Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 09.03.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого [PERSON] позичив у нього 15000 гривень, які зобов`язався повернути до 19 березня 2020 року. Також у розписці вони передбачили, що у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів відповідач зобов`язався сплатити штраф у десятикратному розмірі від суми боргу. Однак до цього часу вказані кошти боржник не повернув, тому просить позов задовольнити та стягнути з нього 165000 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, у поданій заяві позивач просив проводити розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. В зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з положеннями ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Статтею 1047 цього ж кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами 09 березня 2020 року був укладений договір позики за яким [PERSON] зобов`язався повернути до 19 березня 2020 року отримані від [PERSON] кошти в розмірі 15000 грн, що підтверджується розпискою. До цього часу зазначені кошти відповідач не повернув. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У розписці сторонами визначено, що у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів [PERSON] зобов`язався сплатити штраф у десятикратному розмірі від суми боргу. Виходячи з вищевказаних норм закону, беручи до уваги обставини справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. З відповідача на користь позивача слід стягнути 15000 грн. боргу та 150000 грн. штрафу за договором позики від 09.03.2020 року. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved