Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач в особі Служби у справах дітей, як представник Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Посилаючись на те, що відповідачі свідомо з 2012 року ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 08.02.2013 року № 60 «Про надання статусу дитині, позбавленої батьківського піклування, та встановлення опіки над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]», опікуном над [PERSON] призбачено її рідну бабусю [PERSON] Підставою для влаштування дитини під опіку є вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04.09.2012 року щодо засудження відповідачів за ст. 185 ч.2, 15 ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі з відбуттям покарання в місцях позбавлення волі: початок відбуття покарання [PERSON] 09.04.2012 року, кінець строку покарання - 09.10.2015 року; [PERSON] - початок відбуття покарання - 19.04.2012 року, кінець - 19.04.2014 року. [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі в квітні 2014 року дитиною не займається, до Служби у справах дітей з приводу повернення дитини не зверталась. В минулому батьки дитини мали судимість. Згідно поданої [PERSON] заяви, посвідченої начальником виправної колонії, останній надав свою згоду на позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON]. З лютого 2012 року дитина знаходиться на утриманні [PERSON] та мешкають з нею, а відповідачі свідомо не приймають участі у її вихованні та утриманні, що в свою чергу не дозволяє їй, як опікуну, самостійно й на достатньому рівні забезпечувати виховання та розвиток дитини. Байдуже ставлення відповідачів до своїх батьківських обов»язків та долі дочки змусило її звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача Єланцева І.І., діюча на підставі довіреності від 12 січня 2015 року (а.с.70), позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити: позбавити [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], й вирішити питання про стягнення з них аліментів на утримання дитини. Зазначила, що відповідачі байдуже ставляться до долі своєї дитини, а тому батьківські обов»язки їх пригнічують, при цьому бабуся/опікун дитини жодних перешкод їх спілкуванню не чинила, навпаки, вона бажала, щоби батьки відвідували дитину, проте вони цього не робили, й наразі не цікавляться її долею. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, належним чином повідомленя про час та місце його проведення, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності з підтриманням позовних вимог (а.с.74, 75). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур»єр» (а.с. 26-27, 28-29, 30-31, 35-38, 44-45, 47, 72, 73). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей, як представник органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Єланцева І.І., діюча на підставі довіреності від 12 січня 2015 року (а.с.70), підтримала Висновок органу опіки та піклування № 101-2834/02 від 31.03.2015 року про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] (а.с.33-34). В судовому засіданні прокурор надав свій висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх дочки. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновку третьої особи та прокурора про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], є дочкою відповідачів - [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Дитина народжена у шлюбі. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 08.02.2013 року № 60 «Про надання статусу дитині, позбавленої батьківського піклування, та встановлення опіки над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]», опікуном над [PERSON] призбачено її рідну бабусю [PERSON] (а.с.9). Підставою для влаштування дитини під опіку є вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04.09.2012 року щодо засудження відповідачів за ст. 185 ч.2, 15 ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі з відбуттям покарання в місцях позбавлення волі: початок відбуття покарання [PERSON] 09.04.2012 року, кінець строку покарання - 09.10.2015 року; [PERSON] - початок відбуття покарання - 19.04.2012 року, кінець - 19.04.2014 року (а.с.9, 10, 52-69). [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі в квітні 2014 року дитиною не займається, до Служби у справах дітей з приводу повернення дитини не зверталась. В минулому батьки дитини до вказаного вироку мали судимість (а.с.52-69). Згідно поданої [PERSON] заяви, посвідченої начальником виправної колонії, останній данав свою згоду на позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] (а.с.17). Неповнолітня [PERSON] зареєстрована за місцем проживання/реєстрації її бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15); має позитивний стан здоров»я (а.с.14), її вихованням займається [PERSON], як офіційний опікун. Наразі дитина не цікавляться батьками, оскільки ті з нею не спілкуються, не вітають її зі святами тощо. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивачку, як бабусю/опікуна дитини. Відповідачі є працезданими особами, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надають з 2012 року. Відповідачі з дочкою не спілкується, матеріально не допомагають, станом її здоров»я не цікавляться, не доглядають, не піклуються про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання освіти тощо з 2012 року. Дитина повністю знаходиться на утриманні бабусі, відповідачі байдуже ставиляться до її долі. Позивачка жодних перешкод спілкуванню батьків з дитиною не чинить. Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації надала до суду Висновок органу опіки та піклування № 101-2834/02 від 31.03.2015 року про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] (а.с.33-34). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складений вказаною службою від 04 березня 2015 року, дитина проживає з позивачкою в двокімнатій квартирі з усіма побутовими зручностями, [PERSON] має в користуванні окремо відведену кімнату; стосунки в сім»ї добрі та дружні (а.с. 16). Неповнолітня [PERSON] навчається в гімназії «Ділог», має позитивну характеристику, а її опікун [PERSON] цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання в сім»ї (а.с.13). Жодних доказів про те, що дитиною займаються батьки, матеріали справи не містять. Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Та, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачі добровільно відмовилися від батьківських прав та обов»язків щодо своєї дочки, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Й, приймаючи до уваги те, що вони з 2012 року свідомо ухиляються з підстав винної поведінки від виконання батьківських обов»язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкуються з нею, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідачі жодного з покладеного законом на батька обов»язків не виконувають з 2012 року: він не спілкуютьться з дитиною, не проявляють до них батьківської турботи, не цікавляться її долею, не відвідують, не турбуються про фізичний та духовний розвиток, не надають матеріальної допомоги на виховання, тобто останні у цілому ігнорують факт споріднення з дочкою. Оскільки вказані факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачів та свідомим нехтуванням батьківськими обов»язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відносно їх неповнолітньої дочки. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з кожного відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивачки, як опікуна дитини, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, та на утриманні якої знаходяться дитина, її стан здоров»я, потреби, та відповідачі, які є працездатними особами, суд вважає, що вони мають достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дочки. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини з кожного із батьків в 1/4 частці від його/її заробітку/доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає дану вимогу обгрутнованою та доведеною, й з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, стягненню підлягають аліменти у вказаному розмірі. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 15 квітня 2015 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., від сплати яких позивач був звільнений при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved