Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач в січні 2015 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що 30.09.2000 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Після одруження вони почали проживати разом і вели спільне господарство. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. В шлюбі з відповідачкою вони прожили більше 12 років, однак протягом останніх 2 років у них відносини погіршилися і відповідачка подала до суду позов про розірвання шлюбу. За час спільного проживання вони придбали у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] і право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачкою. Оскільки квартира була придбана у шлюбі, за спільні кошти, вона являється спільною сумісною власністю їх подружжя, а тому він просить поділити між ними спірну квартиру визнавши за ним та відповідачкою право власності на ? ідеальну частку цієї квартири, без реального поділу цього майна, із залишенням вказаної квартири у їх спільній частковій власності. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, позивач суду пояснив, що спірну квартиру вони з відповідачкою придбали в 2010 році за спільні кошти. На даний час шлюб між ним та відповідачкою розірвано, просить судові витрати з неї не стягувати. Відповідачка позов визнала частково, згодна на поділ квартири однак за умови визнання за нею права власності на ? частки спірної квартири, а за позивачем - на ? частку, так як в неї є двоє дітей. Ствердила, що дійсно квартиру вони з позивачем придбали під час шлюбу і за спільні кошти. Третя особа в судове засідання не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні справи покладається на думку суду. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.09.2000 року по 03.02.2015 року, після чого шлюб було розірвано в судовому порядку, що стверджується копією рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03.02.2015 року. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2010 року, посвідченого нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25815879 від 09.04.2010 року стверджується, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1-498 від 02.04.2010 року. Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи наведене суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, але частково, так як поділ спірного майна не позбавляє сторін права на утримання його в спільній частковій власності.

Outcome: dismissed