Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Ю41.008.71911 від 23.11.2010 року, посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит в розмірі 6 720 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,001% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 22 місяці та зобов'язалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на день звернення з позовом до суду за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 36 817 грн. 19 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором з боржника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 23 листопада 2010 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Ю41.008.71911 (а.с.15,16), за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит на поточні потреби в розмірі 6 720 гривень та зобов'язалась повернути кредит протягом 22 місяців. Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 0,001 % річних на протязі перших трьох місяців дії договору, та 18 % річних на протязі решти строку дії договору. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала умови, передбачені цим договором. На підтвердження цього надано довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором № Ю41.008.71911 від 23.11.2010 року (а.с.4). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Станом на 08 січня 2014 року, згідно довідки про стан заборгованості за кредитним договором № Ю41.008.71911 від 23.11.2010 року, заборгованість відповідачки за кредитними зобов'язаннями становить 36 817 грн. 19 коп., з яких: прострочений борг - 5 805 грн., прострочені проценти - 6 606 грн. 66 коп., строкові проценти - 45 грн. 80 коп., пеня - 24 349 грн. 73 коп., віндикаційні витрати - 10 грн. Позивач включив в розрахунок кредитної заборгованості віндикаційні витрати, однак жодного належного доказу їх понесення суду не представив. Окрім того нарахування таких витрат суперечить п.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. А тому, суд приходить до переконання що 10 грн. віндикаційних витрат не підлягають відшкодуванню зі сторони відповідачки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну вимогу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки в користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 36 807 грн. 19 коп., яку складає: прострочений борг - 5 805 грн., прострочені проценти - 6 606 грн. 66 коп., строкові проценти - 45 грн. 80 коп., пеня - 24 349 грн. 73 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому сплачені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню зі сторони відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527, 610, 611, 612, 1054, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 74, 88, 197 ЦПК України,

Outcome: partial