Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач для отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 06 листопада 2018 року, у якій підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Надалі [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі якого відповідач при його укладанні надав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням й ініціативою банку. Оскільки [PERSON] уклавши з Банком кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушував свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, така станом на 12 серпня 2020 року склала 21 463,89 грн., з яких 16 696,56 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 4 767,33 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у поданій заяві одночасно просив розглядати справу без його участі та підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій у задоволенні позовних вимог просив відмовити, так як заборгованість ним погашена у повному обсязі, про що надав довідку АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 06 листопада 2018 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування, згідно якого банк надав позичальнику 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту з подальшим його збільшенням на підставі п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору до 17 000 грн. на кредитну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 % на місяць на залишок заборгованості та обов`язкових щомісячних платежів у розмірі 5 % від заборгованості (але не менше 100 грн. і не більше залишку заборгованості), строк внесення яких до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також сплачувати комісії та інші платежі в порядку і на умовах, передбачених цим договором (а. с. 13-64, 66-69). Також встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, а саме не проводив щомісячні платежі для погашення заборгованості, у зв`язку з чим у такого станом на 12 серпня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 21 463,89 грн., з яких 16 696,56 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 4 767,33 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 8-9). Крім цього встановлено, що станом на 14 квітня 2021 року [PERSON] заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» не має, що підтверджується довідкою керівника проекту по роботі з документами клієнтів АТ КБ «ПриватБанк» від 14 квітня 2021 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, враховуючи те, що [PERSON] належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором банківського обслуговування від 06 листопада 2018 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, тому підстав для задоволення позову суд не знаходить та приходить до висновку, що у такому слід відмовити. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed