Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що з 29.06.2013 року вони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачем не склалось і вони перестали вести спільне господарство і проживати однією сім'єю, шлюб існує формально. Примирення вважає не можливим, просить шлюб розірвати. Уточнивши позовні вимоги та подавши відповідну заяву, просить також визначити місце проживання дитини разом з ним. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, відзиву на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 29.06.2013 року між сторонами укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що подружжя проживає окремо з початку 2018 року, шлюбні відносини припинені, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до норм ст. 51 Конституції України. кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов»язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до вимог ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а ч.1 ст.161 цього Кодексу визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. 01.07.2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М. Є. Проти України», яке набуде статусу остаточного відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні даного питання судом приймається до уваги те, що позивач у справі характеризується позитивно, піклується про дитину та її здоров'я, займається її вихованням та утриманням. Відповідач отримала копію позовної заяви особисто 04.07.2018 року та заперечень проти позову не надала, а тому приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визначення місця проживання дитини з ним. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України позивач не ставить питання щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому суд відносить дані витрати за його рахунок. На підставі викладеного і ст. ст. 112, 141, 160 СК України,

Outcome: approved