Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 21.12.2013 року, на ім»я [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 21.12.2013 року, на ім»я [PERSON] і виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності [NUMBER] від 21.12.2013 року. Позов обґрунтовує тим, що він є інвалідом 2 групи Великої вітчизняної війни, у 1995 році придбав для власного користування сарай у будинку по [ADDRESS] для власних потреб у попереднього власника-користувача за усною домовленістю, але без переоформлення відповідних документів на право власності. При цьому, були внесені відповідні дані до облікової картки за місцем прописки. Згодом він упорядкував приміщення сараю та зробив гараж, яким користується до теперішнього часу, про що свідчить довідка КРЕПу № 4 від 01.10.2013 року. У вересні 2012 року звернувся із заявою до Кіровоградської міської ради про надання йому земельної ділянки, на якій знаходиться гараж у власність та належним чином оформив документацію на вказану земельну ділянку. 29.01.2013 року Кіровоградською міською радою прийнято рішення № 2233 «Про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS]» на підставі якого ним отримано кадастровий номер та витяг з ДЗК НВ-3500221202013 від 30.05.2013 року на вказану земельну ділянку. Незважаючи на те, що він фактично користується та розпоряджається вказаним гаражем, [PERSON] 18.12.2013 року виготовив технічний паспорт на вказаний гараж, а після цього 21.12.2013 року на підставі технічного паспорту та довідки про присвоєння адреси він отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER], яке було видано відповідачем. 11.03.2014 року він звернувся з листом до відповідача та просив розібратись у ситуації та скасувати державну реєстрацію на його власність, так як мав первісне рішення про відведення йому земельної ділянки під його гаражем, який обліковується за відомостями технічної інвентаризації за літерою «Ж» по [ADDRESS] та 13.03.2014 року отримав відповідь, в якій було зазначено, що за вказаною адресою в грудні 2013 року було зареєстровано право власності на гараж за [PERSON] за іншою літерою, згідно технічного паспорту до 1990 року забудови та довідки про присвоєння адреси. За наявними матеріалами справи, яка обліковується в територіальному органі державної реєстрації, відомості щодо самовільного захвату земельної ділянки відсутні. Зазначає про підроблення технічного паспорту [PERSON] та подання до реєстраційної служби технічного паспорту, що не відповідає дійсності, що призвело до незаконного оформлення права власності та порушення його права. Факт законного заволодіння ним вказаної земельної ділянки підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2013 року та ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22.01.2014 року. Посилаючись на зазначені обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини. Пояснив, що право власності за [PERSON] не зареєстровано та просив позов задовольнити. Представник відповідача - реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області, в судове засіданні не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, вказавши, що права позивача не порушено, так як він не є власником ні земельної ділянки, ні гаража. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Судом встановлено, що позивач [PERSON], учасник Великої вітчизняної війни, інвалід ІІ групи, експлуатує гараж* по [ADDRESS] з травня 1995 року (проживає по [ADDRESS]), що підтверджується довідкою «ЖЕК №4 Кіровоградської міської ради» від 01.10.2013 року та довідкою від 14.11.1995 року, з якої вбачається, що мешканці будинку за адресою [ADDRESS], не заперечують проти того, щоб [PERSON] побудував у дворі їх будинку гараж, замість знесеного гаражу, який він купив у мешканця їх будинку [PERSON] Рішенням Кіровоградської міської ради від 29.01.2013 року № 2233 «Про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS]» позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність по [ADDRESS] площею 0,0030 га для будівництва індивідуального гаража за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а ч.1 ст. 321 цього Кодексу визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER] від 21.12.2013 року, власником гаража за адресою [ADDRESS], площею 13,1 кв.м є [PERSON]. Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 року обов»язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб. Пунктом 1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 року передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об»єкти нерухомого майна. Як вбачається із відповіді реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції від 13.03.2014 року № 446-05/01-18 на ім»я [PERSON] на майно, яке збудоване до 1992 року, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. За наявними матеріалами реєстраційної справи, яка обліковується в територіальному органі державної реєстрації відомості щодо самовільного захвату земельної ділянки відсутні. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Посилання позивача на наявність рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2013 року у справі № 405/3902\\13-ц за позовом прокурора м. Кіровограда в інтересах держави в особі Кіровоградської міської ради до [PERSON] про звільнення свавільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення нерухомого майна, її повернення та відновлення стану, який існував до порушення прав власника та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у цій же справі підтверджують лише факт використання [PERSON] гаража літ. «Ж» у дворі будинку [ADDRESS], доказів про наявність права власності [PERSON], зареєстрованому у встановленому законом порядку, на гараж, яким він користується позивачем не надано. Враховуючи викладене, у суду відсутні підтни для задоволення позову [PERSON] щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на гараж за адресою [ADDRESS], площею 13,1 кв.м та задоволення інших позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати, понесені позивачем при розгляді даної справи, за рахунок позивача. На підставі викладеного і ст. ст. 15, 16, 319, 321, 328, 392 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 року,

Outcome: dismissed