Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 20 жовтня 2020 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, за яким остання позичила грошові кошти в розмірі 15\~000 доларів США та зобов`язалась їх повернути до 01 січня 2021 року, що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. На день подання позову грошові кошти відповідачкою не повернуто, на прохання повернути кошти відповідачка не реагує. На день складання позовної заяви (29.03.2021 року) згідно курсу НБУ 15\~000 доларів США еквівалентно 419\~518 грн. 50 коп. Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала, але 03 червня 2021 року подала до суду заперечення в яких зазначила, що позовні вимоги не визнає. 280 жовтня 2020 року вона отримала від [PERSON] в борг 15\~000 доларів США, про що написала письмову розписку. У зв`язку з тяжким матеріальним становищем до 01 січня 2021 року грошові кошти не повернула. Обіцяє віддати борг пізніше. У зв`язку з наведеним просила відмовити у задоволенні позову повністю. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У письмових запереченнях просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 20 жовтня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідач отримала від позивача позику в сумі 15\~000 доларів США. Відповідно до розписки відповідач зобов`язалась повернути позику до 01 січня 2021 року (а.с.3). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики від 20 жовтня 2020 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка визнає факт укладення договору позики, суму боргу та строки повернення. Також відповідачка визнає, що позивач звертався до неї з проханням повернути борг, але до цього часу борг не повернуто через скрутне матеріальне становище. Позивач просить стягнути борг в гривневому еквіваленті та станом на день складання позову (29.03.2021 року) згідно курсу НБУ 1 долар США становив 27,9679 грн., 15\~000 доларів США еквівалентно 419\~518 грн. 50 коп. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Скрутне матеріальне становище відповідачки не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а інших обґрунтувань чи доказів на спростування вимог позивача відповідачка суду не надала. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесення судових витрат позивач надав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 4195 грн. 18 коп. за подання позовної заяви до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному розмірі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 530, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved