overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Свій позов обґрунтовував тим, що згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 04.12.2012 р. з нього стягнуто аліменти у користь відповідачки на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 900 грн. щомісячно. На час стягнення аліментів позивач виїжджав на заробітки в Росію, проте у зв'язку з ситуацією, що склалась на даний час, виїхати на роботу не має можливості, а знайти на Україні постійну роботу практично неможливо, що ставить його у скрутне матеріальне становище. У результаті цих обставин на даний час утворилась велика заборгованість по сплаті аліментів, яку позивачу складно погасити. У зв'язку з цим просив зменшити розмір аліментів до 450 грн. на місяць. Позивач у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу в його відсутності. Відповідачка та її представник у судове засідання не з'явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, від них не надійшло повідомлень про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 04.12.2012 р. з позивача стягнуто аліменти у користь відповідачки на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 900 грн. щомісячно. На даний час матеріальне становище позивача погіршилось, що пов'язано з відсутністю постійного заробітку, неможливістю виїхати на заробітки у РФ. З огляду на викладене суд вважає можливим зменшити розмір аліментів на дитину сторін на 300 грн. При цьому слід припинити стягнення за виконавчим листом № 0907/14523/2012 від 04.12.2012 р., відкликавши вказаний виконавчий лист з ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, після остаточного погашення заборгованості за цим виконавчим листом. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 182, 184, ч.1 ст.192 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про зміну розміру аліментів на утримання дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24.02.2015р. рішенням Тисменицького районного суду стягнуто з нього аліменти на користь [PERSON] у розмірі по 500грн. на кожну дитину щомісячно на утримання дочки [PERSON], 03.04.2009р.н. та дочки [PERSON], 14.02.2012р.н. З 01.04.2015р. він офіційно працює на посаді формувальника з окладом 1263грн. у ПП [PERSON], підприємницькою діяльністю не займається, орендує житло, то здійснювати оплату аліментів у такому розмірі він не має змоги. Просив змінити розмір аліментів, а саме стягувати з нього аліменти у розмірі 1/3 заробітку(доходу) до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що не погоджується на зміну розміру аліментів, оскільки вона на даний час не працює, у неї скрутне матеріальне становище. Просила у позові відмовити, залишивши попередній розмір аліментів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що у шлюбі сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], 03.04.2009року народження та дочка [PERSON], 14.02.2012року народження. Згідно рішення Тисменицького районного суду від 24.02.2015р. з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання двох дітей у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує, що матеріальне становище позивача змінилося, а саме він офіційно працевлаштований в ПП [PERSON] та його дохід становить 1263грн., що підтверджується довідкою про доходи від 09.04.2015р. №5(а.с.7); позивач хворіє гіпертонічною хворобою(а.с.8); відповідно до відомостей з центральної бази даних ДРФО ДПА України інших доходів не має. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на те, що відповідачка працездатного віку, однак не працює, отримує державну соціальну допомогу як малозабезпечена, зобов»язана також утримувати дітей, тому з позивача слід стягнути у користь відповідачки аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому слід припинити стягнення за виконавчим листом № 352/132/15-ц від 24.02.2015р., відкликавши вказаний виконавчий лист з ВДВС Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області. . На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 182, 184, ч.1 ст.192 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Богородчанського районного суду він систематично сплачує на утримання сина аліменти в розмірі ? частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, в даний час його сімейний стан змінився, він одружився вдруге і в шлюбі у нього народилося двоє дітей, ніде не працює і обмежується тимчасовими заробітками. У зв'язку з обставинами які склалися не має можливості сплачувати аліменти у вказаному розмірі, тому просить змінити розмір, аліментів на утримання сина [PERSON] і стягувати з нього аліменти в розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та пояснив, що в даний час позивач не може платити розмір аліментів, визначений судом на утримання сина [PERSON], оскільки в нього на утриманні є ще двоє дітей, а він не працює і немає постійного заробітку. Запевнив, що по мірі можливості позивач буде надавати допомогу синові добровільно. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачка позов визнала та не заперечила проти зміни розміру аліментів, які платить позивач на утримання сина [PERSON] згідно рішення Богородчанського районного суду від 11.01.2010 року та стягнення з нього аліментів у розмірі 300 гривень щомісячно. Додатково пояснила, що 04 квітня 2013 року одружилася і змінила прізвище на «Волченко». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду від 11.01.2010 року присуджено стягувати з позивача на користь відповідачки на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося й набрало законної сили. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. З врахування вищенаведеного суд вважає, що зміна матеріального стану позивача може бути підставою для зміни розміру аліментів. Виходячи з наведених представником позивача доводів, враховуючи думку відповідачки суд приходить до переконання, що розмір аліментів, що стягується з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина слід змінити і стягувати 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка 04 квітня 2013 року відповідачка змінила прізвище на «Волченко», тому аліменти слід стягувати на користь [PERSON]. На підставі ст.ст. 180, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього у користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] і який був встановлений рішенням Богородчанського районного суду від 23.12.2014 року у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. При цьому поставив питання про визначення розміру аліментів у сумі 600 грн. В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті представник позивача заявлені вимоги змінив, просив визначити аліменти у твердій грошовій сумі у погодженому з відповідачкою розмірі 800 грн. Відповідачка позов визнала, погодилася на зміну розміру аліментів, які сплачує [PERSON] з 1000 на 800 грн. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідачка погодилася на визначення розміру аліментів у запропонованому позивачем розмірі, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено. На підставі наведеного, ст.180,181, 182, 184, 191, 194 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з тих підстав, що відповідачка неналежно виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання дітей, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, дітьми не цікавиться, не приймає участі в їх утримані та вихованні, діти часто залишаються дома самі без нагляду, умови в яких вони проживають загрожують їх життю та здоров»ю. Батько дітей [PERSON] помер [INFO] року. В судовому засіданні представник Медвежанської сільської ради просить позов задовольнити, що буде відповідати інтересам дітей, в разі неможливості позбавлення відповідачки батьківських прав, то ухвалити рішення про відібрання у неї дітей без позбавлення батьківських прав. Відповідачка в судові засідання не з»являлась, своєчасно і у встановленому порядку повідомлена про час та місце розгляду справи, тому суд ухвалив справу розглянути у її відсутність з ухваленням заочного рішення. Представник опікунської ради та соціальної служби Немирівської РДА підтримують позовні вимоги, просять позов сільської ради задовольнити. Прокурор вважає, що підстав до задоволення позову в частині позбавлення відповідачки батьківських прав немає, однак при цій ситуації дітей у неї необхідно відібрати. Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи позивача, представників органу опіки та піклування, соціальної служби суд вважає, що позов слід задовольнити частково, а саме відібрати у відповідачки дітей без позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка неналежно виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання дітей, не цікавиться їх фізичним та культурним розвитком та навчанням і вихованням, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, в будинку антисанітарія, діти залишаються дома одні без нагляду дорослих, а отже суд вважає, що подальше перебування неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в сім»ї [PERSON] може бути небезпечним для їх здоров'я та належного виховання. Згідно ст. 170 СК України вказані підстави є необхідними для відібрання дитини від батьків. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про позбавлення її права користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] та зняття її з реєстрації місця проживання. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. У будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] - колишня дружина сина позивача [PERSON], який помер [INFO] У грудні 2011 р. відповідачка забрала свої речі і залишила будинок позивача, проте з реєстрації місця проживання не знялася. Місцезнаходження відповідачки позивачу невідоме. Факт не проживання відповідачки у будинку позивача підтверджується актом обстеження. Позивач просить позбавити відповідачку права на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] та зняти відповідачку з реєстрації місця проживання в тому будинку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Він просить задоволити позов. Належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з'явилася і не повідомила про причини неявки. Тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, постільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд заслухавши пояснення позивача, вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Записами у свідоцтві про право власності на житловий будинок (а.с.6), встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS]. Записами в довідці (а.с.8), встановлено, що в будинку позивача зареєстрована відповідачка [PERSON]. Записами в акті обстеження матеріально-побутових умов (а.с.9), встановлено, що відповідачка зареєстрована в будинку позивача, але не проживає там з грудня 2011 року. Відповідно до положень ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Згідно правил ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суду не надано доказів про те, що між відповідачкою та позивачем існувала домовленість про інший порядок користування житлом. Тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідачка зобов'язана протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Проте вона такого обов'язку не виконала, тому підлягає зняттю з реєстрації місця проживання в будинку позивача, постільки там не проживає. Судові витрати позивача складають 243 грн. 60 коп. і стверджуються квитанцією (а.с.1). На підставі ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про припинення частки у спільному майні. Мотивує тим, що 08.05.2013 року рішенням Олександрійського міськрайонного суду за ним та відповідачкою [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку за кожним квартири [ADDRESS]. Спільне володіння та користування даною квартирою неможливе. Відповідачка має інше житло. Вони дійшли згоди щодо вартості квартири- 28000 грн. Відповідно вартість 1/2 частки квартири складає 14000 грн. Дану суму він вніс на депозит суду і просить припинити право власності відповідачки на належну їй частку квартири. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав , просить його задоволити. Відповідачка позов визнала, погоджується на отримання грошової компенсації в сумі 14000 грн. за належну їй частку в квартирі і на припинення її права власності на частку в даній квартирі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та відповідача, вважає що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні встановлено , що сторони перебували в шлюбі з 25.11.2000 року по 13.08.2010 року. Шлюб між ними розірвано і вони проживають окремо. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 8 травня 2013 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право на 1/2 частку за кожним в квартирі [ADDRESS], залишивши її в спільній частковій власності. Встановлено, що сторони за взаємною згодою визначили вартість квартири [ADDRESS] - 28000 грн. Відповідач на депозитний рахунок суду вніс вартість 1/2 частки квартири в сумі 14000 грн., що підтверджується квитанцією № 3119.96.1 від 08.05.2013 року. Встановлено, що спірна квартира є однокімнатною, сторони не знаходяться в шлюбі, проживають окремо, спільне володіння та користування даною квартирою є неможливим, відповідачка має інше житло. В судовому засіданні відповідачка погодилася на отримання грошової компенсації в сумі 14000 грн. за належну їй частку в квартирі і на припинення її права власності на частку в даній квартирі. Тому суд вважає що вимога позивача підлягає задоволенню і за ним можливо визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири, припинивши право власності відповідачки на дану частку , виплативши останній грошову компенсацію, так як це не порушує прав і інтересів сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Він обґрунтовує позовні вимоги тим, що зареєстрував шлюб з відповідачкою 02.09.2006 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області за актовим записом №61. Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що одруження з відповідачкою виявилося не вдалим. У сторін різні характери та погляди на життя, в тому числі і на сімейні відносини. Їхній шлюб став носити формальний характер. Спору про розподіл майна у сторін не виникає. Позивач просить задовольнити позов: розірвати шлюб та залишити дітей проживати з відповідачкою. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Вона не заперечує проти задоволення позову. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно записів у свідоцтві про одруження (а.с.4), сторони одружилися 02.09.2006 року. Відповідно до записів у свідоцтвах про народження (а.с.5, 6), сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що між сторонами склалися такі відносини, які виключають подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача (обох). Тому шлюб слід розірвати. Сторони по суті погодили місце проживання дітей. Тому неповнолітніх синів слід залишити проживати з матір'ю. На підставі ст.ст.110-113, 160 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Він обґрунтовує позовні вимоги тим, що зареєстрував шлюб з відповідачкою 06.11.1997 року у виконавчому комітеті Бугаївської сільської раді Радивилівського району Рівненської області за актовим записом №7. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із відповідачкою. Позивач вказує, що одруження з відповідачкою виявилося не вдалим. У сторін різні характери та погляди на життя, в тому числі і на сімейні відносини. Їхній шлюб став носити формальний характер. Спору про розподіл майна у сторін не виникає. Позивач просить задовольнити позов: розірвати шлюб та залишити неповнолітнього сина проживати з відповідачкою. Позивач в судове засідання не з'явився, але направив суду заяву про підтримання позову про про розгляд справи в його відсутності. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Вона не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно записів у свідоцтві про одруження (а.с.6), сторони одружилися 06.11.1997 року. Відповідно до записів у свідоцтві про народження (а.с.7), сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що між сторонами склалися такі відносини, які виключають подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Тому шлюб слід розірвати. Сторони по суті погодили місце проживання дитини. Тому неповнолітнього сина слід залишити проживати з матір'ю. На підставі ст.ст.110-113, 160 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Він обґрунтовує позовні вимоги тим, що зареєстрував шлюб з відповідачкою 18.10.1980 року у виконкомі Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області за актовим записом №22. В шлюбі народилося двоє дітей, які на даний час досягли повноліття. Позивач вказує, що одруження з відповідачкою виявилося не вдалим. У сторін різні характери та погляди на життя, в тому числі і на сімейні відносини. З 1994 року сторони перестали проживати як подружжя, кожен створив нову сім'ю. У 1995 р. позивач виїхав за кордон і на даний час проживає в Республіці Чехія. Сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, шлюб став носити формальний характер. Спору про розподіл майна у сторін не виникає. Тому позивач просить задовольнити позов та розірвати шлюб. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, але направив суду заяву про підтримання позову і про розгляд справи без нього. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі і просила розірвати шлюб між сторонами. Відповідачка та її представник в підготовчому судовому засіданні позов визнали. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно записів у свідоцтві про шлюб (а.с.4), сторони одружилися 18.10.1980 року. Судом встановлено, що між сторонами склалися такі відносини, які виключають подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Тому шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст.110-112 СК України та

Outcome: approved