Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач ДП «Запорізький облавтодор» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій вказав, що 01.02.2010 року між ДП «Запорізький облавтодор» та [PERSON] був укладений договір позики (далі -Договір) на підставі: заяви Відповідача від 26.01.2010р., Наказу № 2 від 26.01.2010р., Протоколу Обласної організації профспілки працівників автотранспорту та шляхового господарства № 15 від 29.01.2010р., Протокол засідання профспілкового комітету ДП «Запорізький облавтодор» № 1 від 28.01.2010р. Відповідно до п.1.1, 1.2 Договору Позивач передає в безоплатне користування Відповідачу позику в розмірі 132920 грн.53 коп. на строк до 01.02.2017року, а Відповідач зобов`язується повернути вказану суму в повному обсязі. Грошові кошти отримані Відповідачем 26.02.2010р. шляхом перерахування їх на рахунок в АКБ «Транс банк», відповідно до п.2.2 Договору. Відповідно до п.2.3 Договору повернення суми позики здійснюватися шляхом утримання із заробітної плати Відповідача починаючи з 01.02.2010р. відповідно до графіку погашення позики. Грошові кошти були сплачені Відповідачем частково в сумі 31 800грн.53 коп., ( у період з 31.03.2010р. по 30.09.2011р.) шляхом утримання із заробітної плати Відповідача. Відповідно п.2.5 Договору, у випадку звільнення, Відповідач зобов`язується достроково до дня звільнення - сплатити суму позики в повному обсязі. Відповідач працював на посаді директора ДП «Запорізький облавтодор» на підставі контракту від 06.08.2008р. № 102. на термін дії з 06.08.2008р. до 06.08.2013р. 23.09.2011р. на підставі заяви Відповідача, наказу ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 163-ВК від 23.09.2011р. та наказу № 70-ВК від 23.09.2011р. ДП «Запорізький облавтодор» Відповідач був звільнений за власним бажанням.( ст. 38 КЗпП України). Наказом ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 113-ВК від 01.10.2013р. [PERSON] був призначений на посаду заступника директора з загальних питань, а 15.08.2014р. був звільнений з посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). 21 червня 2016 року наказом № 71-ВК ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Відповідач був призначений на посаду директора ДП «Запорізький облавтодор», а вже 18 квітня 2017року Відповідач був звільнений з посади директора. За період з 21.06.2012р. по 30.04.2017р. Відповідачем було сплачено 32 760 грн. 00 коп. Борг відповідача станом на 11.03.2019р. становить 68 360,00грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь ДП «Запорізький облавтодор» (код ЄДРПОУ 32025623) борг у розмірі 105 959 грн.59коп.(сто п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 59 коп., з яких 68 360грн.00коп. (сума основного боргу) та 37 599 грн. 59 коп. (штрафні санкції). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У відповідності до ч. ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01.02.2010 року між ДП «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України`та [PERSON] був укладений договір позики на підставі якої позикодавець передав у безоплатне користування позичальникові грошові кошти у розмірі 132 920,53 грн. Відповідно до п.1.1, 1.2 Договору Позивач передає в безоплатне користування Відповідачу позику в розмірі 132920 грн.53 коп. на строк до 01.02.2017року, а Відповідач зобов`язується повернути вказану суму в повному обсязі. Пунктом 2.3 договору передбачено, що повернення коштів буде відбуватися шляхом утримання із заробітної плати позичальника починаючи з 01.02.2010 року відповідно до графіку погашення позики. Також Пунктом 6.1 договору визначено, що даний договір є безоплатним. (а.с. 7, 18) Договір був укладений на підставі заяви Відповідача від 26.01.2010р., Наказу № 2 від 26.01.2010р., Протоколу Обласної організації профспілки працівників автотранспорту та шляхового господарства № 15 від 29.01.2010р., Протокол засідання профспілкового комітету ДП «Запорізький облавтодор» № 1 від 28.01.2010р. Грошові кошти отримані Відповідачем 26.02.2010р. шляхом перерахування їх на рахунок в АКБ «Транс банк», відповідно до п.2.2 Договору. Грошові кошти були сплачені Відповідачем частково в сумі 31 800грн.53 коп., (у період з 31.03.2010р. по 30.09.2011р.) шляхом утримання із заробітної плати Відповідача. (а.с. 20) Відповідно п.2.5 Договору, у випадку звільнення, Відповідач зобов`язується достроково до дня звільнення - сплатити суму позики в повному обсязі. Відповідач працював на посаді директора ДП «Запорізький облавтодор» на підставі контракту від 06.08.2008р. № 102. на термін дії з 06.08.2008р. до 06.08.2013р. 23.09.2011р. на підставі заяви Відповідача, наказу ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 163-ВК від 23.09.2011р. та наказу № 70-ВК від 23.09.2011р. ДП «Запорізький облавтодор» Відповідач був звільнений за власним бажанням.( ст.38 КЗпП України). (а.с. 11-12) Наказом ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 113-ВК від 01.10.2013р. [PERSON] був призначений на посаду заступника директора з загальних питань, а 15.08.2014р. був звільнений з посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). (а.с. 13-14) 21 червня 2016 року наказом № 71-ВК ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Відповідач був призначений на посаду директора ДП «Запорізький облавтодор», а вже 18 квітня 2017року Відповідач був звільнений з посади директора.(а.с. 16-17) [PERSON] за період з 21.06.2012р. по 30.04.2017р. відповідачем було сплачено 32 760 грн. 00коп. Борг відповідача станом на 11.03.2019р. становить 68 360,00грн. (а.с. 19-20). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За змістомстатті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України. Згідно частини третьоїстатті 545 ЦК Українинаявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно дост. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних в сумі 3652,11 грн. за період з 31.05.2017 року по 11.03.2019 року та 14 690,56 грн. індексу інфляції за період з 31.05.2017 року по 11.03.2019 року, відповідно до наданого розрахунку, який містяться в матеріалах справи. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ст. 551 ЦК України). Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Однак, заявлена позивачем вимога про стягнення пені у розмірі 19256,92 грн. не підлягає задоволенню, оскільки стягнення пені не передбачено за договором позики від 01.02.2010 року. З`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають стягненню грошові кошти за договором позики від 01.02.2010 року в розмірі 68 360 грн., 3% річних у розмірі сумі 3652,11 грн. та інфляційні втрати у розмірі - 14 690,56 грн., а всього - 86 702,67 грн. Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1556,01 грн.

Outcome: partial