Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.08.2009 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку із цим у останнього утворилася заборгованість в розмірі 101 751 грн. 81 коп. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.12.2018 року позов задоволено. Відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення та ухвалою суду від 11.10.2019 року скасовано заочне рішення від 04.12.2018 року, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що не укладав кредитного договору з позивачем, фізично зробити цього не міг, оскільки з 03.11.2008 року по 22.05.2012 року перебував в установах Державної кримінально-виконавчої служби де відбував покарання пов`язане з позбавленням волі. В матеріалах справи немає кредитного договору, а міститься заява на ім`я [PERSON] , яка підписана 14.08.2009 року. Позовні вимоги ґрунтуються на Умовах та правилах надання банківських послуг та Пам`ятці клієнта, що не є доказами укладення кредитного договору. Крім того, позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду. Представник відповідача подав відповідь на відзив в якій зазначив, що відповідно до укладеного договору від 14.08.2009 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір було укладено шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах. З анкети-заяви, доданої до позовної заяви, вбачається, що ім`я [PERSON] написано поверх іншого імені, ймовірно [PERSON] , але причини зміни позивачу не відомо. Копія паспорта, номер та серія паспорту, ідентифікаційний код співпадають з даними внесеними до Анкети від 14.08.2009 року. 01.03.2013 року відповідач пройшов повторну ідентифікацію та підписав нову анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, картка була пере випущена зі строком дії до 11.2016 року. Відповідач почав користуватись кредитом лише з 26.06.2013 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Суду пояснив, що йому не відомо чому в анкеті-заяві від14.08.2009 року є виправлення, наполягав, що заяву підписав [PERSON] , незважаючи на те, що зазначено прізвище « [PERSON] ». Просив позов задоволити та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 14.08.2009 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки жодного кредитного договору 14.08.2009 року він не підписував, оскільки перебував в місцях позбавлення волі, прізвище, ім`я та підпис на заяві від 14.08.2009 року не його. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 14.08.2009 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а також зобов`язався виконати кредитні зобов`язання відповідно до умов кредитного договору. Із цієї ж заяви-анкети вбачається, що датою відкриття рахунку є 20.07.2009 року (а.с.7 зв.). Позивач просить стягнути заборгованість саме із [PERSON] на підставі анкети-заяви від 14.08.2009 року, незважаючи на те, що анкету-заяву підписував [PERSON] . Як вбачається із довідки про звільнення серії І [NUMBER] , [PERSON] відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 03.11.2008 року по 22.05.2012 року (а.с.50), а тому він фізично не міг підписати анкету-заяву від 14.08.2009 року. Вказані обставини представником позивача жодними доказами не спростовані. Представник позивача у відзиві вказує на те, що відповідач підписав нову заяву-анкету та отримав кредит 01.03.2013 року. Але, відповідно до статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить стягнути заборгованість саме з [PERSON] на підставі кредитного договору (заяви-анкети) від 14.08.2009 року, яка ним не підписувалась і в якій прізвище та ім`я зазначено « [PERSON] ». 01.03.2013 року було укладено інший кредитний договір з [PERSON] , стягнення заборгованості по якому не є предметом спору, вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором від 01.03.2013 року не заявлялись позивачем. Не підтверджує позовних вимог позивача і той факт, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором ,коштами кредитного ліміту почали користуватись лише в 2013 році. Не підлягає задоволенню заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки судом встановлено, що [PERSON] не укладав кредитного договору з позивачем 14.08.2009 року. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В статті 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А в ч. 3 ст. 81 ЦПК України зазначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач суду не надав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір не підлягає стягненню з відповідача. Відповідач також просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідач просить стягнути з позивача 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником позивача заявлено про зменшення розміру витрат, оскільки вони є неспівмірними. Відповідачем на обґрунтування розміру витрат понесених на правничу допомогу надано копію угоди про надання професійної правничої допомоги, акт від 12.12.2019 року, квитанцію про оплату, але з урахуванням клопотання представника позивача суд вважає за можливе зменшити розмір витрат до 2500 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. 1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed