Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 31 983,99 грн. за кредитним договором № б/н від 21.08.2013 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 378,00 грн., посилаючись на те, що відповідачка отримала у позивача кредит в розмірі 1 900 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобовязалася виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 31 983,99 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. 18.05.2017 року представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої просив стягнути з відповідачки на користь позивача 240,00 грн., витрат повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачки, згідно платіжного доручення №ВООР600F43 від 16.05.2017 року (а.с.52-57). Представник позивача в судове засідання не зявився, в прохальній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с.4). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, повторно, про причину неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 54, 55). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 21.08.2013 року між ПАТ «Акцент-Банк», та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит в розмірі 1 900 грн. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 30,00% на рік. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-911 від 17.08.2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/rules.php, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8-23). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-7). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. За змістом п.2.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відстоків і комісій. Позивачем станом на 20.10.2016 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.08.2013 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідачки за кредитними зобов'язаннями в сумі 31 983 грн. 99 коп., а саме: заборгованість по кредиту 1 894,33 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 24 740,42 грн., заборгованість по пені та комісії 3 350,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 1 499,24 грн. (а.с. 5, 6). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Що стосується позовної вимоги про стягнення судових витрат, то вона підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно вимог ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача ( ч.3 ст. 79 ЦПК України). На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн. згідно платіжного доручення №ВОК37В0VN1 від 17.11.2016 року (а.с.1). Не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідачки на користь позивача 240,00 грн., витрат повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачки, згідно платіжного доручення №ВООР600F43 від 16.05.2017 року, оскільки, відповідно до ч.2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, а представником позивача надано суду копію платіжного доручення №ВООР600F43 від 16.05.2017 року. За наведених обставин позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527, 530, 546, 611, 612, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: dismissed