Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та судових витрат у справі. Свої позовні вимоги позивач обгрунтує тим, що 19 липня 2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № К3М0А+00669243, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від Банку у платне користування автомобіль марки Great Wall, модель:Voleex C30, рік випуску: 2012, тип ТЗ: легковий седан,-В № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та зобов'язалася сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до умов укладеного договору, Заява позичальника про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку складають разом Договір фінансового лізингу. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до п.2.8.4.8.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, у разі настання події дефолту Лізингодавець надає Лізингоодржувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмету лізингу. У повідомленні про дефолт, окрім зазначеної інформації Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань у повідомленні про Дефолт. Позивач посилається на те, що всупереч зазначеним умовам договору та вимогам Закону, відповідач не виконала належним чином свої зобов'язання за Договором фінансового лізингу, у зв'язку з чим станом на 30.03.2016 року має прострочену заборгованість за користування предметом лізингу в сумі 17 501,37 гривень. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надавши додаткові пояснення у справі та клопотання про слухання справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила в повному обсязі, посилаючись на відсутність у [PERSON] заборгованості перед Банком, на підтвердження чого надала відповідні квитанції про внесення платежів, крім того просила застосувати положення ст..267 ЦК України до вимог про стягнення пені, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з даними вимогами, зважаючи на те, що предмет лізингу був повернутий 17.07.2013 р. Вислухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати іншій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами 19 липня 2012 р. договору фінансового лізингу №К3М0А+00669243Банк надав відповідачу засульській А.І. у платне користування автомобіль марки Great Wall, модель:Voleex C30, рік випуску: 2012, тип ТЗ: легковий седан,-В № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Договір укладено на строк 60 місяців з моменту підписання Додатку 2 (Графіку лізингових платежів). Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідач [PERSON] зобов'язалася сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Відповідно до умов укладеного договору, Заява позичальника про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку складають разом Договір фінансового лізингу. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом позивач виконав належним чином свої зобов»язання, надавши відповідачу предмет лізингу. Відповідно до п.1.1.5 Заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, період сплати лізингових та інших платежів: з 24 по 28 число кожного місяця. Відповідно до п.1.1.7 Заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, інші платежі: -щорічний платіж по відшкодуванню витрат Лізингодавця, пов'язаних зі страхуванням за цим Договором згідно Додатку 2; -винагорода за проведення додаткового моніторингу в строки та розмірі, зазначеними в статті 2.9.4.13.8 Договору; -винагорода за проведення моніторингу для отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмету лізингу при внесенні останнього платежу в строки та розміри, зазначеними в статті 2.9.4.6.2.21 Договору, які на день внесення платежу; -платежі по відшкодування Лізингодавцю витрат, передбачених статтею 2.9.4.6.2.4 Договору, які сплачуються в період сплати місяця, який слідує за місяцем, в якому Лізингодавець здійснив витрати. Відповідно до п.1.3 Заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, в період сплати Лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 2 489,01 гривень та відшкодовує Лізингодавцю всі витрати, пов'язані з виконанням Договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць. Згідно з п.2.8.4.8.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, у разі настання події дефолту Лізингодавець надає Лізингоодржувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмету лізингу. У повідомленні про дефолт, окрім зазначеної інформації Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань у повідомленні про Дефолт. Відповідно до п. 2.8.4.8.2.4 договору передбачено, що якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержуач зобов'язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором, яка відповідно розділу 2.8.4.1. «визначення термінів та тлумачення» означає залежно від контексту грошові зобов'язання лізингоодержувача перед лізингодавцем, строк сплати за яким настав або (і) суму коштів за таким грошовими зобов'язаннями. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконала свої зобов»язання за Договором фінансового лізингу, в зв»язку з чим виникла заборгованість, сума якої станом на 30.03.2016 р. становить 17 501,37 гривень, з яких: -2 171,29 гривень - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; -4 733,92 гривень - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; -10 596,16 - заборгованість з пені. В ході розгляду справи відповідачем на підтвердження відсутності заборгованості за договором фінансового лізингу було надано квитанції про внесення коштів в рахунок погашення щомісячних платежів. Однак, з наданого представником позивача розрахунку вбачається, що внесені [PERSON] кошти банком зараховано не було. В даному випадку суд позбавлений можливості визначити суму заборгованості, яка підлягає стягненню у даній справі. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, предмет лізингу був повернутий Банку 13.07.2013 р. і на момент повернення відповідно до наданої позивачем виписки про погашення кредиту заборгованість у відповідача була відсутня. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з серпня 2013 р. по березень 2016 р. Відповідно до положень ст..258 ЦК України до окремих видів вимог закон встановлена спеціальна позовна давність, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), позовна давніть встановлена в один рік. Представник відповідача в ході судового розгляду заявила клопотання про застосування положень ст..267 ЦК України в зв»язку з пропуском позивачем строків звернення до суду з вимогами про стягнення пені. Суд вважає обґрунтованими посилання представника відповідача на пропуск позивачем строків звернення до суду з вимогами про стягнення пені за період з серпня 2013 р. по березень 2015 р. Однак, зважаючи на те, що прострочення виконання зобов»язань є триваючим порушенням у часі, то відповідно строк позовної давності повинен бути застосований до кожного порушення окремо. З огляду на те, що з боку позивача не надано суду доказів на підтвердження зарахування всіх внесених відповідачем платежів, суд позбавлений можливості на підставі наявних у справі доказів, які є суперечливими між собою, прийти до обґрунтованого висновку про наявність у відповідача заборгованості за Договором фінансового лізингу, а також позбавлений можливості самостійно визначити розмір такої заборгованості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України, і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed