Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач за поданим до суду позовом вказує, що відповідно до укладеного 31.03.2008 року кредитного договору між АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем-1, останній отримав кредит зі сплатою за користування кредитом обумовлених відсотків. Крім того, зобовязання за вказаним договором у розмірі 1000,00 гривень були забезпечені укладеним позивачем та відповідачем-2 договором поруки. Далі позивач зазначає, що у звязку з невиконанням умов вищезазначеного договору у відповідача-1 утворилась заборгованість в загальному розмірі 43710,94 гривень. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача-1 вказану суму заборгованості та судові витрати, а з відповідача-2 1000 гривень. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого було невідоме суду, викликався в суд через оголошення у пресі. Вимогами вказаної норми Закону визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного 31.03.2008 року договору між АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем-1, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом обумовлених тарифами названого банку відсотків. Крім того, сторони згідно Умов та Правил надання банківських послуг домовилися і про сплату визначених в останніх пені та штрафів за порушення виконання грошових зобовязань. У звязку з невиконанням умов вказаного договору у відповідача-1 станом на 30.09.2015 року перед позивачем утворилась заборгованість: 7807,17 гривень заборгованість за кредитом, 33584,20 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 гривень - штраф (фіксована частина), 2069,57 гривень штраф (процентна складова). Такий розмір заборгованості в загальній сумі 43710,94 гривень достовірно підтверджено наданим позивачем розрахунком, на спростування якого сторона відповідачів доказів не надала. За положенням ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до договору поруки, укладеного 20.07.2015 року між позивачем та відповідачем-2, останній виступив перед банком поручителем відповідача-1, зобовязався неси відповідальність за укладеним кредитним договором за виконання названим позичальником своїх обовязків у розмірі 1000 гривень, за що відповідачі виступають перед позивачем як солідарні боржники (п. 4 договору). Отже, заявлений позов підлягає частковому задоволенню щодо відповідача-1 за вирахування суми заборгованості, тягар якої несе відповідач-2 (1000 гривень) та про стягнення якої в солідарному порядку позивач і не заявляв за поданою ним заявою. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Суд також вважає за необхідне в порядку ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial