Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 120000 грн., посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач не виконав свої зобов'язання та не повернув позивачу борг у встановлений в розписці про отримання грошей строк. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 13.11.2018 року у даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.09.2016 року, позивач [PERSON] передав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 120000 грн. під купівлю горіха до 31.12.2016 року, що підтверджується розпискою. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 року по справі №309/3458/14-ц. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з того, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявною у позивача розпискою [PERSON], яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і його зобов'язання повернути ці кошти [PERSON] до 31.12.2016 року. Оскільки у визначений у розписці строк кошти [PERSON] повернуті не були, позовні вимог підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved