Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, мотивуючи його тим, що 31 січня 2018 року між позивачем та відповідачем укладений договір фінансового лізингу, згідно якого предметом лізингу є автомобіль Ravon R2 Comfort вартістю 6702 долари США, однак згідно додатку 1 до цього договору вказано автомобіль марки Lada 2112і вартістю 84000 грн. Згідно цього договору позивач сплатив 19000 грн. В офісі відповідача його завірили, що автомобіль має бути доставлений йому протягом тижня. Автомобіль йому не доставили, тоді він зрозумів, що його обманули щодо природи правочину, оскільки починаючи від пропозиції товару до моменту підписання договору, представник відповідача переконав про вчинення дій спрямованих саме на купівлю-продаж товару із розстроченням платежу та запевнив про доставку товару протягом тижня із моменту отримання внеску в сумі 10% від його вартості, і отримавши грошові кошти в сумі 19000,00 грн., як єдиний варіант нав'язав позивачу підписання договору фінансового лізингу. Після ретельного дослідження умов договору та юридичної консультації, йому було роз'яснено, що за умовами підписаного договору для того щоб сплатити ціну товару споживачу насправді необхідно сплатити не 84000,00 грн., а 6702,00 долари США, що на даний час становить понад сто вісімдесят тисяч гривень. Крім того, марку автомобіля відповідач у договір вписав іншу, ніж погоджував з позивачем у Додатку№1. Зазначені умови суперечать його інтересам, і він за жодних обставин не укладав би такого договору при надані повної, достовірної та доступної інформації щодо природи правочину та його основних умов. Позивач вважає, що під час укладення оспорюваного Договору відповідачем застосовано нечесну підприємницьку практику, оскільки відповідач ввів його в оману. Крім того, зазначений договір є нікчемним, оскільки не дотримані вимоги щодо його нотаріального посвідчення. У звязку з цим просить застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути з відповідача на його користь 19000 грн. сплачених коштів та 6000 моральної шкоди. Позивач та представник позивача про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, в суд не зявилися, представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не зявився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що 31 січня 2018 року між позивачем та відповідачем укладений договір №01715 фінансового лізингу, згідно якого відповідач зобов'язується придбати у власність предмет лізингу, а саме: автомобіль Ravon R2 комплектації Comfort та передати його у користування позивача в строк та на умовах цього Договору, а позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Відповідно до п.8.2. Договору, вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 6702 долари США, що еквівалентно 189000 грн. Відповідно до Додатку №1 до договору фінансового лізингу№01715, який є невідємною частиною договору, предметом лізингу є автомобіль марки Lada 2112і вартістю 84000 грн. Згідно цього договору позивач сплатив 19000 грн., що підтверджується квитанцією від 31.01.2018 року. Згідно з ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, п.4, п.5, судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч.2 ст.215 ЦК України). Частиною 3 ст. 12, ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Враховуючи, що суду не надано доказів того, що договір фінансового лізингу №01715 від 31.01.2018 року був нотаріально посвідчений, суд прийшов до висновку, що зазначений договір фінансового лізингу укладений у простій письмовій формі, тому він, в силу ст. 220 ЦК України є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені позивачем 31.01.2018 року 19000 грн. згідно з договором фінансового лізингу №01715. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити з таких підстав: Відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положення ч.2 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися в сукупності з положеннями п.5 ч.1 ст. 4 цього закону, відповідно до яких споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону. У ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого обєкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, коли така шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial