Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом, в якому вказав, що 15.05.2013 у відповідача він придбав гідроцикл «ua1531DN» за 6700 доларів США. У нотаріуса оформили довіреність на право розпорядження вказаним гідроциклом. 22.10.2013 року відповідач скасував свою довіреність. Тому просить стягнути з відповідача суму 110896,39 грн., що еквівалентно отриманим 6700 доларів США. В подальшому позивач збільшував позовні вимоги та остаточно просить стягнути з відповідача 155104,33грн., що еквівалентно 6700 доларів США за курсом НБУ на 24.03.2015 року. Відповідач подав зустрічний позов, в якому зазначає, що 15.05.2013 він продав позивачу гідроцикл «ua1531DN» за 6700 доларів США. У нотаріуса оформили довіреність на право розпорядження вказаним гідроциклом. Тому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу цього гідро циклу та визнати за [PERSON] право власності на нього. У судовому засіданні представник позивача на вимогах позову наполягає на підставах, викладених в ньому. Просить позов задовольнити. Зустрічний позов не визнає. Відповідач та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнали і пояснили, що гідроцикл було продано не за 6700, а за 7900 доларів США. Але цю різницю 1200 доларів США [PERSON] був винен сину відповідача. Так як позивач ці кошти не повернув, відповідач довіреність скасував. За гідроцикл відповідач отримав 6700 доларів США. Угоду купівлі-продажу гіброцикла не оформляли, так як у нього була ліцензія на надання послуг з перевезення пасажирів водним транспортом і у випадку укладення угоди, [PERSON] не зміг би надавати таки послуги. На задоволенні зустрічного позову наполягають. Вивчивши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, а зустрічного не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Судом встановлено, що, згідно зі свідоцтвом про право власності для прогулянкових суден гідроцикл «ua1531DN» належить [PERSON] Нотаріально посвідченою довіреністю від 16.05.2013 року [PERSON] дозволив [PERSON] розпоряджатися вказаним гідроциклом. Згідно з розпискою від 15.05.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] 6700 доларів США в гривні по курсу НБУ в якості оплати за проданий гідроцикл. Заявою від 22.10.2013 року [PERSON] скасував довіреність видану [PERSON] Листом від 08.11.2013 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з листом про те, що не заперечує проти повернення йому гідроциклу за умови повернення йому сплачених 6700 доларів США. Згідно ст. 237-244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на майно. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляв. Оскільки сторонами в судовому засіданні визнано, що з метою здійснення продажу гідроциклу відповідач видав довіреність позивачу та отримав від нього 6700 доларів США оплати, а через 5 місяців скасував цю довіреність, то відповідачем безпідставно отримана вказана сума і вона підлягає стягненню з нього на користь позивача. Відповідачем нічим не підтверджено, що продаж гідроциклу здійснювалася на іншу суму, про це він навіть у зустрічному позові не зазначав. Так як сторонами в судовому засіданні визнано, що гроші за гідроцикл передавалися в доларах США, а не в гривнах по курсу НБУ, то ці обставини, згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Тому з відповідача підлягає стягненню сума, еквівалентна 6700 доларів США за курсом НБУ на час постановлення рішення. Курс НБУ на 22 квітня 2015 року складає 2227,61 грн. за 100 доларів США. 2227,61 х 6700= 149249,87грн. Тому вимоги позову підлягають частковому задоволенню на цю суму. Згідно зі ст.. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частиною 1 ст. 334 ЦК України) передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ст.. 26 Кодексу торговельного мореплавства України Українські судна, технічний нагляд за якими здійснюють класифікаційні товариства, підлягають реєстрації у Державному судновому реєстрі України. Українські судна, що не підлягають реєстрації у Державному судновому реєстрі України, реєструються у Судновій книзі України. Порядок ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Згідно з п.6,25,27 «Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України», затвердженого постановою КМ України від 26 вересня 1997 року № 1069, Реєстрація судна в Україні полягає у внесенні відомостей про нього до Державного суднового реєстру України, що ведеться за формою згідно з додатком 1, або Суднової книги України, що ведеться за формою згідно з додатком 2, та отримання цим судном свідоцтва про право плавання під Державним прапором України. 25. Для реєстрації судна та отримання суднових реєстраційних документів судновласник подає копії платіжних документів, що свідчать про сплату відповідних зборів в установленому розмірі. Орган державної реєстрації після надходження висновку Укрморрічінспекції, а для риболовних суден - Держрибагентству та Укрморрічінспекції у триденний строк видає судновласнику такі реєстраційні документи: свідоцтво на право плавання під Державним прапором України; свідоцтво про право власності на судно. У разі тимчасової реєстрації судна свідоцтво про право власності на судно не видається. 27. Судно набуває права плавання під Державним прапором України після його реєстрації та одержання документів, передбачених пунктом 25 цього Порядку. Оскільки момент укладення таких правочинів повязується з державною реєстрацією, то договір між сторонами, відповідно до ст. 210, ч. 2 ст.218, ч.1 ст. 334 ЦК України, не є укладеним і не створив для сторін прав та обовязків, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог зустрічного позову про визнання договору дійсним. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тому у суду відсутні правові підстави для визнання права власності за [PERSON] на гідроцикл за позовом іншої особи [PERSON]

Outcome: partial