Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 19.04.2017 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] станом на 16.12.2018 року становить 11420,89 гривень, з яких: 2034,49 грн. тіло кредиту, 536,39 грн. заборгованість за відсотками, 7829,97 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 520,04 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11420,89 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявилась, однак подала заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечив представник позивача. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не зявились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В свою чергу, згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 19.04.2017 р. укладено договір №б/н, згідно з яким вона отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Із дослідженої судом заяви встановлено, що [PERSON] 19.04.2017 року отримала кредитну картку, а також ознайомлена та згідна з умовами та Правилами банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується її підписом. Зокрема, [PERSON] зобовязалася погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, оплачувати комісії (п.2.1.1.5.5 договору). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З дослідженого судом розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що відповідач не вчасно та не в повному обсязі проводив платежі по погашенню кредиту, таким чином, не належним чином виконує умови договору. Із даного розрахунку вбачається, що у [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором, з яких: 2034,49 грн. тіло кредиту, 536,39 грн. заборгованість за відсотками, 7829,97 грн. заборгованість за пенею. З огляду вищенаведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] неналежним чином виконує умови зобовязання. Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.7.6., 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене\~та відповідно\~до статті\~549\~ЦК України\~штраф і\~пеня у\~даному випадку\~є одним\~видом цивільно-правової\~відповідальності,\~а тому\~їх одночасне\~застосування за\~одне й\~те саме\~порушення -\~строків виконання\~грошових зобов'язань\~за кредитним\~договором свідчить\~про недотримання\~положень,\~закріплених у\~статті 61\~Конституції України\~щодо заборони\~подвійної цивільно-правової\~відповідальності за\~одне і\~те саме\~порушення.\~(правова\~позиція висловлена\~Верховним Судом\~України у\~постанові від\~21.10.2015\~року N\~6-2003цс15\~та від\~11.10.2017\~р. \~№347/1910/15-ц). Відповідно до ч. 4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду наведеного, суд прийшов до висновку, що оскільки позивач просить стягнути із відповідача пеню і штраф, котрі є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не допускається, тому вимога про стягнення штрафів не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач порушивши зобовязання по умовах договору має заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» за договором на суму 10400,85 грн., яка жодними належними та допустимими доказами не спростована відповідачем, а тому підлягає стягненню в користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», а також судові витрати.

Outcome: partial