Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 11 вересня 2015 року між сторонами було укладено шлюб. Однак, сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з несумісністю характерів, принципово відмінними поглядами на спільне життя в побутових питаннях, звичках, внаслідок чого погіршилися взаємовідносини, в сім`ї на підставі цього відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, подала заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1439 (а.с.4). Від шлюбу подружжя має спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Із позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально,сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки позов задовольняється, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню відшкодування судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved