Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Українська державна база авіаційної охорони лісів», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державне агентство лісових ресурсів України про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати. Мотивував свої вимоги тим, що він наказом № 54-К від 30.09.2016 року був звільнений з посади диспетчера 30 вересня 2016 року за скороченням чисельності штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначає, що розрахунок на день звільнення відповідачем не зроблено. Станом на день звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з січня 2016 року вересень 2016 року у розмірі 19091.38 гривень. Позивач зазначає, що відповідач не виплатив заборгованість і тому просить суд стягнути суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 19091.38 гривень. Також, оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану йому заробітну плату в день звільнення, то з відповідача підлягає стягненню середня заробітна плата за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку(313 днів), (133 гривні 18 копійок середньоденний заробіток), яка становить 33556.70 гривень за період з 01 жовтня 2016 року по 17 липня 2017 року. Крім того, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6252.70 гривень. Також позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню 10000 гривень моральної шкоди, оскільки такі дії відповідача призвели до його душевних страждань та зміни звичного способу життя. Позивач надіслав до суду клопотання слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом. Надіслав до суду письмові заперечення у яких просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що наказом № 54-К від 30.09.2016 року [PERSON] був звільнений з посади диспетчера 30 вересня 2016 року за скороченням чисельності штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України Станом на день звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з січня 2016 року вересень 2016 року у розмірі 19091.38 гривень. Твердження відповідача у запереченнях про те, що з [PERSON] не було проведено повний розрахунок після звільнення за відсутності вини відповідача не відповідає фактичним встановленим судом обставинам, оскільки законодавцем відповідно до норм Кодексу законів про працю України, саме на роботодавця покладено обов'язок здійснення повного розрахунку з працівником в день звільнення. Суд бере до уваги та вважає доведеним факт того, що станом на день розгляду справи заборгованість з виплати заробітної плати відповідача перед [PERSON] складає 19091.38 гривень, а тому остання підлягає стягненню з відповідача на його користь. Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд вважає переконливо доведеною перед ним позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача середню заробітну плата за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що розраховується з розрахунку 313 робочих днів прострочення виплати х 133 гривні 18 копійок середньоденного заробітку = 33556.70 гривень. Задовольняючи таку вимогу, суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення суду наданий позивачем розрахунок. Також суд вважає, що вимога позивача про стягнення відповідача суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6252.70 гривень також підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1, ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення суду наданий позивачем розрахунок на обґрунтування зазначеної позовної вимоги і при цьому враховує, що такий здійснений у відповідності до норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати» та порядку. Затвердженого постановю кабінету Міністрів україни від 21 лютого 2001 року за № 159. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В ході судового розгляду позивачем було надано докази, які об'єктивно свідчать про те, що несвоєчасна виплата йому заробітної плати призвела до втрати ним нормальних життєвих зв'язків та він був змушений здійснити додаткові зусилля для організації свого життя. Суд вважає, що ці обставини позивачем належно доведені, а тому позовна вимога в частині відшкодування [PERSON] моральної шкоди підлягає задоволенню частково у розмірі 5000 гривень, з врахуванням принципу розумності та справедливості. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати в межах одного місяця.

Outcome: partial