Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до Врадіївського районного суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/10 частину домоволодіння по [ADDRESS], обґрунтовуючи вимоги тим, що з 1991 р. на підставі договору дарування від імені довірителя [PERSON], яка померла у 1993р. є власником 3/5 частини спірного житлового будинку. Крім нього співвласником 1/5 та 1/10 частин будинку є його батько, третя особа у справі - [PERSON]. З 1993 р. по теперішній час, він, позивач, також відкрито, безперервно користується належною померлому у 1979 році [PERSON] 1/10 частиною житлового будинку, в зв'язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України, просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача позов підтримав. Представник відповідача - Врадіївської селищної ради, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, звернувшись з заявою (вх. №3446 від 20.07.2015р.) про розгляд справи у відсутність представника, в якій позов визнає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON], будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, звернувшись з заявою (вх. №3447 від 20.07.2015р.) про розгляд справи у його відсутність, в якій не заперечує проти задоволення позову. Судом встановлені факти: - спірний житловий будинок зареєстрований на праві спільної часткової власності за [PERSON] (1/10 частина з 1971 року), [PERSON] (3/5 з 1978 року, 1/10 частини з 2006 року), [PERSON] (3/5 частини з 1992 року) (виписка з матеріалів БТІ №397/03.9 від 21.08.2014р., зведений оціночний акт на будинок, договір НАЕ 362707 від 27.12.1991р.); - [INFO]. співвласник 1/10 частини будинку - [PERSON] помер, місце смерті - м. Одеса (запис акта про смерть №259 від 09.01.1979 року); - за даними фондів третьої та першої одеських державних нотаріальних контор, які за територіальною підсудністю обслуговували район м. Одеса, відомості про заведення спадкової справи після померлого 08.01.1979р. [PERSON] - відсутні (лист №262/01-20 від 13.03.2015р., інформаційна довідка 00015050188 від 14.02.2015р.); - на час смерті [PERSON] з ним за однією адресою - [ADDRESS], була зареєстрована та постійно проживала мати [PERSON], яка померла 13.12.1993 р. (актовий запис про смерть №160 від 13.12.2013р., будинкова книга); - спадкова справа після смерті [PERSON] за даними Врадіївської державної нотаріальної контори - не відкривалась (довідка нотаріуса №708/01-16 від 14.07.2015р.. інформаційна довідка №40936345 від 14.07.2015р.); - спадщина після смерті [PERSON] , [PERSON] відумерлою не визнавалась (довідка Врадіївської селищної ради №335/2-123 від 16.07.2015р.); - 27.12.2000 р. на підставі рішення сесії Врадіївської селищної ради №5 проведена заміна назви вулиці Леніна на вулицю Героїв Врадіївщини (довідка №3445 від 26.11.2014р.); Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання права власності за набувальною давністю на об'єкт нерухомості. При прийнятті рішення, суд керується: Частиною 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У відповідності до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в ред.. від 01.01.2003р., правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001р.. Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється в т.ч. у разі смерті власника. Ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію, щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Постановою № 5 п. 9 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав. З аналізу ч. 1 ст. 344 ЦК України вбачається, що обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Законність об'єкту володіння підтверджено технічними документами на спірний будинок наявними в матеріалах справи. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набування права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець на протязі всього володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Підтвердження позивачем факту відсутності будь-якого договору, щодо спірного будинку з попереднім його власником, виключає добросовісність заволодіння позивачем вказаним будинком, оскільки позивач знала і не могла не знати про відсутність у неї підстав для набування права власності. Крім того, позивачу було відомо, що власником 1/10 частини будинку був [PERSON], а після його смерті - мати останнього [PERSON], в порядку ст. 549 ЦК УРСР, 1963 року, як особа, яка фактично вступила в оперативне управління майном, і що спадкоємці після їх смерті за законом чи заповітом відсутні.. Таким чином, з сукупності вищевикладеного, вбачається, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту добросовісності заволодіння ним частиною спірного житлового будинку, в зв'язку з чим вимоги позивача не підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 89 ЦПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed