Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивачем [PERSON] подано до суду позов до відповідача [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, про визнання таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю. Вимоги мотивуються тим, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він вступив в управління чи володіння спадковим майном. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник [PERSON] настоюють на позовних вимогах про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, про визнання таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, так як [PERSON] з 2001 по 2004 р.р. постійно проживав у житловому будинку батьків: [PERSON] та [PERSON], по [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], разом з батьком [PERSON] прийняли спадщину [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння її спадковим майном. За усною домовленістю з ним та батьком [PERSON], спадкове майно після смерті матері [PERSON] прийнято сестрою [PERSON] Але [PERSON] порушено умови усної домовленості про поділ спадкового майна батьків і після смерті [PERSON], який помер [INFO] та подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом спадкодавця [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. В судове засідання третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] не з'явився, подав письмову заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутність та пояснення про обгрунтованність позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про день та час судового розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи у справи у її відсутність чи про причини неявки не подано. В судовому засіданні третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Трутень О.Я. пояснив, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він вступив в управління чи володіння спадковим майном. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. В судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Степанівської сільської ради не з'явився, про день та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність чи про причини неявки не подано. В судовому засіданні представник Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області Колозінська В.А. пояснила, що не має заперечень проти позовних вимог [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, про визнання таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю. В судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Драбина В.О. не з'явилася, подала письмову заяву про проведення судового розгляду справи у її відсутність та пояснення щодо позовних вимог. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] з 2001 по 2004 р.р. постійно проживав у с. Степанівка у житловому будинку батьків: [PERSON] та [PERSON]. Після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], разом позивач [PERSON] з батьком [PERSON] прийняли спадщину [PERSON], так як користувалися та володіли її спадковим майном. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] з 2001 по 2004 р.р. постійно проживав у с. Степанівка у житловому будинку батьків: [PERSON] та [PERSON]. Після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], разом позивач [PERSON] з батьком [PERSON] прийняли спадщину [PERSON], так як користувалися та володіли її спадковим майном. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В актовому записі про народження за №615 від 19 листопада 1953 року Тернівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON], народився: [INFO], місце народження: запис відсутній, батьками записано: батько: [PERSON], мати: [PERSON]. В актовому записі про народження за №38 від [INFO] Степанівського С/ЗАГС Устинівського району Кіровоградської області, [PERSON], народилася: [INFO], місце народження: с. Степанівка Устинівського району Кіровоградської області, батьками записано: батько: [PERSON], мати: [PERSON]. [PERSON], після державної реєстрації шлюбу 27 вересня 1980 року, прийняла прізвище чоловіка: [PERSON] (актовий запис про укладення шлюбу за №9 від 27 вересня 1980 року Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області). [PERSON] померла [INFO] (актовий запис про смерть за №03 від 11 квітня 2003 року Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області). Статтею 548, ч.1 ст.549 ЦК УРСР, 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно спадкової справи до майна померлої [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON] 05 грудня 2003 року державному нотаріусу Устинівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Лисогору О.А. подано письмову заяву про прийняття спадщини за законом спадкодавця [PERSON], яке складається із земельної ділянки за [NUMBER], площею 6.44 га, розташованої на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області. [PERSON] та [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не подано державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини спадкодавця за законом [PERSON]. Частиною 1 ст.524, ч.1 ст.529, ст.530 ЦК УРСР, 1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Державним нотаріусом Устинівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Лисогором О.А., 05 грудня 2003 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю за законом [PERSON] (дочка) на спадкове майно спадкодавця [PERSON] (мати) на земельну ділянку за [NUMBER], площею 6.44 га, розташованої на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області. [PERSON] помер [INFO] (актовий запис про смерть за №13 від 09 грудня 2015 року Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області). Пунктом 2, абз.1 п.10, абз3 п.23, абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №8 встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Позивачем [PERSON] позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем обґрунтовуються тим, що з 2001 по 2004 р.р. постіно проживав без реєстрації місця проживання у житловому будинку батьків: [PERSON] та [PERSON], у [ADDRESS]. Спадкодавець за законом [PERSON] померла [INFO]. У сторін спірні правовідносини щодо спадкового майна спадкодавця за законом [PERSON] виникли на час чинності Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року. Позивачем [PERSON] позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем обґрунтовуються положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України, 2004 року, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктами 1,2,4 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦК України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Визнати такими, що втратили чинність з 1 січня 2004 року:Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем задоволенню не підлягають, так як є такими, до яких не застосовуються норми розділу «Книга шоста. Спадкове право. Глава 84. Загальні положення про спадкування» ЦК України, 2004 року, відповідно до «Прикінцевих та Перехідних положень» цього Кодексу. Позивачем [PERSON] позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнання недійсним Державний акт на право приватної власності на землю обгрунтовуються тим, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Позивачем [PERSON] позовну заяву до [PERSON] в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнання недійсним Державний акт на право приватної власності на землю подано до суду 22 вересня 2017 року. Позивачем [PERSON] подано по цивільній справі подано до суду заяву про поновлення строку позовної давності в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю. Статтею 257, ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України року передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 ст.267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачем [PERSON] заява про поновлення строку позовної давності обґрунтовується тим, що за усною домовленістю з ним та батьком [PERSON], спадкове майно після смерті матері [PERSON] прийнято сестрою [PERSON] Але, [PERSON] порушено умови усної домовленості про поділ спадкового майна батьків і після смерті [PERSON], який помер [INFO] та подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом спадкодавця [PERSON] Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено можливість визнання судом поважними певних причин пропуску позовної давності, але в якій не зазначено переліку таких причин. Зазначена позивачем [PERSON] в заяві про поновлення строку позовної давності обставина не може бути віднесена до поважних причин пропуску позовної давності, так як виходячи з загальних засад цивільного законодавства та судочинства, такими є обставини, що виникли незалежно від волі [PERSON], що унеможливили для нього звернення за судовим захистом у період дії строку позовної давності. Крім того, у разі пред'явлення позову особою, право якої порушене, відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно позовної заяви та матеріалів цивільної справи, позивачу [PERSON] про порушене право щодо спадкового майна спадкодавця [PERSON] було відомо [INFO]. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (ст.257 ЦК), перебіг якої відповідно до ч.1 ст.261 ЦК починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк позовної давності по цивільній справі за спірними правовідносинами між сторонами сплив 11 квітня 2006 року. Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Степанівська сільська рада Устинівського району Кіровоградської області, Устинівська районна державна адміністрація Кіровоградської області, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградчській області та приватний нотаріус Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Трутень Олександр Якович, відмовлено у заяві позивача [PERSON] про поновлення строку позовної давності в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю. При встановлених обставинах, суд вважає за необхідне відмовити позивачу [PERSON] в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю за спливом по справі строку позовної давності, так як позивачу [PERSON] судовим рішенням відмовлено у поновленні строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Позивачем [PERSON] позовні вимоги про визнання таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном обгрунтовуються тим, що під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо: він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В статті 553 ЦК УРСР, 1960 року, зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Згідно довідки Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області за №779/02 від 30 вересня 2016 року, [PERSON] з 2001 р. по 2004 р. проживав без реєстрації місця проживання у [ADDRESS] у житловому будинку батьків: [PERSON] та [PERSON]. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] з 2001 по 2004 р.р. постійно проживав у с. Степанівка у житловому будинку батьків: [PERSON] та [PERSON]. Після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], разом позивач [PERSON] з батьком [PERSON] прийняли спадщину [PERSON], так як користувалися та володіли її спадковим майном. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] з 2001 по 2004 р.р. постійно проживав у житловому будинку батьків: [PERSON] та [PERSON] пол [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], разом з батьком [PERSON] прийняли спадщину [PERSON], так як користувалися та володіли її спадковим майном (нерухомим та рухомим майном). Таким чином, [PERSON] фактично вступив у володіння спадковим майном спадкодавця [PERSON], вчиняв дії щодо управління, розпорядження і користування спадковим майном (нерухомим та рухомим майном), підтримував його в належному стані. При встановлених обставинах, позовні вимоги [PERSON] в частині про визнання таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном спадкодавця [PERSON] (мати) підлягають задоволенню, як обґрунтовані. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За заявою позивача [PERSON] судові витрати не стягуються (не відшкодовуються) на його користь з другої сторони.

Outcome: partial