Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначивши, що 23 березня 2012 року між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 126/4654 АСLAPT2 на суму 2 796,53 грн., строком до 23 березня 2015 року. 08 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, внаслідок чого, як зазначив позивач він набув права вимоги за вказаним кредитним договором. ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу, укладеним з ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС», яке раніше набуло право вимоги за цим же кредитним договором, згідно з укладеним з ПАТ «Платинум банк» договором факторингу № 20120926 Г від 26.09.2012 року. Таким чином, як вважає позивач, з моменту відступлення ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору, а тому позивач набув статусу нового кредитора/ стягувача за договором № 126/4654 АСLAPT2 від 23 березня 2012 року, позичальником за яким є [PERSON]. З урахуванням вказаних обставин та невиконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору позивач з вказаним позовом звернувся до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, проте був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, заяву про розгляд справи без його участі до суду не надав, причини неявки не повідомив. З урахуванням вищевикладених обставин, відповідно до ст. ст. 158 та 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у їх сукупності суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 березня 2012 року між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 126/4654 АСLAPT2 на суму 2 796,53 грн., строком до 23 березня 2015 року, відповідно до якого відповідач отримав від ПАТ «Платинум банк» кредит у розмірі 2 796,53 грн. та взяв на себе зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20% річних. Проте, у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, відповідач за станом на 29.06.2015 року, перед позивачем має прострочену заборгованість, яка складає 3 484,00 грн., у тому числі: - заборгованість за основною сумою боргу 2 739,10 грн.; - заборгованість за відсотками 550,70 грн.; - пеня за порушення графіку погашення заборгованості 194,20 грн. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором, кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530,631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, тобто суд вважає, що з відповідача [PERSON] року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» за кредитним договором № 126/4654 АСLAPT2 від 23 березня 2012 року підлягає стягненню 3 484,00 грн. Встановлені правовідносини регулюються ст.ст. 254, 256, 257, 258, 261, 264, 266, 267, 525, 526, 530, 549, 567, 610, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України, На підставі викладеного та

Outcome: approved