Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги(регрес). Мотивує свої вимоги тим, що 31 грудня 2009 року о 10 год. 05 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Мазда6» по вулиці Лятошинського в місті Києві порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Черрі Амулет», р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], транспортний засіб якого було застраховано у ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» правонаступником якого є ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант-Авто». Дана дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення водієм [PERSON] п. 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «Черрі Амулет», р.н. [NUMBER] було пошкоджено. На виконання умов договору страхування, позивач відповідно до страхового акту № 98415 від 01 жовтня 2010 року, рахунку фактури, листа вигодонабувача та заяви [PERSON], було виплачено останньому страхове відшкодування у розмірі 9879 гривень 67 копійок. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 9879 гривень 67 копійок страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги (регресу) та вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Центральної філії ПАТ «УСК» «Гарант-Авто» майнової шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку зворотної вимоги (регресу). Також просила суд вирішити питання про судові витрати. Представник відповідача та його довіритель в судовому засіданні не оспорюючи факт завдання майнової шкоди позивачу, яка має бути сплачена в порядку зворотної вимоги на користь останнього надав суду заяву у якій просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. В задоволенні позову просив суд відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позову. Заслухавши сторони, представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2010 року [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 України із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. На даний час постанова суду є такою, що набрала законної сили. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до полісу добровільного страхування транспортного засобу, водія та пасажирів від нещасних випадків, цивільної відповідальності № 19G-0281049 від 09.05.2009 року страхувальник [PERSON] застрахував у ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» правонаступником якого є ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант-Авто» транспортний засіб «Черрі Амулет», р.н. [NUMBER]. Згідно платіжного доручення № 2440 від 16 квітня 2010 року позивач сплатив [PERSON] страхове відшкодування згідно полісу добровільного страхування транспортного засобу, водія та пасажирів від нещасних випадків, цивільної відповідальності № 19G-0281049 від 09.05.2009 року у розмірі 9879 гривень 67 копійок, що представником відповідача в судовому засіданні не оспорювалося і така обставина останніми визнана. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона(страховик) зобов'язується у разі настання певної події(страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В той же час, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Центральної філії ПАТ «УСК» «Гарант-Авто» до [PERSON] в частині стягнення суми фактичних витрат, суд з врахуванням заяви відповідача про застосування наслідків пропущення строку позовної давності до вимоги позивача дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом з пояснень сторін та матеріалів справи достовірно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 31 грудня 2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якого пов'язано його початок. Право вимоги Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Центральної філії ПАТ «УСК» «Гарант-Авто» до [PERSON] про стягнення з останнього майнової шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку зворотної вимоги (регресу) виникло у позивача з наступного дня після 31 грудня 2009 року, а звернення до суду, шляхом направлення поштою позову відбулося 05 квітня 2013 року. Постановою Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі за заявою ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2013 року встановлено, що у спірному зобов'язанні при заміні кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплати страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним(три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Центральної філії ПАТ «УСК» «Гарант-Авто» до [PERSON] у зв'язку з пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed