Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з позовом до відповідача в якому, згідно уточнених позовних вимог, просив визнати за ним право власності в порядку поділу майна подружжя: на ? частину квартири [ADDRESS]; на ? частину гаража [ADDRESS]; на ? частину легкового автомобіля Hyundai Elantra MD, 2012 року випуску, № двигуна [NUMBER], № шасі [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.06.2001 року він уклав шлюб з [PERSON] В період шлюбу ними за спільні кошти було придбане вищезазначене майно, але право власності було зареєстровано лише за відповідачем. 20.06.2014 року рішенням Балаклійського районного суду Харківської області шлюб між ними було розірвано, проте в добровільному порядку поділити спільне сумісне майно [PERSON] відмовляється. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача просив про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача. Від відповідача та її представника через канцелярію суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 15.04.2015 року причини неявки відповідача та її представника у судове засідання визнані неповажними, в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено та постановлено провести розгляд справи за їх відсутністю на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою. Разом з тим, в судовому засіданні 10.10.2014 року відповідач проти позову заперечувала, надавши письмові заперечення, згідно яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана за її особисті кошти отримані як заробітна плата, а також від підприємницької діяльності. Гараж [ADDRESS] був придбаний нею за кошти отримані від продажу успадкованого майна, а саме: будинку [ADDRESS]. Автомобіль Hyundai Elantra MD, 2012 року випуску, взагалі у неї відсутній. На підтвердження цього факту надала копію технічного паспорта автомобіля від 30.08.2014 року, де його власником зазначена [PERSON] Також зазначила, що позивач за весь період шлюбу тривалий час був безробітний, знаходився на її утриманні або працював нетривалий час (а.с. 80-84). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 3 статті 61 передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Так, згідно рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2001 року по 20.06.2014 року (а.с.6). Під час перебування у шлюбі ними було придбане наступне майно: - квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.03.2010 року (а.с. 88); - гараж [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу гаража від 04.04.2007 року (а.с. 91); - автомобіль Hyundai Elantra MD, 2012 року випуску, № двигуна [NUMBER], № шасі [NUMBER], що підтверджується рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2014 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння (а.с. 133-137). Згідно довідок Балаклійського БТІ право власності на вищевказану квартиру та гараж зареєстроване за [PERSON] - відповідачем у справі (а.с. 56, 57). Відповідно до вищезазначеного рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2014 року договір купівлі-продажу спірного автомобіля Hyundai Elantra MD, укладений між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним, а сам автомобіль витребувано у [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вищевказане спірне майно є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, т.я. було набуте за час шлюбу. Доводи відповідача про те, що позивач в період шлюбу майже не працював і знаходився на її утриманні є безпідставними і спростовуються копією трудової книжки позивача, з якої вбачається, що останній майже весь час перебування в шлюбі був працевлаштований, в т.ч. і під час придбання спірного майна, а відтак отримував дохід. Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали їй особисто і що позивач не приймав участі в її придбанні. Також не було доведено факт придбання спірного гаражу саме за кошти отриманні від продажу успадкованого майна, оскільки гараж було придбано майже через п'ять місяців після продажу цього майна за 1500 грн. (а.с. 91, 128). За таких обставин, суд вважає за необхідне уточнений позов [PERSON] задовольнити та визнати за останнім право власності на ? спірного майна в порядку поділу майна подружжя. Судові витрати між сторонами розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: враховуючи, що загальна вартість майна на яке визнано право власності за позивачем складає 106145 грн. ((126019+5286+80985):2=106145), з відповідача на користь позивача суд стягує судовий збір у розмірі 1061,45 грн. Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved