Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що рішенням Орджонікідзевського міського суду від 09.12.2015р., яке частково змінено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто в рахунок повернення боргу, згідно договору позики від 30.11.2012р., суму 62577,99 грн., що складається із суми боргу за договором позики - 33950,00 грн., суми інфляції - 25123,00 грн., 3% річних - 2849,00 грн. та суму судового збору - 655,99 грн. На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист, який пред`явлений позивачем до примусового виконання. Водночас, боржник - [PERSON] [INFO] помер, з огляду на що виконавче провадження було завершене. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року визнано відумерлою спадщину померлого [PERSON] , яка складається з Ѕ частки квартири, площею 59,5 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та передано 1/2 частини квартири, площею 59,5 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] у комунальну власність територіальної громади м. Покров в особі Покровської міської ради. Постанова набрала законної сили 19 червня 2019 року. 18.07.2019 року та 27.01.2020 року, позивач, відповідно до ч.4 ст.1277 ЦК України звернувся до Покровської міської ради Дніпропетровської області з вимогою про добровільне задоволення своєї вимоги, як кредитора спадкодавця. Однак, жодної відповіді від Покровської міської ради Дніпропетровської області не надходило. Тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Так, представник вказує на те, що в силу вимог ч.4 ст.1277 ЦК України, на яку посилається позивач як на правову підставу своїх вимог, Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Водночас, ст..1231 ЦК України не передбачає можливості відшкодування договірної заборгованості. Також зазначає про те, що на даний час Покровська міська рада не набула права власності на нерухоме майно [PERSON] , оскільки державна реєстрація права власності не здійснена. Крім того, представник посилається на недоведеність позивачем належними та допустимими обставин на які він посилається, оскільки просить суд стягнути з відповідача усю заборгованість по договору позики у межах вартості спадкового майна, однак не вказує вартості спадкового майна та не надає доказів на підтвердження того, що вартість квартири площею 59,5 кв.м по [ADDRESS] визнаною судом відумерлою спадщиною та передано у власність територіальної громади м. Покров складає саме 62577,99 грн. Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Орджонікідзевського міського суду від 09.12.2015р. позовні вимоги позивача задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 30.11.2012р. у розмірі 33 950,00 грн., 2849,00 грн. - розмір відсотків річних від суми позики, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 368,00 грн. (а.с.5-6). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено та рішення Орджонікідзевського міського суду від 09.12.2015р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 25123,00 грн. в рахунок відшкодування інфляційних збитків. Крім того, змінено рішення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору, збільшено його з 368,00 грн. до 6555,99 грн. В решті рішення залишено без змін (а.с.7-8). Позивач звернувся до Покровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з виконавчим листом про стягнення коштів з боржника [PERSON] на свою користь. Однак, постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №53147927 від 06.07.2017р. Покровський міський ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області закрив виконавче провадження у зв`язку з тим, що згідно відповіді Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану боржник [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] відповідно до актового запису № 263 (а.с.9). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року справа № 184/1037/18, провадження №22-ц/803/2698/19 заяву [PERSON] про визнання спадщини відумерлою задоволено частково та визнано відумерлою спадщину померлого [PERSON] , яка складається з Ѕ частки квартири, площею 59,5 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та передано 1/2 частини квартири, площею 59,5 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] у комунальну власність територіальної громади м. Покров в особі Покровської міської ради (а.с.11-13). Вказана постанова Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року набрала законної сили 19 червня 2019 року. 18.07.2019 року та 27.01.2020 року, позивач звернувся до Покровської міської ради Дніпропетровської області з вимогою про добровільне задоволення своєї вимоги, як кредитора спадкодавця, однак така вимога залишена відповідачем без виконання (а.с.14-15). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, яка кореспондується із нормами ст..15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, згідно ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на норми ст..1277 ЦК України, відповідно до яких територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них. Із наведеного слідує, що ставши власником відумерлого майна територіальна громада зобов`язана задовольнити не будь-які вимоги кредитора, а лише ті, які заявлені відповідно до ст..1231 ЦК України. У свою чергу ст..1231 ЦК України, яка має назву «Спадкування обов`язку відшкодувати майнову шкоду (збитки) та моральну шкоду, яка була завдана спадкодавцем» визначає, що до спадкоємця переходить обов`язок: 1) відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; 2) відшкодувати моральну шкоду, завдану спадкодавцем, яка була присуджена судом зі спадкодавця за його життя; 3) сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину. Разом з тим слід зазначити, що згідно ст..22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Крім того, умови, порядок та підстави для відшкодування шкоди врегульовані розділом 28 ЦК України. Так, згідно ст..1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У свою чергу, відповідно до ст..1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Водночас, як вбачається із матеріалів справи, зокрема, рішення Орджонікідзевського міського суду від 09.12.2015р., з урахуванням постанови суду апеляційної інстанції, предметом задоволених позовних вимог позивача є договірна заборгованість, а не моральна чи матеріальна шкода. При цьому слід зазначити, що ст..1231 ЦК України не передбачає обов`язку спадкоємця, який отримав спадщину, відшкодувати заборгованість, яка виникла із договірних зобов`язань спадкодавця. Так, ст..1277 ЦК України, яка є правовою підставою для звернення позивача із даним позовом до суду, передбачено обов`язок територіальної громади, яка стала власником відумерлого майна, задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені лише відповідно до статті 1231 цього Кодексу, а не будь-якої іншої. Із наведеного суд приходить до висновку про відсутність обов`язку відповідача - Покровської міської ради щодо задоволення вимог [PERSON] . Крім наведеного також слід зазначити про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається. Зокрема, позивач вказує на те, що відповідач повинен задовольнити його вимоги в межах отриманого спадкового майна. Проте жодних доказів, які б підтверджували вартість даного майна позивач не надає, посилаючись на неможливість подання такого доказу, а також на те, що вказані обставини повинен довести відповідач. Разом з тим ст.81 ЦПК України чітко регламентовано, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ст..84 ЦПК України Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Проте як при поданні позовної заяви, так і у процесі розгляду справи позивачем жодних клопотань про витребування доказів у зв`язку із неможливістю їх самостійно надати - на адресу суду не надходило. Крім того, посилаючись на необхідність проведення відповідної оцінки для визначення вартості майна, отриманого відповідачем як відумерла спадщина, позивачем не заявлялась жодних клопотань про проведення відповідної експертизи. Згідно ст..12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене та враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить дор висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст..141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed