Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до Косівської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Косівської міської ради №3.60-7 від 10.06.2011 року та № 2.13-11 від 15.12.2011 року в частині надання дозволу та затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки в місті Косові, по вулиці Чорновола, б/н, площею 0,10га. та державного акту на дану земельну ділянку, виданого на прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], в судовому засіданні позов підтримали повністю, суду пояснили, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу, [PERSON] став власником земельної ділянки площею 1323 м.кв., що по вул. Чорновола,б/н в м. Косові. Рішенням Косівської міської ради від 15.12.2011 року № 2.13-11 за заявою [PERSON] затверджено проект землеустрою зміни цільового призначення частини цієї земельної ділянки площею 0,10 га. з сіножаті на землю під будівництво і для обслуговування житла, та видано йому державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га.Таке рішення та державний акт на право власності на землю є недійсним і не можуть бути залишені в силі. Суть спору між ними полягає в тому, що, починаючи з березня 2008 року Косівська міська рада приймає рішення, які прямо спрямовані проти позивача і порушують його конституційне право - право на землю.Зокрема, Косівська міська рада своїм рішенням від 10.04.2008 року № 3.64-23/08 відмовила йому у наданні земельної ділянки під будівництво житла та для його обслуговування в межах м. Косів, посилаючись на відсутність вільного земельного фонду. Вказане рішення ним було оскаржено до суду і рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2010 року (справа № 94889/09/9104) скасовано рішення місцевого суду і зобовязано Косівську міську раду розглянути в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили питання виділення йому земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації, передбаченоїст.121 ЗК України. Позивач розшукав землю вільного земельного фонду на території м. Косова по вул. Чорновола і подав до Косівської міської ради заяву про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо цієї землі і передачу йому її у власність. Проте, Косівською міською радою, в задоволенні його заяви було відмовлено, однак, було задоволено заяву [PERSON], який подав заяву про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо цієї землі, хоча позивач подав заяву набагато раніше за [PERSON] Просять позов задоволити та скасувати рішення Косівської міської ради №3.60-7 від 10.06.2011 року та № 2.13-11 від 15.12.2011 року та державний акт на дану земельну ділянку. Представник Косівської міської Ради, [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що рішення Косівської міської Ради від 10.06.2011 року та № 2.13-11 від 15.12.2011 року приймались в межах закону та в межах її компетенції. Однак, починаючи з цього часу позивач вважає їх незаконними і неодноразово звертався в різні інстанції з цього приводу та щодо однієї і тієї ж земельної ділянки, в тому числі і судові органи. Вважає його вимоги безпідставними та просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] та його адвокат [PERSON] позов не визнали, суду пояснили, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки, що знаходиться в м. Косові, по вул. Чорновола, так як він її придбав на законних підставах. Крім того, вважає посилання позивача на його переважне право отримання спірної земельної ділянки надуманим, оскільки позивачу вже виділена земельна ділянка в м. Косові по вул. Середній, тобто позивач вже скористався своїм правом безоплатної приватизації. В звязку із цим, вважають позов безпідставним та просять суд в позові відмовити, застосувавши до даних позовних вимог строки позовної давності. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до абз.10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013\~ № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності», у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. У відповідності до положень ст. 256 ЦК України та згідно ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] просить скасувати рішення Косівської міської Ради від 10.06.2011 року та 15.12.2011 року та державний акт на дану земельну ділянку від 13.03.2012 року, тобто після спливу строків позовної давності, і ним не було подано, ні заяви про поновлення пропущеного строку, ні в ході зясування обставин справи, не заявлялось клопотання про поновлення пропущеного ним строку звернення до суду. Згідно «Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2014 р.», зокрема, абз.3, п.3 розділу «спори що виникають із земельних правовідносин», - для правильного застосування ч.1 ст.261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав\~(постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14). За таких обставин, суд вважає, що у позивача [PERSON] була обєктивна можливість знати про обставини порушення його прав, про що свідчать його неодноразові звернення у відповідні інстанції з цього приводу, а тому в позові [PERSON] до Косівської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Косівської міської ради №3.60-7 від 10.06.2011 року та № 2.13-11 від 15.12.2011 року в частині надання дозволу та затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки в місті Косові, по вулиці Чорновола, б/н, площею 0,10 га та державного акту на дану земельну ділянку, виданого на прізвище [PERSON], слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed