Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з зазначеною позовною заявою, та, з урахуванням уточнень (а.с.84-85), просить визнати недійсним договір поруки №2007-ПМ/121 від 05.12.2007 р. укладений від його імені іншою особою без відповідних повноважень по кредитному договору №2007-ПМ/121 від 05.12.2007 року, зобов'язати Відповідача зняти арешт з його вкладів, накладений Відповідачем задля відшкодування збитків по зазначеному договору, стягнути з Відповідача на його користь 3184,74 грн., утримані з його пенсійної картки за вказаним договором поруки та відшкодувати судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що 21 травня 2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було постановлено вирок по кримінальній справі №70091272 за звинуваченням [PERSON] за ч.1,2,3 ст.358 КК України, який ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року залишено без змін, в частині цивільного позову - направлений на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Відповідно до вищезазначених судових рішень [PERSON] визнано винною у підробці низки кредитних договорів, договорів поруки укладених від імені фізичних осіб з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК, зокрема судом було встановлено, що продовжуючи злочинну діяльність, 05 грудня 2007 року [PERSON], діючи умисно, повторно, з метою підробки і використання підроблених документів, знаходячись в приміщенні відділення «Будинок Губернатора» ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованому за адресою: вул.Леніна, 14 у м. Дніпропетровську, без відома і згоди [PERSON], повторно, внесла завідомо неправдиві відомості в бланк договору поруки №2007-ПМ/121 від 05.12.2007 року по кредитному договору №2007-ПМ-121 від 05.12.2007 року про те, що вказана особа виступає у якості поручителя і бере на себе встановлену договором відповідальність у випадку настання правових наслідків по договору, в якому [PERSON] виконала підписи від імені Позивача, тим самим підробила документ, який згідно наказу ПАТ КБ «Приватбанк» «Об утверждении второй редакции положения о недопущении проблем задолженности и работе с ней по кредитам бизнес - программы микрокредитования» є обов'язковим для укладення кредитного договору в рамках програми мікрокредитування, і який [PERSON] надала до «Будинку Губернатора» ПАТ КБ «ПриватБанк» для укладення даного кредитного договору. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав згідно до викладеного у позовній заяві, зазначивши також, що в рахунок погашення боргу по спірному договору поруки Відповідач утримав з його пенсійної картки 3184,74 грн. та заблокував його депозитні рахунки: SAMD [NUMBER]; SAMD [NUMBER]; SAMD [NUMBER]; SAMD [NUMBER], які він теж просить розблокувати. Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Вислухавши сторони та дослідивши надані письмові докази з урахуванням вимог законодавства про їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, суд встановив наступні обставини, визначив відповідні до них правовідносини: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується дослідженими доказами, 21 травня 2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було постановлено вирок по кримінальній справі №70091272 за звинуваченням [PERSON] за ч.1,2,3 ст.358 КК України, який ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року залишено без змін, в частині цивільного позову - направлений на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Відповідно до вищезазначених судових рішень [PERSON] визнано винною у підробці низки кредитних договорів, договорів поруки укладених від імені фізичних осіб з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК, зокрема судом було встановлено, що продовжуючи злочинну діяльність, 05 грудня 2007 року [PERSON], діючи умисно, повторно, з метою підробки і використання підроблених документів, знаходячись в приміщенні відділення «Будинок Губернатора» ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованому за адресою: вул.Леніна, 14 у м. Дніпропетровську, без відома і згоди [PERSON], повторно, внесла завідомо неправдиві відомості в бланк договору поруки № 2007-ПМ/121 від 05.12.2007 року по кредитному договору № 2007-ПМ-121 від 05.12.2007 (а.с.24), про те що вказана особа виступає у якості поручителя і бере на себе встановлену договором відповідальність у випадку настання правових наслідків по договору, в якому [PERSON] виконала підписи від імені Позивача, тим самим підробила документ, які згідно наказу ПАТ КБ «Приватбанк» «Об утверждении второй редакции положения о недопущении проблем задолженности и работе с ней по кредитам бізнес - программы микрокредитования» є обов'язковим для укладення кредитного договору в рамках програми мікрокредитування, і який [PERSON] надала до «Будинку Губернатора» ПАТ КБ «ПриватБанк» для укладення даного кредитного договору (8-24). В рахунок погашення кредиту за вказаним договором поруки з Позивача утримано Відповідачем 3184,74 грн., що підтверджується роздруківкою руху коштів по його пенсійній картці (а.с.87-90). Згідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №3045-13 від 14.01.2014 р., підпис від імені [PERSON] в графі «Поручитель» договору поруки №2007-ПМ/121 від 05.12.2007 р. виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (а.с.76). Правовідносини, що виникли між Сторонами законодавчо врегульовані наступним чином: Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до вимог ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечитися порукою. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч.1,3,4,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. В тому ж випадку, коли сторона не приймала участі в укладені угоди, що підтверджується відсутністю її підпису під договором, вона має право вимагати визнання угоди недійсною, на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України, як такої що не відповідає її внутрішній волі. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України та відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п.7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У випадку, коли сторона не приймала участі в укладенні угоди, що підтверджується відсутністю її підпису під договором, вона має право вимагати визнання угоди недійсною, на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України, як такої, що не відповідає її внутрішній волі. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В даному випадку, як встановлено в судовому засіданні, Позивач не досяг ніякої згоди з Відповідачем щодо умов договору поруки, ніякої пропозиції укласти договір від Відповідача він не отримував, відповідно, таку пропозицію він не приймав та спірного договору поруки не підписував. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи викладене, за наслідками всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою ь суд доходить до висновку, що наявні об'єктивні підстави визнати, що оспорюваний правочин - договір поруки, був укладений з порушенням вимог цивільного законодавства України, цей договір не може створювати правових наслідків для поручителя, тому підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення. Окрім того, у відповідність до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на викладене, суд доходить й до висновку про те, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача грошових коштів, утриманих Банком з його пенсійної картки в рахунок погашення боргу у відповідність до вказаного договору поруки, тобто повернення в натурі одержаного на виконання цього недійсного правочину, теж підлягають задоволенню в порядку реституції. З цих же підстав підлягають задоволенню й вимоги щодо розблокування вкладів Позивача, тобто зняття з них арешту, пов'язаного із відшкодуванням ним збитків по зазначеному договору поруки. У відповідність до вимог ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягають грошові кошти в рахунок документально підтверджених судових витрат (а.с.1, 37, 86, 91, 93). Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.11, 15, 16, 202, 203, 215, 216, 546, 547, 553, 638 ЦК України, ст.ст.10,11,15,57-64,88,158,159,212-215 ЦПК України, -

Outcome: approved