Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Л70.188.72627 від 13.02.2012 року, посилаючись на те, що відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 3362 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,0010 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 36 місяців та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 11.09.2013 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 6 338 грн. 29 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором з боржника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 13 лютого 2012 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Л70.188.72627 (а.с.6,7), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредитні ресурси в розмірі 3362 гривень та зобов'язався повернути кредит протягом 36 місяців. Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору плата за користування кредитними коштами становить 0,0010 % річних від залишкової суми кредиту. Пунктом 2.1 встановлено, що позичальник зобов'язаний повертати кредит разом з процентними платежами в 36 щомісячних внесках до 13 дня/числа кожного місяця, при цьому перші 35 внески у рівній сумі 137,10 грн., а останній внесок 137,06 грн. до 13.02.2015 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала умови, передбачені цим договором. На підтвердження цього надано довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором № Л68.188.70329 від 05.11.2011 року (а.с.4). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Станом на 11 вересня 2013 року, згідно довідки про стан заборгованості за кредитним договором № Л70.188.72627 від 13.02.2012 року, заборгованість відповідача за кредитними зобов'язаннями становить 6 338 грн. 29 коп., з яких: основний борг - 1680 грн. 98 коп., прострочений борг - 1400 грн. 85 коп., прострочені проценти - 652 грн. 62 коп., нарахована плата за кредитне обслуговування - 43 грн. 71 коп., пеня - 2530 грн. 13 коп., віндикаційні витрати - 30 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 2.3 кредитного договору, у разі порушення позичальником строків сплати платежів по кредиту, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за даним Договором (у тому числі, але не обмежуючись, на листування, телефонні дзвінки, виїзди до позичальника, розшук позичальника, послуги сторонніх організацій, згідно з тарифами Банку). Зі змісту даного пункту договору випливає право банку на відшкодування віндикаційних витрат з боку позичальника, який неналежно сплачує борг за кредитним договором. Однак жодного доказу на підтвердження понесення таких витрат з боку банку позивачем не представлено суду. А тому, суд приходить до переконання що 30 грн. віндикаційних витрат не підлягають відшкодуванню зі сторони відповідача. Згідно положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист порушеного права шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну вимогу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача в користь позивача заборгованість в загальній сумі 6308 грн. 29 коп., яку складає: основний борг - 1680 грн. 98 коп., прострочений борг - 1400 грн. 85 коп., прострочені проценти - 652 грн. 62 коп., нарахована плата за кредитне обслуговування - 43 грн. 71 коп., пеня - 2530 грн. 13 коп. В решті вимог позову слід відмовити за їх недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому сплачені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню зі сторони відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527, 610, 611, 612, 1054, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 74, 88, 197 ЦПК України,

Outcome: partial