Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.06.2006 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 31.10.2013 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 40 618 грн. 39 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив. Просив суд до вимог позивача застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 13 червня 2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», назву якого змінено на ПАТ КБ «Приват Банк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 36% на рік. Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки Банку». При порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову. Строк дії картки зазначений на лицьовій стороні Карти. По закінченню строку дії картки відповідна картка продовжується Банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку її дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій з карткового рахунку і при дотриманні інших умов, передбачених договором (п.п.3.1; 3.3; 8.6; 9.3; 3.1.3 Умов і правил надання банківських послуг) Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.06.2006 року (а.с. 6-12). Зазначена обставина не була спростована представником відповідача в судовому засіданні. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 31.10.2013 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.06.2006 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним зобов'язаннями в сумі 40 618 грн. 39 коп., а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 9 558 грн. 97 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 28 649 грн. 02 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 910 грн. 40 коп. Відповідачем заявлено письмове клопотання про застосування строку позовної давності, що в силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на те, що факт звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної даності, відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування виходячи з наступного. У п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що строк дії договору встановлено 12 місяців, а якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про його закінчення, дія договору автоматично продовжується на такий же строк. Підстави для закриття карткового рахунку передбачені п.п. 9.4., 9.5 цих умов. Як вбачається із копії кредитної картки відповідача, строк її дії закінчився в червні 2009 року. За отриманням нової кредитної картки позичальник до банку не звертався. Відповідачем було здійснено останній платіж за кредитом 26 серпня 2010 року, тобто після закінчення строку дії картки, що підтверджується випискою про рух коштів, яка була витребувана у позивача ухвалою суду. Однак, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише 20 грудня 2013 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності. Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс14 ), визначено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Доводи представника Банку про дотримання ним строків позовної давності при зверненні до суду у зв'язку із тим, що дію договору продовжено на невизначений строк, не відповідають фактичним обставинам справи і умовам кредитування. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Клопотання про поновлення строку позовної давності представником позивача суду не заявлялось. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволені позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 526, 527 ч. 1, 530, 1054 ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed