Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач за основним позовом [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 06.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 8 160 доларів США, кінцевий строк повернення позики до 06.12.2014 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики 06.05.2014 року був укладений Договір застави, за яким передано в заставу автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, тип - універсал-В, колір - чорний. 28.10.2015 року між [PERSON] та ним (позивачем [PERSON].) укладено договір відступлення права вимоги за договором позики, в порядку та на умовах якого первісний кредитор [PERSON] відступив йому (позивачу [PERSON].), як новому кредиторові, а він ([PERSON].), як новий кредитор, набув право вимагати від [PERSON] належного виконання зобов'язань передбачених Договором позики від 06.05.2014 року. 28.10.2015 року між [PERSON] та ним (позивачем [PERSON].) був укладений договір відступлення права вимоги за договором застави автомобіля. Про укладення вказаних договорів відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена. Починаючи з 06.06.2014 року відповідач [PERSON] порушувала графік повернення грошових коштів, по закінченню зазначеного в договорі строку борг не повернула, повернута лише частина боргу, а саме - 06.11.2015 року 360 доларів США. [PERSON] не сплачувала і проценти за користування позикою. Враховуючи невиконання відповідачем [PERSON] умов договору, звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з [PERSON] на його (позивача [PERSON].) користь заборгованість, яка з урахуванням поданих ним уточнень становить 212 550 грн. - сума заборгованості за договором позики; 141 204 грн. 05 коп. - інфляційні витрати; 15 396 грн.25 коп. - 3% річних; 104 596 грн. 67 коп. - відсотки за користування коштами; 309 720 грн. - неустойку. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі та врахувати надані ними пояснення, докази. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, посилаючись на те, що між нею та [PERSON] 06.05.2014 року був укладений договір позики, згідно якого вона отримала в борг 80 712 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становить 7 080 доларів США, строк повернення позики - 06.08.2014 року. Між ними був укладений 06.05.2014 року, з метою забезпечення Договору позики, Договір застави, згідно якого вона передала [PERSON] в заставу належний їй на праві власності автомобіль HYUNDAI, SANTA FE, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, тип - універсал-В, колір - чорний. Всього нею ([PERSON].) за Договором позики, починаючи з 06.05.2014 року по 06.10.2015 року було сплачено [PERSON] грошові кошти в доларах США 6 480 доларів США, кошти сплачувалися в доларах США, про факт сплати грошових коштів та відсутність претензій стосовно продовження дії укладеного договору позики, [PERSON] писав відповідні розписки про отримання грошових коштів в день їх сплати нею ([PERSON].). 28.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені Договір про відступлення права вимоги за договором позики та Договір про відступлення права вимоги за договором застави транспортного засобу. 30.10.2015 року [PERSON] через приватного нотаріуса повідомив її ([PERSON].) про відступлення його прав кредитора за вказаними договорами. Відповідно, 06.11.2015 року вона ([PERSON].) передала грошові кошти як погашення позики в сумі 360 доларів США вже новому кредитору - [PERSON], про що складено розписку. В подальшому [PERSON] сплачувалися ще грошові кошти і в сумі йому було сплачено 1 080 доларів США. Всього за Договором позики вона сплатила (двом кредиторам) 7 560 доларів США. 25.07.2016 року вона отримала письмову вимогу, в якій зазначалося про борг на загальну суму 834 924,07 грн. Доданий до позовної заяви [PERSON] договір позики не є тим договором позики, який вона укладала 06.05.2014 року з [PERSON], підпис на цьому договорі вона не ставила. Зазначила, що на момент укладення договору відступлення права вимоги сума неповернутої позики (боргу) [PERSON] становила 600 доларів, які нею повністю сплачені новому кредитору, що свідчить про виконання нею зобов'язань в повному обсязі і зобов'язання є припиненими і, відповідно, застава також припинена. Враховуючи викладене, звернулася до суду з даним позовом та просила суд визнати припиненими її зобов'язання за договором позики від 06.05.2014 року, визнати припиненим договір застави належного їй автомобіля та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяження щодо її автомобіля, стягнути з [PERSON] на її користь зайво сплачені кошти в розмірі 480 доларів США та судові витрати і витрати на послуги адвоката. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримала їх вимоги за зустрічним позовом, просила їх задовольнити, в задоволенні основного позову просила відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні 07.07.2017 року третя особа [PERSON] пояснив, що у травні 2014 року були укладені договори з [PERSON] про позику, заставу автомобіля. З [PERSON] знайомий з 2012 року, разом працювали. Зазначив, що всі розписки про отримання ним від [PERSON] грошових коштів (повернення позики) він писав перед укладенням договору цесії (уступки права вимоги). Договір цесії був на суму боргу 8 160 доларів США. Він не знає яку суму повернула йому [PERSON] Свій підпис на договорі відступлення права вимоги за договором позики він підтверджує (а.с.20 т.1), щодо підпису від його імені на договорі позики (а.с.13-15 т.1) має сумніви чи його це підпис. Треті особи: [PERSON], приватний нотаріус КМНО Євтушок І.О., приватний нотаріус КМНО Забавська Н.В. в судове засідання 11.06.2018 року не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомленні належним чином. Вислухавши пояснення представників [PERSON], представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Позовна заява [PERSON] була зареєстрована в суді 21.10.2016 року. Згідно ухвали суду від 28.10.2016 року позовна заява була залишена без руху у зв'язку з недоліками. 25.11.2016 року після усунення позивачем недоліків, після перевірки місця реєстрації відповідача, судом була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Відповідачем [PERSON] було подано письмові заперечення на позов та подано зустрічний позов. Позивач за основним позовом подавав заяву про уточнення позовних вимог, заперечення на зустрічний позов, додаткові пояснення до заперечень. Приватний нотаріус КМНО Забавська Н.В. надавала письмові пояснення та заперечення проти зустрічного позову. Згідно до ухвали суду від 11.07.2017 року по справі було призначено за клопотанням сторони відповідача [PERSON] судову почеркознавчу експертизу. Встановлено, що 06.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики (а.с.13-15 т.1), відповідно до умов якого [PERSON] передає [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 93 024,00 грн., що за курсом КБ ПриватБанк на день укладення договору еквівалентно 8160 доларів США, а [PERSON] зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів в строк і за графіком відповідно до пункту 3 договору, кінцевий строк погашення позики - 06.11.2014 року. Згідно п.3 договору кошти мали повертатися наступним чином: 4 104 грн., еквівалент 360 доларів США до 6 числа червня, липня, серпня, вересня, жовтня місяців 2014 року, та 72 504 грн., еквівалент 6 360 доларів США - до 6 листопада 2014 року. В п.3.3 договору позики встановлено, що крім суми позики позичальник ([PERSON].) компенсує позикодавцю ([PERSON].) знецінення суми позики внаслідок інфляції та девальвації гривні. В п.4.1 договору позики визначено, що у разі несвоєчасного повернення позики позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, також неустойку в розмірі 890 гривень за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. В забезпечення виконання договору позики 06.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір застави автомобіля (а.с.16-17 т.1), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Євтушок І.О., відповідно до якого [PERSON] передала в заставу належний їй на праві власності автомобіль HYUNDAI, SANTA FE, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, тип - універсал-В, колір - чорний. 28.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики (а.с.20 т.1), відповідно до якого первісний кредитор [PERSON] відступає новому кредитору - [PERSON] право вимоги і останній набуває право вимоги за договором позики від 06.05.2014 року щодо повернення боржником [PERSON] позиченої суми грошових коштів, зазначеної в п.1.1 договору позики, а саме 198 288,00 грн., що за курсом ПАТ КБ «ПриватБанк» еквівалентно 8 160 доларів США. 28.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави автомобіля (а.с. 21 т.1), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Забавською Н.В. В даному договорі зазначено в п.2, що за цим договором новий кредитор ([PERSON].) набуває права вимагати від боржника ([PERSON].) належного виконання наступних обов'язків: повернення позиченої суми грошових коштів, визначеної в п.1.1 договору позики, а сама 172 044,00 грн., еквівалент 7 080 доларів США. 30.10.2015 року [PERSON] подано приватному нотаріусу КМНО Забавській Н.В. «Заяву про передачу заяви» і приватний нотаріус КМНО Забавська Н.В. передала [PERSON] заяву [PERSON] (а.с.23 т.1), в якій останній повідомляє [PERSON], що права вимоги за Договорами позики та застави транспортного засобу від 06.05.2014 року передані за Договорами відступлення прав вимоги за договором позики і за договором застави транспортного засобу новому кредитору - [PERSON] 25.07.2016 року від нового кредитора [PERSON] через приватного нотаріуса КМНО Войтковсього В.С. була направлена письмова вимога [PERSON] (а.с.24 т.1), в якій повідомлялося про відступлення права вимоги за договорами позики та застави транспортного засобу та про порушення умов договору позики щодо не повернення позики згідно графіку, недотримання кінцевого строку повернення позики - 06.11.2014 року і що такі дії є порушенням умов договору. У даній письмовій вимозі була вимога повернути борг в тридцяти денний строк від дня пред'явлення даної вимоги. Згідно поштового повідомлення, вказану вимогу [PERSON] отримала 28.07.2016 року (а.с.26 т.1) До матеріалів справи відповідачем за основним позовом [PERSON] надано копію договору позики від 06.05.2014 року (а.с.65 т.1), укладеного між [PERSON] та [PERSON], в якому відрізняються від договору наданого [PERSON], розмір позики, строки повернення (до 06.08.2014 року) та графік повернення позики (4 104 грн., еквівалент 360 доларів США до 06.05.2014 року; 4 104 грн., еквівалент 360 доларів США до 06.07.2014 року та 72 504 грн., еквівалент 6 360 доларів США до 06.08.2014 року). До матеріалів справи долучено копію розписки від 06.05.2014 року про отримання [PERSON] грошових коштів в позику від [PERSON] згідно договору позики від 06.05.2014 року (а.с.68 т.1). До справи відповідачем [PERSON] надано ряд розписок (ксерокопії) [PERSON] (а.с.69-84, 86-88), згідно яких останній отримував від [PERSON] по 360 доларів США 06.08.2015р., 06.07.2015р., 06.06.2015р., 06.05.2015р., 06.04.2015р., 06.03.2015р., 06.02.2015р., 06.01.2015р., 06.12.2014р., 06.11.2014р., 06.10.2014р., 06.09.2014р., 06.08.2014р., 06.07.2014р., 07.06.2014р., 06.05.2014р., 17.07.2014р., 06.09.2015р., 06.10.2015р. Згідно до ксерокопії розписки від 06.11.2015 року [PERSON] отримано від [PERSON] 360 доларів США (а.с.85 т.1). З листа від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 15.08.2016 року (а.с.92 т.1), в якій [PERSON] повідомила, що на момент укладення договору відступлення права вимоги її борг становив 600 доларів США, і цей борг, навіть в більшій сумі - 1 080 доларів США вона сплатила, боргу не існує (а.с.91). В поясненнях [PERSON] від 20.05.2016 року (а.с.94 т.1), відібраних слідчим в рамках кримінального провадження, [PERSON] повідомив, що згідно договору відступлення права вимоги за договором позики він має право вимогати від [PERSON] повернення позичених нею грошових коштів у розмірі 172 044,00 грн., еквівалент 7 080 доларів США, і що з часу укладення договору відступлення права вимоги він отримував від [PERSON] приблизно 2-3 рази по 360 доларів США, про що писав розписки, на даний час [PERSON] повинна сплатити приблизно 6 000 доларів США. В протоколі допиту свідка [PERSON] від 30.05.2016 року, складеного слідчим (а.с.95-96 т.1), [PERSON] повідомив, що він давав в борг [PERSON] 7 080 доларів США, остання йому повертала по 360 доларів США поки не сплатила 6 480 доларів США та була винна ще 600 доларів США. Кожного разу, коли він отримував від [PERSON] кошти, він писав розписку про їх отримання. На залишок боргу - 600 грн., він передав право вимоги своєму знайомому [PERSON] В протоколі одночасного допиту осіб - [PERSON] та [PERSON] від 30.07.2016 р. (а.с.97-99 т.1), і [PERSON], і [PERSON] повідомляють про те, що згідно договору позики [PERSON] мала повертали по 360 доларів щомісяця до сплати повної суми боргу без відсотків. [PERSON] повідомила, що вона сплатила [PERSON] 6 480 доларів США, а [PERSON] вона сплатила тричі по 360 доларів США - 1 080 доларів США. [PERSON] пояснила, що переплатила [PERSON], щоб той від неї відчепився, оскільки він їй постійно телефонував. Відповідно до Висновку №13/17 експертного почеркознавчого дослідження, складеного 17.02.2017 року (а.с.169-172 т.1) підписи від імені [PERSON] в графі «Позикодавець» у договорі позики від 06.05.2014 року на суму 93 024,00 грн. (8 160 доларів США) виконаний [PERSON] Підпис від імені [PERSON] у графі «Позичальник» у договорі позики від 06.05.2014 року на суму 93 024,00 грн. (8 160 доларів США) виконаний [PERSON] Від [PERSON] надійшла до суду заява від 17.12.2016 року, нотаріально посвідчена (а.с.186 т.1), в якій останній повідомив, що за договором позики він отримав від [PERSON] в період з 06.05.2014 року по 06.10.2015 року 6 480 доларів США, про що писав відповідні розписки в день їх сплати [PERSON] Відступив право вимоги [PERSON] щодо сплати залишку коштів - 600 доларів США. В письмових поясненнях третьої особи - приватного нотаріуса КМНО Забавської Н.В. (а.с.201-203 т.1) остання повідомляє про те, що 28.10.2015 року нею було посвідчено Договір відступлення права вимоги за договором застави автомобіля. Зауважень від [PERSON] стосовно зменшення суми боргу не було. Про видачу [PERSON] розписок за цим договором [PERSON] не повідомляв. 28.10.2015 року в її присутності (приватного нотаріуса КМНО Забавської Н.В.) [PERSON] та [PERSON] підписали договір відступлення права вимоги за договором позики, укладеного 06.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] на суму еквівалентну 8 160 доларів США. Зауважень від [PERSON] стосовно суми боргу не було. Про видачу [PERSON] розписок за цим договором [PERSON] не повідомляв. При укладенні Договору відступлення права вимоги за договором застави автомобіля були присутні дружина [PERSON] та дружина [PERSON], які давали письмову згоду на укладення даного договору. В даних поясненнях нотаріус повідомив і про те, що під час підписання Договору відступлення права вимоги за договором позики та за договором застави автомобіля [PERSON] присутня не була. Про відступлення права вимоги [PERSON] була ознайомлена 30.10.2015 року шляхом передачі їй заяви відповідного змісту за адресою розташування її (нотаріуса) робочого місця, про що є відповідна розписка на примірнику заяви, що зберігається у нотаріуса, та у розносній книзі (а.с.204, 209 т.1). Жодних зауважень стосовно суми боргу та наявності у неї розписок від [PERSON], [PERSON] не було надано. Посилаючись на ці пояснення, приватний нотаріус КМНО Забавська Н.В. (третя особа), вважає, що зустрічний позов необґрунтований, безпідставний, поданий без надання належних та допустимих доказів, що порушує визначальний принцип змагальності та диспозитивності сторін у цивільному процесі. Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 12.12.2017 року № 15054/17-32/15055/17-33, проведеної в КНДІСЕ (а.с.20-28 т.2), «Підпис від імені [PERSON] та підпис від імені [PERSON] та третьому аркуші в розділі 8 «Адреси та підписи сторін» у Договорі позики від 06.05.2014 року на суму 936 024,00 грн. (еквівалент 8 160 доларів США), виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Рукописний запис «[PERSON].» на третьому аркуші в розділі 8 «Адреси та підписи сторін» у графі «Позичальник» Договору позики від 06.05.2014 року на суму 93 024,00 грн. (еквівалент 8 160 доларів США) виконаний [PERSON]. Підпис від [PERSON] на третьому аркуші в розділі 8 «Адреси та підписи сторін» у графі «Позичальник» договору позики від 06.05.2014 року на суму 93 024,00 грн. (еквівалент 8 160 доларів США) виконаний [PERSON]. Рукописний запис «[PERSON].» на третьому аркуші в розділі 8 «Адреси та підписи сторін» у графі «Позикодавець» Договору позики від 06.05.2014 року на суму 93 024,00 грн. (еквівалент 8 160 доларів США) виконаний [PERSON]. Підпис від імені [PERSON] на третьому аркуші в розділі 8 «Адреси та підписи сторін» у графі «Позикодавець» Договору позики від 06.05.2014 року на суму 93 024,00 грн. (еквівалент 8 160 доларів США) виконаний [PERSON]. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Статтею 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Статтями 509-510 ЦК України встановлено, що зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами в зобов'язанні є боржник і кредитор. Статтями 525, 526 встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Статтями 513, 514, 517 ЦК України визначено, що правочин щодо зміни кредитора у зобов'язанні вчиняється в такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Як встановлено по даній справі, [PERSON] взяла в борг грошові кошти, які мала повернути згідно умов договору позики від 06.05.2014 року, однак свої зобов'язання, викладені в договорі позики, та обов'язки, визначені вимогами законодавства, не виконала. Посилання сторони [PERSON] на те, що була усна домовленість про продовження строку дії договору позики, є безпідставні, бездоказові та такі, що суперечать вимогам п.6.1 Договору позики, яким визначено, що будь-які зміни та доповнення до договору мають силу лише в тому випадку, якщо вони оформлені в письмовому виді та підписані сторонами. Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Серед таких наслідків передбачена сплата неустойки. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. По даній справі є встановленим той факт, що [PERSON] умови договору позики щодо сплати грошових коштів у визначені в договорі строки порушила, і відповідно до умов договору та вимог законодавства настають правові наслідки і можливість стягнення з боржника штрафних санкцій. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи надані сторонами докази, суд не приймає до уваги надані [PERSON] розписки щодо отримання від неї [PERSON] грошових коштів - повернення позики за договором від 06.05.2014 року, оскільки в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що всі ці розписки писалися ним перед укладенням договору відступлення права вимоги з [PERSON] Цим самим спростовуються пояснення як [PERSON], так і попередні пояснення [PERSON], в тому числі надані слідчому, з приводу того, що передавалися грошові кошті і відразу писалися розписки. Цим же спростовуються і аналогічні пояснення [PERSON] Крім того, пояснення [PERSON] по сумах повернутих коштів є різні майже у всіх поясненнях, заявах, суми не співпадають, одна розписка про отримання грошових коштів [PERSON] датована взагалі датою видачі позики - 06.05.2014 року. [PERSON] взагалі не міг назвати в судовому засіданні суму грошових коштів, що була повернута йому від [PERSON] Надана до справи ксерокопія розписки [PERSON] від 06.05.2014 року (а.68 т.1) про отримання нею в борг 80 712 грн., що еквівалентно 7 080 доларів США, повернення до 06.08.2014 року, не враховується судом, оскільки є двосторонній договір, підписаний обома сторонами, де інша сума і строк повернення, і саме він, його умови враховуються судом. Таким чином, суд приймає до уваги викладене в Договорі відступлення права вимоги від 28.10.2015 року, а саме, що [PERSON] передає [PERSON] право вимоги щодо повернення боржником [PERSON] позиченої суми грошових коштів, зазначеної в п.1.1 договору позики, а саме 198 288,00 грн., що за курсом ПАТ КБ «ПриватБанк» еквівалентно 8 160 доларів США. При оформленні договору відступлення права вимоги [PERSON] підтверджував суму боргу, що була в договорі позики від 06.05.2014 року, ніяких заперечень щодо суми боргу, чи повідомлень про наявність розписок не було. При цьому враховується розписка [PERSON] про отримання ним, як новим кредитором, 360 доларів США (а.с.85 т.1) від [PERSON] 06.11.2015 року (через місяць після укладення договору відступлення права вимоги). Таким чином, сума основного боргу становить 7 800 доларів США (8 160 доларів США мінус 360 доларів США). Інших належних та допустимих доказів щодо повернення [PERSON] [PERSON] чи [PERSON] сум боргу суду не було надано. Спростовано в суді і твердження [PERSON] та [PERSON] про те, що ними не підписувався договір позики на трьох аркушах, екземпляр якого наданий [PERSON] (а.с.13-15 т.1), висновком судової почеркознавчої експертизи. Суд звертає увагу і на той факт, що 30.10.2015 року [PERSON] дізналася у нотаріуса (під розпис) про передачу права вимоги [PERSON] за договорами позики та застави транспортного засобу від 06.05.2014 року, але з того часу до суду не зверталася у разі незгоди чи щодо переданих сум боргу, чи строків повернення боргу. Лише після подачі позову [PERSON] позову до суду про стягнення боргу, [PERSON] подала зустрічний позов. З приводу припинення дії договору застави, зняття обтяження [PERSON] також нікуди не зверталася, що спростовує позицію [PERSON] про виконання нею своїх зобов'язань за договором позики від 06.05.2018 року. Всі пояснення сторони [PERSON] і надані нею документи, на думку суду, свідчать про намагання останньою уникнути виконання зобов'язання по договору позики на умовах, що визначні самим договором та які, передбачені вимогами законодавства. Відповідно до ст.598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. На вказані вимоги законодавства посилається [PERSON] в своєму зустрічному позові. Однак, враховуючи встановлені в суді обставини та факти, наявні належні та допустимі докази, слідує, що зустрічний позов є безпідставний, недоведений та не підлягає задоволенню. По основному позову, як зазначалося вище, є доведеним наявність боргу [PERSON] перед [PERSON] в сумі еквівалентній 7 800 доларів США, що становить 212 550 грн. за курсом 1 долар США = 27,25 грн. на дату подачі заяви про збільшення позовних вимог. Підлягає задоволенню і вимога про стягнення з [PERSON] на підставі ст.625 ЦК України 3% річних - 15 396, 25 грн. та неустойки, передбаченої договором позики від 06.05.2014 року, яка становить 309 720 грн. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Щодо інших вимог суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] відсотків за користування коштами, інфляційних витрат, оскільки відсотки за користування коштами договором позики не передбачені, сума боргу визначалася в іноземній валюті за курсом, що діяв на час подачі заяви до суду. На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 5 377 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial