Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.05.2020 року [PERSON] позичив у нього гроші в сумі 37860,00 грн., які зобов`язався повернути. Однак після неодноразових вимог про повернення богу у зазначений термін відповідач грошей не повернув. Позивач просить стягнути з [PERSON] в його користь 37860,00 грн. боргу та судові витрати у справі. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, розгляд справи просить проводити за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечив позивач. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що наявність між [PERSON] та [PERSON] позикових відносин підтверджується наявним у [PERSON] оригіналом розписки [PERSON] . Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Із дослідженого змісту розписки вбачається, що 12.05.2020 року [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 37860,00 гривень, які останній взяв у борг і зобов`язався повернути. Тобто даний документ підтверджує боргове зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] , оскільки він містить умови про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів за договором позики, зобов`язання повернути ці кошти та дату їх отримання. Відповідач не надав суду жодних належних, допустимих, достатніх доказів, котрі б спростували факт передання йому позивачем зазначених у розписці коштів та їх отримання, а також написання ним цієї розписки. Також не доведено, що дана розписка написана [PERSON] не добровільно, а під тиском. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Така правова позиція була викладена неодноразово як у постановах Верховного Суду України (постанова від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12), а також у постановах Верховного Суду (від 12.11.2020 № 154/3443/18 (61-6026св20 та інших). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 12.05.2020 року. Із змісту цієї розписки вбачається, що у ній відсутні відомості про повернення відповідачем 37860,00 гривень позивачу. Суду не надано інших документів, котрі б підтверджували, що отримана у позику сума повернута відповідачем повністю або частково. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак відповідач не визнаючи вимог позивача, всупереч наведених норм, не надав суду доказів, які б спростували доводи позивача про передання ним відповідачу 37860,00 гривень, невиконання відповідачем зобов`язання про повернення цих коштів позивачу та наявність у відповідача перед позивачем вказаної заборгованості за цим договором. З урахуванням наведеного суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, а також відсутність інших документів, котрі б підтверджували повернення коштів, свідчить, що боргове зобов`язання по договору позики від 03.11.2017 р. не виконано. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконавши зобов`язання по умовах договору позики має заборгованість перед позивачем за цим договором в розмірі 37860,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved