Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] (до розірвання шлюбу у 2015 році прізвище [PERSON]) 20 000,00 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 129128,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачу у 2008 та 2012 роках передано кошти на загальну суму 20000,00 дол.США для придбання автомобілів, однак у встановлені терміни взятих на себе зобов'язань відповідач не виконав, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить позов задовольнити. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про місце і час розгляду справи; від представника позивача надійшла заява про слухання справи у їх відсутності та позовні вимоги підтримують повністю. У судове засідання відповідач не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи; на адресу суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з'явились. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 12 жовтня 2008 року та 25 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] ([PERSON] після розірвання шлюбу у 2015 році) [PERSON] було укладено договори позики грошових коштів, що стверджується наявними у матеріалах справи копіями боргових розписок від 12.10.2008 та 25.03.2012 (а.с. 18, 19). Позивач за наявними розписками передав у власність відповідача грошові кошти. Згідно з вказаними розписками відповідач отримав кошти у розмірі по 10000,00 дол.США за кожним із договорів, тобто на загальну суму 20000,00 дол.США грн. на придбання рухомого майна - автомобілів, однак у встановлений термін грошових коштів не повернув, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Таким чином, сума заборгованості за спірними розписками становить 20000,00 дол.США, що за курсом [PERSON] України з переведення іноземної валюти в українську становить 129128,00 грн. Розмір заборгованості визнаний відповідачем, а тому не підлягає доказуванню. За таких обставин суд вважає, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, а тому, у відповідності до вимог ст. ст.526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 129128,00 грн. боргу за договорами позики, а позовні вимоги задовольнити повністю. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанцією від 08 грудня 2016 року №37, яка знаходиться у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 1219.28 грн. судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 526, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: approved