Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Відповідно до даних угод відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №0201/0408/77-031 від 14.04.2008 на користь ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 8 000 дол. США на умовах строковості, повернення і сплати процентів за користування ним. Відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору належним чином не виконав, в результаті чого в нього перед банком станом на 22.03.2016 виникла прострочена заборгованість: за кредитом 5\~907,13 дол. США, за відсотками 242,04 дол. США, пеня 2\~988,05 дол. США. З врахуванням викладених обставин просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором 7\~963,75 дол. США, а саме: за кредитом 5\~907,13 дол. США, за відсотками 242,04 дол. США, пеню за рік 1\~814,58 дол. США та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. В додаткових поясненнях зазначив, що оскільки після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки пройшов тривалий час, має право на утримання відсотків за користування кредитом. А тому, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в поданих заперечення вимоги позову не визнав. Вказав, що судом вже було ухвалено рішення в 2013 році, яким в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором №0201/0408/77-031 від 14.04.2008 звернуто стягнення на предмет іпотеки. Рішення суду виконано, заборгованість погашена в повному обсязі на стадії виконавчого провадження. Банк звертаючись з даним позовом, просить повторно стягнути заборгованість за кредитним договором, що суперечить вимогам чинного законодавства. Просив, в задоволенні позову відмовити. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 14.04.2008 між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0201/0408/77-031, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 8\~000 дол. США на строк з 14.04.2008 по 14.04.2028, зі сплатою 13,0% річних за користування кредитом. Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] з метою придбання земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області (а.с. 5-8). 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі й за кредитним договором №0201/0408/77-031 від 14.04.2008, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON], на користь ПАТ «Дельта Банк». 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги в тому числі й за кредитним договором №0201/0408/77-031 від 14.04.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, права кредитора за кредитним договором №0201/0408/77-031 від 14.04.2008, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] належать ПАТ «Альфа-Банк». Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], порушуючи умови договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.04.2013 в справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в погашення заборгованості за кредитним договором №0201/0408/77-031 від 14.04.2008, укладеним між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON], в розмірі 56805,37 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с. 93-95). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішення суду набрало законної сили, виконавчий лист перебував на виконанні в ВДВС Луцького РУЮ. Як вбачається з постанови державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ від 24.12.2015 про закінчення виконавчого провадження, із заяви стягувача ПАТ «Альфа-Банк» від 17.12.2015 встановлено, що заборгованість по виконавчому листу № 161/4195/13-ц погашена повністю, виконавчий збір та витрати сплачено боржником, а тому, виконавче провадження закінчено на підставі п.8 частини 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 98). З досліджених матеріалів справи, судом встановлено, що боржником виконано рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно в погашення заборгованості за кредитним договором №0201/0408/77-031 від 14.04.2008 шляхом повного погашення заборгованості, на стадії виконавчого провадження в 2015 році. Виконавче провадження закінчене на підставі заяви стягувача ПАТ «Альфа-Банк». В додаткових поясненнях від 26.09.2016 представник позивача покликається на те, що від ухвалення судом рішення і до повного його виконання минуло близько 3 років, коштів від реалізації іпотечного майна виявилося недостатньо для повного погашення кредиту, після ухвалення рішення суду новий кредитор продовжив здійснювати нарахування відсотків за кредитним договором та штрафних санкцій. Покликався на правові позиції Верховного Суду України у справах №6-1206цс15 та 6-157цс16. Правова позиція ВСУ у справі №6-1206цс15 стосується права позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики та штрафних санкцій незалежно від наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора. Правова позиція ВСУ у справі №6-157цс16 також стосується правомірності нарахування процентів за кредитом у випадку невиконання рішення суду. Однак, на думку суду дані правові позиції не підлягають застосуванню, оскільки звертаючись з позовом до суду в квітні 2016 року, після фактичного та повного виконання рішення суду від 16.04.2013 про звернення стягнення на іпотечне майно, банк в своєму розрахунку включає до стягнення, в тому числі, тіло кредиту, нараховані відсотки та пеню станом 22.03.2016 (період нарахування з 14.04.2008 по 22.03.2016). Тобто, має місце подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором №0201/0408/77-031 від 14.04.2008, що є неприпустимим в силу положень ст. 61 Конституції України. Уточнення позовних вимог стороною позивача подано не було. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки, стороною позивача не надано суду належних доказів не виконання відповідачем в повному обсязі зобовязань за кредитним договором у звязку з виконанням рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, та наявності в звязку з цим заборгованості за кредитним договором, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed