Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на майно та встановлення юридичного факту. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] померла його мати позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане Загвіздянською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області 16 червня 1990 року, запис № 34). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - будинковолодіння [ADDRESS]. Від даного будинковолодіння внаслідок пожежі залишився фундамент, що підтверджується актом комісії з питань дотримання земельного законодавства та охорони навколишнього середовища Загвіздянської сільської ради від 06 грудня 2013 року. Згідно звіту про оцінку вартості фундаменту ступінь його зносу складає 60 відсотків, а оціночна вартість - 10 228,00 грн. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], оскільки являється її сином (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 03 липня 1951 року). Після смерті спадкодавця позивач прийняв спадщину вступивши в фактичне управління спадковим майном, однак, звернувшись до органів нотаріату з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину отримав відмову, оскільки не представив доказів фактичного вступу в управління спадщиною і не надав правовстановлюючі документи на спадкове майно, які були ним втрачені. Дійсно, після смерті матері позивач не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки вступив у володіння спадковим майном, а документ власності було втрачено. Доказом перебування у власності спадкодавця майна є довідка ОКП «Івано-Франківське ОБТІ»№ 02698 від 19 червня 2013 року, зі змісту якої вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 11 травня 1988 року виконавчим комітетом Загвіздянської сільської ради. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 22 травня 1988 року. Будинковолодіння зареєстроване за реєстраційним номером 321 в книзі № 1. Факт вступу в фактичне володіння спадковим майном підтверджується актом сільської ради від 06 грудня 2013 року та може бути підтверджено свідками - сусідами позивача. Тому просив встановити факт, що він на протязі шести місяців після смерті матері [PERSON] (померла [INFO]) прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном та визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON] (померла [INFO]), а саме на фундамент будинковолодіння [ADDRESS] ступенем зносу 60 відсотків, оціночною вартістю 10 228,00 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Представник Загвіздянської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області в засідання не з'явився, однак сільський голова подав до суду заяву про те, що не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу у відсутності представника сільської ради. Дослідивши матеріали справи, вислухавши показання свідків [PERSON] та [PERSON], суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що15 червня 1990 року померла мати позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане Загвіздянською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області 16 червня 1990 року, запис № 34). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - будинковолодіння [ADDRESS]. Від даного будинковолодіння внаслідок пожежі залишився фундамент, що підтверджується актом комісії з питань дотримання земельного законодавства та охорони навколишнього середовища Загвіздянської сільської ради від 06 грудня 2013 року. Згідно звіту про оцінку вартості фундаменту ступінь його зносу складає 60 відсотків, а оціночна вартість - 10 228,00 грн. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], оскільки являється її сином (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 03 липня 1951 року). Після смерті спадкодавця позивач прийняв спадщину вступивши в фактичне управління спадковим майном, однак, звернувшись до органів нотаріату з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину отримав відмову, оскільки не представив доказів фактичного вступу в управління спадщиною і не надав правовстановлюючі документи на спадкове майно, які були ним втрачені. Дійсно, після смерті матері позивач не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки вступив у володіння спадковим майном, а документ власності було втрачено. Доказом перебування у власності спадкодавця майна є довідка ОКП «Івано-Франківське ОБТІ»№ 02698 від 19 червня 2013 року, зі змісту якої вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 11 травня 1988 року виконавчим комітетом Загвіздянської сільської ради. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 22 травня 1988 року. Будинковолодіння зареєстроване за реєстраційним номером 321 в книзі № 1. Факт вступу в фактичне володіння спадковим майном підтверджується актом сільської ради від 06 грудня 2013 року. Згідно п. 1 ПП ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року: «Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом». Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини». Згідно ст. 549 ЦК УРСР: «Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки позивач проживав в тому ж населеному пункті, що й спадкодавець, то одразу ж, після смерті [PERSON] прийняв спадщину фактично вступивши в управління спадковим майном. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Згідно п. 4 ПП ВС України № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами справ про спадкування»: «Передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку». Згідно п. 16 ПП ВС України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»: «Заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття». Оскільки позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності доказів фактичного вступу в управління спадковим майном і відсутності правовстановлюючих документів виникла необхідність звернутись до суду з вимогою про встановлення факту фактичного вступу позивача в управління або володіння спадковим майном та визнання права власності на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved