Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.07.2018р. з метою здійснення перевезення вантажу за маршрутом: Україна - Іспанія - Україна, ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» відрядило свого працівника [PERSON] в м. Віана (Іспанія) у відрядження терміном з 25.07.2018 року по 05.09.2018 року, що підтверджується Наказом №3/374/9-1 від 25.07.2018р. Згідно платіжних відомостей тим, позивачем, у період з 25.07.2018 року по 05.09.2018 року відповідачу для здійснення відрядження було перераховано кошти у розмірі 71 740, 42 грн., наступним чином: -26.07.2018р. - 1000,00 грн., шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну картку; -01.08.2018р. - 30000,00 грн., шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну картку; -13.08.2018р. - 5000,00 грн., шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну картку; -15.08.2018р. - 25000,00 грн., шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну картку; -21.08.2018р. - 2000,00 грн., шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну картку; -23.08.2018р. - 6000,00 грн., шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну картку; -23.08.2018р. - 10000,00 грн., шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну картку. Вказує на те, що в порушення п.п.170.9.2 Податкового кодексу України та п.п.2 п.17 розділу ІІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, відповідачем після завершення відрядження 06.09.2018р. було подано у бухгалтерію підприємства звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт на загальну суму 59 125, 32 грн. Проте, відповідачем, не було подано звіт про використання решти коштів, виданих на відрядження в розмірі 12 615, 10 грн., також не було надано оригіналів документів, що підтверджують суми здійснених ним у відрядженні витрат, що передбачено Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон. Також для здійснення відрядження позивач забезпечив відповідача паливно - мастильними матеріалами. В результаті проведеної інвентаризації, позивачем було виявлено недостачу палива в автомобільному транспорті, на якому відповідач здійснював свою трудову діяльність, в кількості 1720 літрів, на загальну суму 47 626,80 грн. Дана недостача палива на автомобільному транспорті в кількості 1720 літрів підтверджується подорожнім листом автомобіля № 012980 від 26.07.2018 року, та складеним актом про заміри залишку палива в баку транспортного засобу. Даний акт також підтверджений та засвідчений особистим підписом відповідача. З огляду на ситуацію, що склалася, 31.10.2018р. позивачем надіслано відповідачу претензію з вимогою про повернення вищевказаних коштів у розмірі 12 615,10 грн. до каси підприємства та погасити недостачу палива на загальну суму 47 626,80 грн.. Проте відповіді на дану претензію та вчинення подальших дій від відповідача не було. Зазначає, що відповідачем на дату подання позову добровільно не повернено до каси позивача залишок коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження у розмірі 12 615,10 грн., та не відшкодовано недостачу палива в розмірі 47 626,80 грн., що на дату подання позовної заяви становить 60 241, 90 грн. Просить суд задоволити позовну заяву, стягнути з [PERSON] . ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській обл., 28.07.2003 р . , ІПН [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» (ЄДРПОУ 00214244) грошові кошти у розмірі 60 241, 90 грн., та понесені позивачем судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В чергове судове засідання представник позивача не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.. Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про слухання справи у його відсутності та відзиву на позовну заяву суду не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22 червня 2017 року відповідач прийнятий на роботу в ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» на посаду водія автотранспортних засобів, що підтверджується наказом №І13Кп0047 від 21.06.2017р. Згідно наказу від 25.07.2018р. №3/374/9-1 ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» відрядило свого працівника [PERSON] - автомобіль RENAULT Premium державний номер [NUMBER] в м. Віана (Іспанія) у відрядження терміном з 25.07.2018 року по 05.09.2018 року. До матеріалів справи позивачем долучено копії платіжних доручень, згідно яких відповідачу для здійснення відрядження було перераховано кошти у розмірі 71 740, 42 грн. В матеріалах справи міститься звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 06.09.2018р., згідно якого залишок коштів складає 12 615, 10 грн. З акту від 17.09.2018р., підписаного, зокрема, відповідачем, вбачається, що недостача палива становить 1720 літрів. Згідно з п.1.3. договору №841 про повну Індивідуальну матеріальну відповідальність працівника, якому доручені матеріальні цінності, працівник ( [PERSON] ) зобов`язується відшкодувати вартість матеріальних цінностей, які він отримав, але належним чином не зберіг. П.4 договору вказує на те, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження доручених йому товарів та матеріальних цінностей, працівник відшкодовує нанесену підприємству шкоду в повному обсязі. В матеріалах справи міститься копія пояснюючої [PERSON] від 01.10.2018р., в якій, зокрема, вину по факту недостачі пального він визнає. Згідно частин 1,2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Пунктами 1, 6 ч. 1ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно достатті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків. Статтею 135-1 КЗпП передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. У відповідності до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із ч.1 ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Витрати по справі підлягають стягненню з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved