Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернувся 05.07.2017 року до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та уточнивши свої вимоги заявою від 02.07.2018 року просив суд позбавити батьківських прав Відповідача відносно малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та стягувати щомісячно з відповідача на користь малолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня пред'явлення даного позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що у період спільного проживання з Відповідачем у них народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після народження [PERSON] Позивачка та Відповідач припинили спільне проживання та ведення спільного господарства та взагалі Відповідач виїхав до В'єтнаму на постійне місце проживання, у зв'язку з чим малолітні діти залишились проживати з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Батько дітей, відповідач у справі, з дітьми не спілкується, її життям та станом здоров'я не цікавиться, матеріально не забезпечує. На думку позивача, оскільки батько самоусунувся від виховання та матеріального забезпечення своїх малолітніх дітей, є підстави для позбавлення його батьківських прав. Крім того, позивач просить суд стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей на користь позивача, оскільки на теперішній час вказана сума коштів є недостатньою для забезпечення належного рівня життя дітей. Викладені обставини змусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року справу передану за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла до провадження судді Ільченко Н.А. та ухвалою якої від 22.11.2017 року цивільна справа прийнята до провадження. Ухвалою суду від 19.12.2017 року справа повернута у підготовче провадження, встановлено загальний порядок розгляду справи. Ухвалою суду від 05.03.2018 року доручено відділу з питань забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації розглянути та затвердити висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. На підставі розпорядження керівника апарату суду №1900/18 від 18.04.2018 року по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я. та ухвалою суду від 24.04.2018 року справа прийнята до провадження судді, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.06.2018 року. У підготовчому засіданні 12.06.2018 року представник позивача [PERSON] просив надати йому час для зміни позовних вимог, тож розгляд справи було відкладено на 01.08.2018 року. У підготовчому засіданні 01.08.2018 року суд прийняв до провадження заяву про уточнення позовних вимог від 02.07.2018 року та оголосив перерву у розгляді справи до 26.10.2018 року. В результаті проведеного підготовчого засідання 26.10.2018 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті на 10.12.2018 року. У судове засідання 10.12.2018 року учасники справи не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Відповідач по справі [PERSON] в судові засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся, про причину неявки суд не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав, у зв'язку з чим, на підставі вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує і позивач. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що у батьків [PERSON] та [PERSON] є двоє дітей, а саме [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Починаючи з 2016 року батьки дітей припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Батько [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.10.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав, комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У пункті 2 ч.1 ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відтак, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та забезпеченню своїх малолітніх дітей: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, матеріально не забезпечує, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Крім того, позивач просить суд стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей на користь позивача. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 181 ч. 3 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як зазначено позивачем, на виховання дітей позивачкою витрачаються значні кошти. Заробітної плати, яку вона отримує, не достатньо для забезпечення нормального рівня життя дитини. Батько не приймає участі у матеріальному забезпеченні потреб дитини. Докази щодо зміни матеріального чи сімейного стану сторін, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них, відсутні. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Беручи до уваги стан здоров'я відповідача, відсутність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини чи батьків, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання малолітніх дітей слід стягувати в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісяця. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved