Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить звільнити його від сплати на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що були стягнуті відповідно до заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.11.2005 року у справі № 2-4989/05 та звільнити його від сплати заборгованості відповідно до вищезазначеного рішення суду у період з01 квітня 2016 року по 31 липня 2018 року та починаючи з 01.09.2020 року. Позов обґрунтовує тим, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.11.2005 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів заробітку/доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.09.2005 року і до виповнення йому повноліття, тобто до [INFO] . Він сплачував аліменти у визначеному розмірі, проте з часу винесення судового рішення про стягнення аліментів змінилися істотні обставини: з 01.09.2020 року, а також з 01.04.2016 року по 31.07.2018 року, син зареєстрований та проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками № 326 від 16.02.2021 року та № 20 від 25.02.2021 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданими КП «ЖЕО № 1 МРМК». Вказані обставини також підтверджуються поясненнями сусідів - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Утриманням сина, його вихованням і розвитком він займається самостійно, відповідач не бере участі ані у вихованні, ані у витратах на лікування та обстеження здоров`я, яких потребує син. Незважаючи на це, відповідач продовжує вимагати від нього аліменти на утримання сина та відмовляється в добровільному порядку забрати виконавчий лист з Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому. Відповідно до довідки № 13 від 15.03.2021 року, виданої спеціалізованою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 14 Кіровоградської міської ради Кіровоградської області, стверджується, що [PERSON] , учень 11-Б класу з квітня 2016 року по липень 2018 року, та з вересня 2020 року по теперішній час проживає з батьком, який і займається його вихованням. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, наданим державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), встановлено заборгованість станом на 01.03.2021 року складає 38 484 грн. Вважає, що факт проживання сина з ним, а також те, що він знаходиться повністю на його утриманні є обставиною, що має істотне значення для того щоб звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина, а тому звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити. Ухвалою суду від 15.04.2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитаного в судовому засіданні [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.11.2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] (яка на даний час змінила прізвище на [PERSON] ) стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.09.2005 року і до виповнення йому повноліття, тобто до [INFO] . Рішення суду набрало законної сили і на його виконання виданий виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Фортечному відділі державної виконавчої служби у м. Кропивницький. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, наданим державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), встановлено заборгованість позивача станом на 01.03.2021 року складає 38 484 грн. Як встановлено судом, з 01.09.2020 року, а також з 01.04.2016 року по 31.07.2018 року [PERSON] зареєстрований та проживає разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками № 326 від 16.02.2021 року та № 20 від 25.02.2021 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданими КП «ЖЕО № 1 МРМК». Вказані обставини також підтверджуються поясненнями сусідів - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 13 від 15.03.2021 року, виданої спеціалізованою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 14 Кіровоградської міської ради Кіровоградської області, стверджується, що [PERSON] , учень 11-Б класу з квітня 2016 року по липень 2018 року, та з вересня 2020 року по теперішній час проживає з батьком, який і займається його вихованням. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу вище вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким фактично проживає дитина. Судом встановлено, що на даний час неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з вересня 2020 року та в період з квітня 2016 року по липень 2018 року проживає з позивачем та фактично знаходиться на його утриманні, але відповідач продовжує наполягати щодо сплати аліментів на утримання сина на її користь. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає разом з батьком, батько відвідує школу, забезпечує його всім необхідним. Мати виїхала за кордон, з ним не спілкується, матеріально не допомагає. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави звільнення позивача від сплати аліментів та заборгованості по сплаті аліментів, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивача.

Outcome: approved