSON] свідок не бачив. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки, представника третьої особи, покази свідка, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження виданого повторно серії [NUMBER] від 31.01.2017 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.7). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 4569 (а.с.8). Власником квартири [ADDRESS] є позивач, який також зареєстрований за вказаною вище адресою, що підтверджується довідкою № 02-02/1054 (а.с.11). В своїй позовній заяві позивач зазначив підставу позбавлення батьківських прав відповідача те, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] , [INFO] Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] (а.с.59-60). Як вказано у висновку, мати до школи дитини не з`являється, навчально-виховним процесом дитини повністю займається батько. [PERSON] неодноразово було запрошено в службу у справах дітей для надання пояснень у справі по позбавлення батьківських прав, однак вона не з`являлась, на телефонні дзвінки не відповідає. Здоров`ям сина цікавиться виключно батько. Неповнолітній [PERSON] повідомив у своїх поясненнях органу опіки та піклування про те, що мати не бере участі у його вихованні, не підтримує, фінансово не допомагає, «заважає отримувати певні документи». [PERSON] підтримує позицію батька щодо позбавлення батьківських своєї матері щодо себе. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Саме така правова позиція висловлена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідач справді не піклується належним чином про сина, не займається його вихованням, але з причин які не зовсім залежать від неї, а також у зв`язку з поведінкою відповідача та сина. Заперечуючи проти позову, відповідач посилалась також на те, що позивач не надав доказів того, що вона умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина. Вирішуючи спір по суті суд виходить із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно сина, позивачем не надано. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які після розірвання шлюбу не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20 червня 2019 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). За вказаних обставин, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed