Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зміну (зменшення) розміру аліментів до 600 грн. на місяць. В обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що згідно виконавчого листа №564/1916/13-ц виданого 27.08.2013 року Костопільським районним судом з нього стягуються на користь відповідачки [PERSON], аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 заробітку (доходу) батька, починаючи з 30.07.2014 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак з 29.09.2014 року він був звільнений із роботи та наданий час постійного місця роботи немає, у зв'язку із чим в нього виникла заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 1489 грн. 78 коп.. Разом з тим вказує, що у зв'язку із погіршенням матеріального стану особи не може сплачувати аліменти в визначеному раніше розмірі. В судовому позивач позовні вимоги підтримав із підстав викладених у ньому, та вказав, що на даний час виживає за рахунок тимчасових заробітків, тому вважає, що є підстави для зміни розміру аліментів та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач та його представник у судовому засіданні повністю підтримали подані письмові заперечення, та вказали, що повністю заперечують щодо звільнення позивача від заборгованості по сплаті вказуючи, що немає підстав передбачених ст.197 СК України та зазначили, що не заперечують проти визначення аліментів у твердій грошовій сумі, але вважають, що їх розмір має становити щонайменше 450 гривень на кожну дитину щомісячно. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом було встановлено, що відповідно до рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 заробітку (доходу) батька, починаючи з 30 липня 2013 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.19). На підставі вказаного рішення відповідачу [PERSON], 27.08.2013 року Костопільським районним судом видано виконавчий лист № 564/1916/13-ц, який нею пред'явлений до виконання у відділ державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції. З розрахунку заборгованості складеного головним державним виконавцем відділу ДВС Костопільського РВ УМВС за позивачем станом на 01.11.2014 року рахується заборгованість по оплаті аліментів у розмірі 1489 грн. 78 коп. (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Встановлено, що позивач в обґрунтування своїх позовної вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментах вказує таку підставу, як погіршення його матеріального стану у зв'язку з втратою роботи 29.09.2014 року та постійного доходу. Як вбачається із пояснень самого позивача під час розгляду справи та оглянутої в судовому засіданні трудової книжки останнього, [PERSON] був звільненим із місця роботи за власним бажанням, ст. 38 КзпП України (а.с.4). Окрім того, в ході розгляду справи встановлено, що позивач має тимчасові заробітки є здоровою, працездатною особою. Аналізуючи наведені обставини суд не вбачає підстав для звільнення позивача від заборгованості по аліментах, що встановлені законом. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах є такими, що не підлягають задоволенню. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. За положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказане знайшло обгрунтування у правовій позиції, яка викладена у справі за № 143 цс 13 Верховного Суду України від 05.02.2014р. Оскільки в позивач постійної роботи не має, має нерегулярний, мінливий дохід, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі є обґрунтованою. Визначаючи розмір аліментів у твердій сумі, суд виходить із наступного. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 1286 грн. Згідно зі ст.182-183 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі вищенаведеного, а також враховуючи, що відповідач визнав позов частково та те, що обов'язок по утриманню дітей покладається на обох батьків (ч. 1 ст. 141 СК України), суд приходить до переконання, що слід призначити щомісячний розмір аліментів у розмірі 350 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed