Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 17/07/14-А від 15.02.2007 року. З час розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів 1 774,78 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на день проведення розрахунку 19 711 грн. 06 коп. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, з мотивів викладених в ньому. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував з мотивів наведених в письмових запереченнях проти позову. Додатково заявив клопотання про зменшення розміру неустойки. Клопотання мотивував впливом фінансово-економічної кризи на платоспроможність відповідачів по справі, що в свою чергу спричинило виникнення заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причину неявки суду не повідомив. Враховуючи положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважав належним повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права банку на належне виконання умов кредитного договору забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором в солідарному порядку з позичальника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 15 лютого 2007 року між АКБ «Форум» (правонаступник публічне акціонерне товариство «Банк Форум») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 17/07/14-А (а.с. 9,10), за яким банк надав, а позичальник (відповідач [PERSON]) отримав кредит в розмірі 14 507 доларів США з терміном погашення до 14.02.2012 року. Умовами п. 1.3. договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 13 % на рік за користування кредитом. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 17/07/14-А від 15.02.2007 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Умовами п. 4.1 кредитного договору встановлено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 проценти за кожен день прострочення. За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно п. 3.2.2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів. Позивачем станом на 02.04.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 17/07/14-А від 15.02.2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за договором в сумі 1 774,78 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на день проведення розрахунку 19 711 грн. 06 коп., в тому числі 1 416,86 дол. США, що еквівалентно 15 735 грн. 93 коп. - борг за кредитом, 2,56 дол. США, що еквівалентно 28 грн. 43 коп. - прострочена заборгованість по нарахованих процентах, 355,36 дол. США, що еквівалентно 3 946 грн. 70 коп. - пеня. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 17/07/14-А від 15.02.2007 року, між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки № 02 від 15.02.2007 року (а.с. 13). За змістом п. 3.1, договору поруки, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв'язку з наведеним, поручитель [PERSON] за вимогою банку повинна нести солідарну відповідальність з боржником [PERSON] по сплаті кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором. За змістом п. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строк дії поруки встановлений в договорі, а саме, п. 4.1 договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається з п. 1.2 кредитного договору кредитні кошти надаються строком до 14 лютого 2012 року. А тому кінцевим строком пред'явлення вимоги до поручителя є 14 лютого 2013 року. В серпні 2012 року кредитор звертався із письмовою вимогою до поручителя [PERSON] про погашення заборгованості позичальника [PERSON], яку поручитель отримала 13 серпня 2012 року, про що розписалась в повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 59-60). А тому доводи представника відповідачки стосовно припинення дії договору поруки внаслідок пропущення банком строку пред'явлення вимоги до поручителя суд вважає безпідставними. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні клопотав про зменшення розміру неустойки що виникла внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором № 17/07/14-А від 15.02.2007 року. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз'яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Представник відповідачки [PERSON] в своїх поясненнях посилається на той факт, що під впливом світової фінансової кризи відповідачі не змогли вчасно погашати заборгованість за кредитом, так як заборгованість нараховувалась в іноземній валюті (доларах США), курс якої після укладення кредитного договору значно підвищився, однак суд не може вважати дану обставину істотною в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України, так як позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Ризик зміни курсу валюти позичальник несе на момент укладення договору, а тому така зміна не звільняє його від відповідальності по поверненню отриманих кредитних коштів, а також сплати в повному розмірі неустойки за невчасне внесення платежів. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Доказів скрутного матеріального становища, чи наявності інших істотних обставин, які б давали підстави для зменшення розміру нарахованої позивачем пені, суду не надано, а тому неустойка підлягає сплаті відповідачами у повному її розмірі. Окрім того, сума нарахованої неустойки (в даному випадку пені) в декілька раз нижча за розмір основного боргу, що не дає підстав вважати про їх неспівмірність. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2; 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: approved