Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, який мотивує тим, що 26.10.2018 року по проспекту Князя Володимира в місті Біла Церква Київської області між зупинкою громадського транспорту «вул. Гризодубової» та виїздом на естакаду в напрямку житлового масиву «Леваневського», стався наїзд автобуса «БОГДАН», д.н.з. [NUMBER] , що рухався маршрутом №22, під керуванням водія [PERSON] , на позивача, який в той час рухався в попутному напрямку велосипедом. Внаслідок чого, позивач отримав тілесні ушкодження і був госпіталізований до КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». За даним фактом 26.10.2018 року Білоцерківським відділом поліції ГУНП в Київській області було розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, проте остаточне рішення за результатами вказаного розслідування на даний час не прийнято. Разом з цим, цивільно-правова відповідальність власника наземного засобу автобуса «БОГДАН», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Позивач зазначив, що на лікування ним було витрачено 63 627 грн. 13 коп., у зв`язку із чим 16.01.2019 року він звернувся із заявою до відповідача щодо виплати страхового відшкодування, в якій була зазначена сума страхового відшкодування. Однак, 17.05.2019 року позивач отримав відповідь, за якою відповідач призупинив розгляд справи до моменту отримання документу, що підтверджував вину у настанні ДТП водія ТЗ, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують його права та не відповідають законодавству, а тому з врахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути на його користь з відповідача 63 627,13 грн. страхового відшкодування в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, 3 181,36 - моральної шкоди, 4 277,83 грн. - пені, 366,08 грн. - 3% річних та 125,03 - інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування. Представник відповідача Матлахова Т.В. надала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що у страховика ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» відсутня інформація на кого із учасників ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення. Повідомлення про ДТП разом з іншими документами від [PERSON] надійшли до товариства 01.11.2018 року та згодом 21.01.2019 року від позивача надійшла заява про виплату страхового відшкодування, однак документів, які б підтверджували вину водія забезпеченого транспортного засобу, потерпілим не було надано. Посилаючись на відсутність документу, який підтверджує наявність вини водія, відповідач, вважає, що у нього відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю потерпілого [PERSON] А тому, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити його задоволенні з підстав, наведених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.10.2018 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «БОГДАН А-09202», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись по проспекту Князя Володимира в місті Біла Церква Київської області в напрямку до вул. Леваневського, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок цього наїзду, [PERSON] отримав тілесні ушкодження і був госпіталізований до КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». Вказані обставини підтверджуються випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, історія хвороби №11848, та не заперечуються сторонами у справі. За фактом скоєння ДТП СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області 26.10.2018 року було зареєстровано кримінальне провадження №12018110030004170, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в якому на даний час проводиться досудове розслідування та остаточне рішення на даний час не прийняте. З матеріалів справи вбачається, що загальний розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, склав 63 627,13 грн. Вказані обставини підтверджуються фіскальними та товарними чеками на придбані медикаменти та засоби медичного призначення, товари та оплачені послуги за період з 26.10.2018 року по 22.11.2018 року. Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки «БОГДАН А-09202», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди, був застрахований у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №4705373 від 09.08.2018 року. 16 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з відповідною заявою про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із його лікуванням в розмірі 63 627,13 грн. 20.04.2019 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» направило на його адресу лист, в якому повідомлялося, що на дату складання листа документ, що підтверджує факт настання ДТП, реєстрацію її представниками поліції та до якого суду були направлені матеріали справи у Страховика відсутній, повідомлено про зупинення розгляду справи до моменту отримання документу, який би підтверджував вину у настанні ДТП водія ТЗ, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Законодавець у ч. 1 ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.8, 9). Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України). Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено, що позивач повідомив ПрАТ «АСК «ІНГО України» про настання страхового випадку 01.11.2018 року та звернувся з відповідною заявою від 21.01.2019 року, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування. Проте, вказане звернення позивача страховик залишив без реагування. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Разом з тим відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «АСК «ІНГО України» , тому з останнього має бути стягнута моральна та матеріальна шкода відповідно до умов договору страхування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №500/2095/15-ц. При вирішенні питання щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат суд враховує наступне. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З огляду на те, що в строки, визначені Законом, позивачу не виплачено страхове відшкодування, а відтак з відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО України» підлягає стягненню пеня за кожен день прострочення такої виплати. Згідно з розрахунком позивача від 29.07.2019 року, що не був спростований відповідачем та, з яким суд погоджується, розмір пені за період з 22.04.2019 року по 01.07.2019 року, що підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО України», становить 4 277 грн. 83 коп. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пр. № 14-178цс18), позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 01.06.2016 у справі № 6-927цс16). Так, у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 29.07.2019 позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 125 грн. 03 коп. та 3% річних - 366,08 грн. за період з 22.04.2019 року до 01.07.2019 року. При цьому, інфляційні втрати належить розраховувати за період з 22.04.2019 року по 01.07.2019 року, виходячи з такого розрахунку: 63 627, 13 грн. (сума заборгованості) ? 100, 7 % (індекс інфляції за період прострочення платежу за травень 2019 року) ? 99,50% (індекс інфляції за період прострочення платежу за червень 2019 року) = 63 752,16 грн. (сума заборгованості з урахуванням інфляції). Таким чином, інфляційні втрати становлять 125,03 грн. (63 752,16 грн. - 63 627,13 грн.) та підлягають стягненню з відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО України» на користь позивача. Крім того, підлягають стягненню 3 % річних за період з 22.04.2019 року до 01.07.2019 року в розмірі 366,08 грн. (63 627,13 грн. ? 3%?365?70 днів). Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачем не спростовані жодні доводи позивача та не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували обставини, викладені позивачем. Що стосується вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, як мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Враховуючи, що позивач [PERSON] зазнав душевних страждань у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, що документально підтверджено, вимушено змінився спосіб його життя, потребує додаткових зусиль для його організації, суд знаходить обґрунтованою вимогу про відшкодування моральної шкоди з відповідача у розмірі 3 181,36 грн. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача 63 627,13 грн. страхового відшкодування в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, 3 181,36 грн. моральної шкоди, 4 277,83 грн. - пені, 366,08 грн. - 3% річних, 125,03 грн - інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір, у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved