Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач в червні 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Друга Дніпропетровська держнотконтора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] померла її тітка - [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на частину домоволодіння яке розташоване в [ADDRESS]. [PERSON].07.2009р. оформила на ім'я позивача заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1575. [INFO] померла [PERSON] Після смерті якої відкрилась спадщина на частину домоволодіння яке розташоване в [ADDRESS]. [PERSON] 03.07.1999р. оформила на ім'я позивача заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 2141. Позивач звернулася у відведений законом термін до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] Однак, у видачі свідоцтв про право на спадщину на 69/100 домоволодіння [ADDRESS] позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів. Позивач просила суд: 1. визнати факт належності померлим - [PERSON] та [PERSON] на праві власності домоволодіння [ADDRESS]; 2. визнати, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS] становила - 34,5/100; 3. визнати, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS] становила - 34,5/100; 4. визнати за нею право власності на 34,5/100 домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 25.07.2009р., складеним [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1575; 5. визнати за нею право власності на 34,5/100 домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 03.07.1999р., складеним [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2141; Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Горлакова Ю.В. позовні вимоги не визнає. Третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції в своїй заяві від 03.10.2014р. просила розглядати справу за її участі та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства. Третя особа Друга Дніпропетровська держнотконтора в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв не надходило. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст складений 14.10.2014р. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2010р. (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на 34,5/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. 25.07.2009р. [PERSON] оформила на ім'я позивача заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1575 (а.с.10). Зазначеним заповітом [PERSON] заповідала все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде належати їй на час смерті - позивачу. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.03.2011р. (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина на 34,5/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. 03.07.1999р. [PERSON] оформила на ім'я позивача заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2141 (а.с.11). Зазначеним заповітом [PERSON] заповідала все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде належати їй на час смерті та все те, на що вона за законом матиме право - позивачу. За життя [PERSON] та [PERSON] сумісно володіли 69/100 частини у праві спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS]. Зазначена обставина підтверджується наступними документами: рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 08.05.1961р., ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 25.05.1961р. (а.с13-14), актом облінвентарбюро від 13.03.1970р. (а.с.15), актом Міжміського бюро технічної інвентаризації від 09.04.1970р.(а.с.16), рішенням виконкому Ленінської райради депутатів № 419 від 12.08.1970р. (а.с.17), рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 10.05.1970р. по справі № 2-770 (а.с.18), висновками технічної експертизи міжміського бюро технічної інвентаризації від 31.05.1972р. (а.с.19), рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 01.11.1972р. по справі № 2-702 (а.с.20). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На підставі ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Позивач звернулася у встановлений законом термін до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] Однак, у видачі свідоцтв про право на спадщину на 69/100 домоволодіння [ADDRESS] позивачу було відмовлено у зв'язку із неможливістю надання витягу з реєстру прав власності на зазначену частку, який надається БТІ на запит нотаріуса, про що свідчить запит № 3361/02-14 від 25.09.2012р. до КП «Дніпропетровське МБТІ» про надання інформації щодо власника домоволодіння [ADDRESS] та відповідь нотаріуса № 4138/02-14 від 04.10.2012р. (а.с.32, 31). Встановлено, що позивач 04.12.2012р. зверталась до КП «Дніпропетровське МБТІ» з заявою про проведення інвентаризації та державної реєстрації права власності за нею на 69/100 домоволодіння [ADDRESS], однак у такій реєстрації їй було відмовлено через відсутність фактичної реєстрації такого права за [PERSON] та [PERSON].(а.с.33). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966р., і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002р. за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, беручи до уваги те, що факт належності нерухомого майна спадкодавцям встановлений: рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 08.05.1961р.; рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 08.05.1961р.; рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 01.11.1972р.; рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 10.05.1970р. по справі № 2-770 які набрали законної сили ще до прийняття Закону України від 04.07.2012р., № 5037-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно», а на той час діяли нормативні акти які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial