Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом про відшкодування матеріальних збитків та стягнення моральної шкоди до [PERSON] обґрунтувавши його тим, що квартира [ADDRESS] належить йому та відповідачу на праві спільної часткової власності та складається з трьох кімнат. У вказаній квартирі позивачу належить 71/100 часток квартири, відповідачу 29/100 частки квартири. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 5.02.1993 року у спірній квартирі, кімната площею 10.1 кв. м. передана у користування відповідачу. Крім того, відповідачу належить право користування кімнатами 9,4 кв. м. та 15,0 кв. м.. а також балконом площею 0,77 кв. м. Решта приміщень, а саме:кухня, ванна кімната, туалет, коридор та 2 кладовки передані в загальне користування сторонам. Позивач, в обґрунтування позовних вимог, посилається на здійснення відповідачкою перешкод у проживанні та користуванні належними кімнатами не зважаючи на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 6.03.2005 року, відповідно до якого суд вирішив зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкоди в проживанні в належних йому кімнатах. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 2.07.2010 року, позивача та його дружину вселено в належну йому на праві часткової власності квартиру, позивач сплачує комунальні послуги за 2/3 частини квартири загальний розмір яких у період з квітня 2011 року по квітень 2014 року склав 11624,68 грн., проте доступу до квартири з причини перешкоджання відповідача не має. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.09.2012 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області без змін, відповідачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог про справі за її позовом про визнання права власності на одну з кімнат позивача. Представники позивача у судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені в заяві обставини просили позов задовольнити. Представник відповідача та відповідач у судове засідання з`явилися, позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає позовні вимоги необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29.04.2005 року, виданого Кіровоградською міською радою позивач має 71/100 часток квартири [ADDRESS] Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 5.02.1993 року у спірній квартирі, кімната площею 10.1 кв. м. передана у користування відповідачу. Крім того, відповідачу належить право користування кімнатами 9,4 кв. м. та 15,0 кв. м.. а також балконом площею 0,77 кв. м. Решта приміщень, а саме: кухня, ванна кімната, туалет, коридор та 2 кладовки передані в загальне користування сторонам. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 2.07.2010 року, позивача та його дружину було вселено в належну йому на праві часткової власності квартиру. Дане рішення суду державною виконавчою службою виконано. Позивач сплачує комунальні послуги за 2/3 частини квартири загальний розмір яких у період з квітня 2011 року по квітень 2014 року склав 11624,68 грн., проте, як зазначає в позові позивач з вини відповідача, яка постійно чинить йому перешкоди в користуванні квартирою він позбавлений можливості проживати в належній йому частині квартири. З урахуванням вищевикладених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, оскільки виконання позивачем обов'язку по утриманню свого майна за своєю правовою природою не є заподіянням відповідачем йому шкоди. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1. ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачем, ані в позові, ані під час розгляду справи, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди обґрунтовано не було. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed