Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач в особі свого представника - [PERSON] 05 жовтня 2012 року (а.с. 2) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики і просив стягнути з відповідачки на користь позивача основний борг за договором позики в сумі, еквівалентній 40952 долари США за курсом обміну НБУ на день ухвалення судом рішення у справі, неустойку в сумі 500000 грн., у відшкодування моральної шкоди 2670 грн. 67 коп. та судові витрати в розмірі 3219 грн. посилаючись на те, що 01 вересня 2008 року відповідачка позичила у [PERSON] 27500 доларів США, уклавши з ним нотаріально посвідчений договір позики, в якому були передбачені строки повернення позики частинами до 01 лютого 2009 року, але до теперішнього часу гроші не повернула. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 червня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2013 року, позов було частково задоволено. Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2013 року вищевказані судові рішення було скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Під час розгляду справи представник позивача звернувся до суду з уточнюючим позовом і, з тих же підстав, просив стягнути з відповідачки на користь позивача основний борг за договором позики в сумі, еквівалентній 41745 доларів США за курсом обміну НБУ на день ухвалення судом рішення у справі, передбачену договором позики неустойку в сумі 500000 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений через свого представника, якого направив для участі в судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, направила для участі у справі свого представника, який позов не визнав і просив застосувати до спірних правовідносин трирічний строк позовної давності і у задоволенні позову - відмовити в повному обсязі. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 серпня 2008 року між сторонами було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2848 (а.с. 7). Відповідно до умов договору позивач передав відповідачці у борг гроші у розмірі 27500 доларів США строком до 01 лютого 2009 року, а відповідачка зобов'язалася їх повернути, але повністю до теперішнього часу не повернула. Наведені обставини визнані представником відповідачки і, відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, доказування не потребують. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідачкою надані суду письмові заперечення проти позову, в яких у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України викладена вимога про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с. 43). Початок спливу строку позовної давності щодо вимоги про повернення суми боргу за укладеним сторонами договором позики від 01 серпня 2008 року починається з визначеної домовленістю сторін кінцевої дати повернення усієї суми боргу - 01 лютого 2009 року, а тому строк позовної давності за цією вимогою сплив 01 лютого 2012 року. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом, а саме - 05 жовтня 2012 року строк позовної давності вимоги про стягнення суми основного боргу сплив, то в задоволенні заявлено позову про стягнення суми боргу слід відмовити. Відповідно до положень ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення суми боргу спливла, то слід вважати що позовна давність також спливла і до вимоги про стягнення додаткових вимог позивача про стягнення процентів за користування позикою, трьох відсотків річних від простроченої суми боргу та неустойки, а тому і в цій частині позовних вимог в задоволенні позову слід відмовити. Суд не вбачає підстав вважати, що строк позовної давності позивачем був пропущений з поважної причини, оскільки у свій час він самостійно, на свій ризик, обрав з можливих і передбачених законом способів захисту свого порушеного права саме спосіб реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки - належну на праві власності відповідачці квартиру [ADDRESS] (а.с. 58) у відповідності до укладеного сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який, у свою чергу, був укладений сторонами 01 вересня 2008 року у забезпечення виконання зобов'язань відповідачки за договором позики від 01 серпня 2008 року (а.с. 56). Та обставина, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2011 року (а.с. 68-72) цей договір про задоволення вимог іпотекодержателя був визнаний недійсним і право власності позивача на предмет іпотеки - скасовано, не може вважатися поважною причиною пропуску позивачем строку позовної давності до права вимоги за вищевказаним договором позики. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь відповідачки понесені нею судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого відповідачкою судового збору у загальному розмірі 3927 грн. 65 коп. (а.с. 142, 181). Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 257, 261, 266, 267 ЦК України, суд -

Outcome: approved