Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому поставив питання про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями поліції та суду, внаслідок яких він був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності. Заявлені вимоги мотивував тим, що 29.12.2016 року працівниками Богородчанського ВП ГУНП було складено щодо нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КупАП. У результаті розгляду адміністративної справи №338/37/17 суддею Богородчанського районного суду 22.02.2017 року винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Не погодившись з постановою Богородчанського районного суду він оскаржив прийняте рішення в апеляційному порядку. Постановою судді апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.03.2017 року постанова Богородчанського районного суду від 22.02.2017 року була скасована, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Посилаючись на ст. 56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» вказав, що має право на відшкодування моральної шкоди, якої зазнав внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Зокрема заявив, що факт притягнення його до відповідальності принизив його гідність, зіпсував репутацію як водія серед знайомих та односельчан. Незаконні дії працівників поліції та факт визнання його винним у порушенні, в якому він своєї вини не визнавав, став приводом до переживань і тривоги, які він відучував протягом усього часу поки тривали процедури судового розгляду. Крім того, мусів зявлятися до суду для вчинення процесуальних дій, що заставляло відлучатись від роботи. Вцілому незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності вимагає від нього додаткових зусиль для організації його життя. Заподіяну моральну шкоду оцінив у 100000 грн. Заявлені позовні вимоги в судовому засіданні позивач підтримав. Вказав, що на місці скоєння ДТП відразу працівникам поліції заявляв про те, що порушення правил дорожнього руху не допускав і причиною пригоди є порушення іншим водієм ПДР. Однак його доводи не були взяті до уваги. Внаслідок складання щодо нього протоколу нервував, переживав за результат судового розгляду, змушений був тричі зявлятись до суду першої інстанції на розгляд справи і двічі в судові засідання апеляційного суду. Також поніс витрати на адвоката. Крім нього переживань зазнала і його мати, оскільки по селищі поширились різні домисли. Враховуючи субєктивне сприйняття усіх травмуючи факторів, вважає, що належною сумою відшкодування заподіяної моральної шкоди буде 100000 грн., які просив стягнути з держави в особі Державного Казначейства України. Представник Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області в судове засідання не зявився, подав суду заперечення на позов у якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що позивач не навів жодних обставин, які були би підтверджені доказами, що свідчили б про факт заподіяння моральних чи фізичних страждань. Представник Державної казначейської служби України на розгляд справи не прибув. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, що подані сторонами суду на підтвердження своєї позиції, зясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку, що заявлений позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1176 ЦКшкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. За умовами п.4 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»,\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. У відповідності до ст.ст.4,13 вищевказаного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні\~\~дії органів дізнання, досудового\~\~слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Судом встановлено, що 29.12.2016 року за участю водія [PERSON] та [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода за наслідками якої поліцейський Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області склав протоколи про вчинення адміністративного правопорушення щодо обох водіїв. 22.02.2017 року постановою судді Богородчанського районного суду Круль І.В [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КупАП і на нього постановлено накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Постановою судді Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.03.2014 року за апеляційною скаргою [PERSON] постанова Богородчанського суду від 22.02.2017 року скасована, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. На думку суду сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не є єдиною достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди. Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На думку суду таке право особи не було порушено. [PERSON] мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Постанова суду першої інстанції, з якою не погодився позивач, не набрала законної сили, була оскаржена ним, а відтак скасована, що є на думку суду достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. Ніякі заходи примусу зі сторони держави до особи не застосовувались. Позивачем не подано суду жодного належного і допустимого доказу на обґрунтування того, що внаслідок розгляду справи про адміністративне правопорушення відбулись кардинальні чи суттєві зміни в перебігу життєвих подій, було спричинено тривалий психологічний дискомфорт чи штучне обмеження у плануванні можливостей, а загалом завдало певної моральної шкоди. Посилання позивача на те, що погіршилась його репутація серед колег, клієнтів його автосервісу, є голослівними. Враховуючи наведене, принцип розумності і справедливості,\~\~суд вважає, що підстав для задоволення заявлених вимог немає. Не сплачений при подачі позову судовий збір слід стягнути з позивача на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved