Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області про визнання права власності за набувальною давністю на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані під [ADDRESS] , а саме: будівлю зерносховища, будівлю вагової будки будівлю вагової будки, споруду асфальтної площадки. Свої вимоги мотивує тим, що 26 грудня 2007 року, Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Раставець», йому за накладною №367 від 26.12.2007 року було відпущено: будівлю зерносховища загальною площею 334,6 кв. м, позначену у технічному паспорті КП «Бердичівське ММБТІ Житомирської обласної ради», від 05.10.2007 року, літерою Б-1; будівлю вагової будки загальною площею 20,6 кв. м, позначену у технічному паспорті КП «Бердичівське ММБТІ Житомирської обласної ради», від 05.10.2007 року , літерою А-1; споруду асфальтної площадки, загальною площею 738,4 кв.м, позначену у технічному паспорті КП «Бердичівське ММБТІ Житомирської обласної ради», від 05.10.2007 року, під №1, які розташовані по [ADDRESS] . Про необхідність укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу та його державної реєстрації позивач не знав, але вважає, що добросовісно заволодів чужим майном, подальше володіння позивачем ним, є явно безтитульним, тобто фактичним яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Зазначеним нерухомим майном, він володіє та користуюся безперервно і відкрито вже майже 13 років, тобто із 26 грудня 2007 року, по нинішній час. Він не приховував і не приховую цього факту від будь-кого , від будь-яких третіх осіб. Факт його добросовісного заволодіння спірним майном та безперервне відкрите володіння ним із 26 грудня 2007 року , підтверджується накладною №367 , від 26 грудня 2007 року, та довідками Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області №1125 та №1126 від 1 серпня 2020 року. До даного часу він вважав, що підстави на яких він отримав вказане нерухоме майно, достатні для набуття ним права власності на нього. Більше того, на вказане нерухоме майно, як стверджує позивач не претендують будь-які інші особи. Позивач в судове засідання не з`явився направив заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити . Відповідач подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з накладної №367 від 26 грудня 2007 року позивачу [PERSON] відпущено підприємством СТОВ «Раставець» - зерносховище 1 шт. - вартість 20000,00 грн., вагова будка 1 шт. - 3397,92 грн., авто вага 1 шт. - 833,33 грн., площадка - 768,75 грн., всього на суму 30000 грн.(а.с.19). Відповідно технічного паспорта, виданого КП «Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації» станом на 05.10.2007 року (інвентаризаційна справа №241), будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] складаються:літ. А-1 будівля вагової загальна площа 20.8 кв.м, літ. Б-1 - будівля зерносховища загальною площею 334.6 кв.м., споруда асфальтної площадки №1 загальною площею 738.4 кв.м. (а.с.11-18). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта дата формування 23.07.2020 року, номер інформаційної довідки 217416345 на сьогодні право власності на зерносховище літ Б-1, вагова літ А-1, асфальтова площадка зареєстровано за СТОВ «Раставець» , реєстраційний номер майна 21958480, свідоцтво про право власності видане Виконкомом Білилівської сільської ради 31.01.2008 року (а.с.37). 27.05.2013 року до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців було винесено запис №13001170009000041 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи СТОВ «Раставець». Як вбачається з накладної №367 від 26 грудня 2007 року позивачу [PERSON] відпущено підприємством СТОВ «Раставець» - зерносховище 1 шт. - вартість 20000,00 грн., вагова будка 1 шт. - 3397,92 грн., авто вага 1 шт. - 833,33 грн., площадка - 768,75 грн., всього на суму 30000 грн.(а.с.19). Відповідно довідки №1125 від 01.08.2020 року виданої Білилівською сільською радою Ружинського району Житомирської області гр. [PERSON] про те, що сільськогосподарські будівлі (зерносховище літ Б-1, вагова літ А-1, асфальтова площадка), які розташовані за адресою: [ADDRESS] не перебувають на балансі Білилівської сільської ради , згідно книги обліку основних засобів за 2016-2020 роки(а.с.38). Як вбачається з довідки Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 01.08.2020 року №1126, що сільськогосподарськими будівлями, об`єктами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , добросовісно доглядає, безперервно володіє [PERSON] із 2007 року по даний час (а.с.39). З довідки №1331 від 01.09.2020 року виданої виконкомом Білилівської сільської ради вбачається , що в зв`язку з пере нумерацією будинків змінилася адреса зерносховища(вагова, асфальтна площадка), власником якого являється СТОВ «Раставець», а саме з [ADDRESS] . Тому точна адреса на даний час становить: [ADDRESS] (а.с.40). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта дата формування 23.07.2020 року, номер інформаційної довідки 217416345 на сьогодні право власності на зерносховище літ Б-1, вагова літ А-1, асфальтова площадка зареєстровано за СТОВ «Раставець» , реєстраційний номер майна 21958480, свідоцтво про право власності видане Виконкомом Білилівської сільської ради 31.01.2008 року (а.с.37). За ухвалою господарського суду Житомирської області у справі № 7/134-Б від 14 травня 2013 року , юридичну особу СТОВ «Раставець» було ліквідовано. 27 травня 2013 року, до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців було внесено запис № 13001170009000041 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи СТОВ «Раставець» (а.с.20-27). Як вбачається з довідки Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 01.08.2020 року №1126, що сільськогосподарськими будівлями, об`єктами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , добросовісно доглядає, безперервно володіє [PERSON] із 2007 року по даний час (а.с.39). З довідки №1331 від 01.09.2020 року виданої виконкомом Білилівської сільської ради вбачається , що в зв`язку з пере нумерацією будинків змінилася адреса зерносховища(вагова, асфальтна площадка), власником якого являється СТОВ «Раставець», а саме з [ADDRESS] . Тому точна адреса на даний час становить: вул. Миру, 6 село Білилівка Ружинського району Житомирської області (а.с.40). Як вбачається з матеріалів позовної заяви в травні 2017 року, позивач звернувся до Ружинського районного суду Житомирської області, з позовом до Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, про визнання договору купівлі-продажу з СТОВ «Роставець» дійсним та визнання за ним права власності на будівлю зерносховища, будівлю вагової будки та асфальтну площадку. Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області, від 27 червня 2017 року, було визнано, дійсним укладений між позивачем та СТОВ «Раставець» договір купівлі-продажу , від 26 грудня 2007 року, та його право власності на будівлю зерносховища, будівлю вагової та споруду асфальтної площадки (а.с.25-27). Постановою апеляційного суду Житомирської області, від 17 січня 2018 року , рішення Ружинського районного суду Житомирської області було скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] (а.с.28-29). Постановою Верховного Суду, від 7 травня 2018 року, постанову апеляційного суду Житомирської області, від 17січня 2018 року, залишено без мін (32-34) . Підставою скасування рішення Ружинського районного суду Житомирської області стало недодержання письмової форми, нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу, оскільки Пленум Верховного суду України в пункті 13 постанови « Про судову практики розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 , роз`яснив що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню , і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією і тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Окрім цього, в апеляційному суді з`ясувалося, що на час відпущення позивачу за накладною зерносховища , вагової будки та асфальтової площадки , право власності на ці об`єкти за СТОВ «Раставець» оформлено не було. Відповідно до ст.344 ЦІК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно. Тобто, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Також, п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Таким чином, враховуючи, що позивач, як підставу для задоволення позову зазначає, що нежитлові будівлі та споруди , що розташовані по [ADDRESS] він набув згідно накладної від 26.12.2007 про купівлю зерносховище літ Б-1, вагова літ А-1, асфальтової площадки в СТОВ «Раставець», тобто підставно, що виключає можливість застосування набувальної давності, положення ст. 344 ЦК України до спірних відносин застосуванню не підлягають, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити , що узгоджується з постановою Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 де зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Однак, як зазначено вище, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції висловленої ВСУ постанові від 07.10.2015по справі№1622цс 15,частиною п`ятою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Співставляючи досліджені докази з нормами права суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.6 ст. 259 ЦПК України в даному судовому засіданні проголошується вступна та резолютивна частина рішення, а складання рішення в повному обсязі відкладається на 10 днів.

Outcome: dismissed