Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач Державна інноваційна фінансово-кредитна установа в особі Дніпропетровського регіонального відділення звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної при виконання ним трудових обов'язків в розмірі 1400 грн. В обґрунтування позову вказали, що 21.09.2012 року Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, за результатами якої виставлено вимогу про усунення порушення, а саме, відшкодування за рахунок винних осіб шкоди, заподіяної Державній інноваційній фінансово-кредитній установі, внаслідок не проведення претензійно-позовної роботи. За результатами ревізії Державної фінансової інспекції України встановлена загальна сума матеріальної шкоди (збитків) завданої Державній інноваційній фінансово-кредитній установі, внаслідок не проведення претензійно - позовної роботи за період виконання [PERSON] обов'язків директора Відділення по стягненню дебіторської заборгованості становить 437 500,00 грн. Виявлені Державною фінансовою інспекцією України порушення відбулися у період виконання [PERSON] обов'язків директора Запорізького регіонального відділення Української державної інноваційної компанії. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, при цьому пояснив, що дійсно працював на посаді директора Запорізького регіонального відділення Української державної інноваційної компанії в період роботи з 01.08.2000 р. по 01.10.2004 р. За цей час він належним чином виконував свої обов'язки щодо претензійно-позовної роботи в тому числі і по «Завод «Південгідромаш», про що свідчить п.4 Довідки ревізії , що наявна в матеріалах цивільної справи. Вважає, що позивачем пропущені всі можливі строки звернення до суду, бо з часу його звільнення пройшло більше 9 років, і за які, Запорізьке регіональне відділення Української державної інноваційної компанії було реорганізовано та увійшло до Дніпропетровського регіонального відділення Української державної інноваційної компанії. Суд заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, з 3 липня 2000 року по 01 жовтня 2004 року відповідач займав посаду тимчасово виконуючого обов'язки голови Запорізького регіонального відділення Української державної інноваційної компанії та голови Запорізького регіонального відділення Української державної інноваційної компанії. Після чого звільнився за власним бажанням. 21.09.2012 року Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, за результатами якої виставлено вимогу про усунення порушення, а саме, відшкодування за рахунок винних осіб шкоди, заподіяної Державній інноваційній фінансово-кредитній установі, внаслідок не проведення претензійно-позовної роботи. Ревізією встановлено, що по одній угоді, укладеній у 1995 році між Запорізьким регіональним відділенням Державного інноваційного фонду України та позичальником (ВАТ «Завод Південгідромаш»), керівництвом Відділення не забезпечено проведення всіх заходів претензійно-позовної роботи по стягненню дебіторської заборгованості на суму 437 500,00 грн.: Відповідно до п.4 Довідки ревізії фінансово-господарської діяльності Дніпропетровського регіонального відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи за період з 01.09.2009 року по 31.03.2012 року зроблено висновок, що у межах терміну позовної давності Відділенням своєчасно не вжиті заходи по заявленню вимог кредитора в рамках процедури банкрутства ВАТ «Завод» Південгідромаш», що призвело до пропуску строку позовної давності та неможливості стягнення заборгованості. Відповідно до ст..132 КЗпП України за шкоду , заподіяну підприємству, установі , організації при виконанні трудових обов'язків , працівники , з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно до положень п.3 Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992року « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди , заподіяної підприємствам , установам, організаціям їх працівниками.» «… Судам слід з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки , неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в який обстановці заподіяно шкоду і т.і.» Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Але із наданих до позову документів не можливо зробити висновок що саме неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх трудових обов'язків призвело до заподіяння шкоди позивачу Державній інноваційній фінансово-кредитній установи в особі Дніпропетровського регіонального відділення. Так, до матеріалів справи не надана посадова інструкція відповідача, якщо вона була, якою було б визначено його функціональні обов'язки, чи саме до його обов'язків входило проведення претензійно-позовної роботи. Також не визначено, яким неправомірними діями [PERSON] заподіяно шкоду, бо з наданої довідки, а саме п.4 вбачається (.а.с. 17) , що саме за період з липня 2001 року по грудень 2003 року, що співпадає з період праці відповідача, Запорізьким регіональним відділенням Української державної інноваційної компанії було проведено певну роботу по зверненню до Господарського суду Запорізької області із заявою про банкрутство ТОВ «Торговий дім «Південгідромаш» та заявленню вимог кредитора, і частково погашена заборгованість. Крім того, відповідно до ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. П.20 Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992року « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди , заподіяної підприємствам , установам, організаціям їх працівниками.» Встановлено, що днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Судом встановлено, що Довідка ревізії фінансово-господарської діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи за період з 01.09.2009 по 31.03.2012р. була виготовлена та підписана уповноваженими особами 01.08.2012 року, тобто відповідно до вимог пункту 20 Пленуму ВСУ № 14 від 29.12.1992 року днем виявлення шкоди є саме 01 серпня 2012 року. Позов до Ленінського районного суду м.Запоріжжя поданий позивачем 26.09.2013 року, тобто після спливу одного року з дня виявлення шкоди. Дані, які б свідчили про те, що претензія про добровільне відшкодування шкоди від 14.12.2012 року надсилалась відповідачу, або поштове повідомлення або реєстр відправленої кореспонденції, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, аналізуючи всі здобуті докази у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено як через пропуск строку позовної давності звернення до суду та к і недоведеність тих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed