Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0002/10/14-ZNW від 17.09.2010 року, мотивуючи тим, що 17.09.2010 року між ПАТ «Банк Форум» та відповідачем [PERSON] укладено вказаний кредитний договір, на підставі якого банк надав останньому кредитні кошти сумі 100 000 гривень, з кінцевим терміном повернення кредиту 16.08.2015 року зі сплатою 23% річних за користування кредитними коштами. Внаслідок неналежної сплати відповідачем [PERSON] процентів за користування кредитом та погашення кредиту станом на день подачі позову за нt. наявна заборгованість в загальній сумі 26 131 грн. 12 коп.. [PERSON], як поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суд не повідомили. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права банку на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за цим договором з боржника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 17.09.2010 року між ПАТ «Форум» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 0002/10/14-ZNW (а.с.6-7), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 100 000 гривень для з терміном погашення до 16.08.2015 року. Умовами п. 1.3. договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 23% на рік за користування кредитом. Відповідно до п.2.3 договору (а.с.6) відповідач [PERSON] зобов'язалася повертати кредит та сплачувати проценти за його користування щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку, який є Додатком №1 до Договору та його невідємною частиною, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка [PERSON] належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 0002/10/14-ZNW від 17.09.2010 року (а.с.4-5). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Умовами п. 4.1 кредитного договору (а.с.10) встановлено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 проценти за кожен день прострочення. За змістом ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно п. 3.2.2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів. Позивачем станом на 02.04.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0002/10/14-ZNW від 17.09.2010 року (а.с.4-5), відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за договором становить 26 131,12 гривень, з яких: поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 15 835,20 гривень, прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів 4 460,42 гривень, поточна заборгованість за нарахованими процентами 462,92 гривень, пеня за несвоєчасну сплату тіла та відсотків 5 372,58 гривень. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. На забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 0002/10/14-ZNW від 17.09.2010 року, між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки №04 від 17.09.2010 року (а.с.9). За змістом п.1.1, 2.1 договору поруки, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв'язку з наведеним, поручитель [PERSON] за вимогою банку повинен нести солідарну відповідальність з боржником [PERSON] по сплаті кредитної заборгованості в розмірі 26 131,12 гривень. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судовий збір слід стягнути з відповідачів в дохід держави. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 554. 611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2; 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: approved