Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] сільської ради Уманського району про стягнення середнього розміру заробітної плати на період працевлаштування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з 15.07.2010 р. по 15.11.2010 р. працював на посаді вагаря току в ПрАТ «Райз-Максимко». 15.11.2010 р. він був звільнений з посади вагаря току Уманської філії ПрАТ «Райз-Максимко», в звязку з обранням його на посаду сільського голови с. Громи Уманського району. 16.11.2010 р. на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради Уманського району від 16.11.2010 року № 1-1 розпочалися його повноваження як сільського голови. 16.11.2015 р. на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради Уманського району від 16.11.2015 р. № 1-1/VІІ, він був звільнений з посади сільського голови с. Громи Уманського району в звязку із закінченням строку повноважень. Після припинення повноважень, як сільського голови, він звернувся до колишнього роботодавця, а саме Уманської філії ПрАТ «Райз-Максимко» з проханням працевлаштувати його на посаду вагаря току, на якій позивач працював до обрання його на виборну посаду, в орган місцевого самоврядування, або на іншу рівноцінну їй посаду. Довідкою від 16.11.2015 р. за № 760, Уманська філія ПрАТ «Райз-Максимко» повідомила, про те, що працевлаштувати позивача на посаду вагаря току або на рівноцінну їй посаду не має можливості. 16.11.2015 р. він звернувся до [PERSON] сільської ради Уманського району із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату, яку він отримував на посаді сільського голови с. Громи Уманського району, до припинення повноважень, на час працевлаштування позивача. Рішенням від 01.12.2015 року за № 2-15/VІІ сесія [PERSON] сільської ради Уманського району відмовила у виплаті йому середньої заробітної плати на час його працевлаштування, без зазначення причини, у звязку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Уманського району [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись при цьому на те, що органи місцевого самоврядування фінансуються за рахунок бюджетних коштів в межах, визначених Бюджетним кодексом України та Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Умови оплати праці та надання допомоги державним службовцям регулюються нормами Закону України «Про державну службу» та постановою КМУ «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Позивач має намір отримати матеріальну допомогу на період працевлаштування, у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка може виплачуватися строком не більше 6 місяців. При бажанні позивач мав можливість працевлаштуватися протягом одного місяця, для цього він мав ба зареєструватися як безробітній, який прагне знайти роботу в Уманському районному центрі зайнятості, але він цього не зробив і умисно розтягнув період працевлаштування на максимальний термін до 6 місяців. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи: рішення [PERSON] сільської ради Уманського району Черкаської області від 01.12.2015 р. № 2-15/VІІ, довідку [PERSON] сільської ради Уманського району Черкаської області за № 358 від 19.04.2016 року, довідку Уманської філії ПрАт «Райз-Максимко» за № 760 від 16.11.2015 року, постанови Уманського міськрайонного суду від 23.02.2016 року, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 року, трудової книжки позивача [PERSON] та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.\~\~ Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 15.07.2010 р. по 15.11.2010 р. працював на посаді вагаря току в ПрАТ «Райз-Максимко». 15.11.2010 р. позивач [PERSON] був звільнений з посади вагаря току Уманської філії ПрАТ «Райз-Максимко», в звязку з обранням його на посаду сільського голови с. Громи Уманського району. 16.11.2010 р. на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради Уманського району від 16.11.2010 р. № 1-1 розпочалися повноваження позивача [PERSON] як сільського голови. 16.11.2015 р. на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради Уманського району від 16.11.2015 р. № 1-1/VІІ, позивач [PERSON] був звільнений з посади сільського голови с. Громи Уманського району, в звязку із закінченням строку повноважень. Після припинення повноважень, як сільського голови, позивач [PERSON] звернувся до Уманської філії ПрАТ «Райз-Максимко» з проханням працевлаштувати його на посаду вагаря току, на якій позивач працював до обрання його на виборну посаду, в орган місцевого самоврядування, або на іншу рівноцінну їй посаду. Згідно ст. 118 КЗпП України працiвникам, звiльненим вiд роботи внаслiдок обрання їх на виборнi посади в державних органах, а також у партiйних, профспiлкових, комсомольських, кооперативних та iнших громадських органiзацiях, надається пiсля закiнчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її вiдсутностi - iнша рiвноцiнна робота (посада) на тому самому або, за згодою працiвника, на iншому пiдприємствi, в установi, органiзацiї. Довідкою від 16.11.2015 р. за № 760 Уманська філія ПрАТ «Райз-Максимко» повідомила, про те, що працевлаштувати позивача на посаду вагаря току або на рівноцінну їй посаду не має можливості. 16.11.2015 р. позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] сільської ради Уманського району із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату, яку він отримував на посаді сільського голови с. Громи Уманського району до припинення повноважень, на його час працевлаштування. Рішенням від 01.12.2015 року за № 2-15/VІІ [PERSON] сільська рада Уманського району відмовила у виплаті позивачу [PERSON] середньої заробітної плати на час його працевлаштування та рекомендувала звернутися до Уманського районного центру зайнятості. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді. Час, коли колишній депутат тимчасово не працював у зв'язку з неможливістю надання йому попередньої або рівноцінної роботи (посади) безпосередньо після закінчення строку його повноважень, зараховується, але не більше шести місяців, до страхового стажу і стажу роботи (служби) за спеціальністю, за якою депутат працював до обрання у місцеву раду, де він виконував свої обов'язки на постійній основі. Постановою Уманського міськрайонного суду від 23.02.2016 р. адміністративний позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради Уманського району про скасування рішення відповідача субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії, задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення сесії [PERSON] сільської ради Уманського району від 01.12.2015 р. за № 2-15/VII. В задоволені позовної вимоги стосовно нарахування та виплати позивачу середньої заробітної плати на період працевлаштування було відмовлено, оскільки вказані позовні вимоги виходять за межі повноважень адміністративного суду. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 р. постанову Уманського міськрайонного суду від 23.02.2016 р. залишено без змін. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі не проведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, та призначення пенсії. Крім того, судом встановлено, що після припинення позивачем повноважень сільського голови у звязку із закінченням строку, на який його було обрано, посада вагаря току, яку він займав до призначення на вказану виборну посаду, або рівнозначна посада йому надана не була через неможливість надати таку, а отже, відповідачем має бути розглянуто питання щодо реалізації його права на отримання відповідного матеріального забезпечення в порядку ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і прийнято відповідне рішення з урахуванням приписів вказаної законодавчої норми. Проте, у даному випадку з оскаржуваного рішення не вбачається, що радою було здійснено перевірку заявлених позивачем вимог щодо його матеріального забезпечення на період працевлаштування на відповідність приписам ст. 33 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», хоча згідно до заяви позивача, він звертався до сільської ради, зокрема саме в порядку вказаної норми законодавства.

Outcome: approved