Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до Українського державного конструкторсько-технологічного інституту транспорту АПК про виплату нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 60870,54 грн. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову, додавши позовну вимогу про стягнення інфляційних витрат та просив суд стягнути з відповідача також 23599,37 грн. інфляційних витрат за несплату грошового зобов'язання - заробітної плати (а.с. 36). Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, та просили його вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог. Проти прийняття заочного рішення не заперечили. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог та трудових правовідносин сторін, об'єктивно та всебічно з'ясувавши таким чином обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається із записів у трудовій книжці позивача, він був звільнений з роботи головного механіка за ч. 1 ст. 40 КЗпП України 12.09.2012 року згідно з наказом № 30-к від 12.09.2012 року (а.с. 19, зворот). Відповідно до розрахунку внесків до державних фондів із заробітної плати [PERSON], у 2010 році, 2011 році та 2012 році нараховано до сплати до Пенсійного фонду України із заробітної плати 28545,68 грн., нараховано до сплати єдиного соціального внеску та утримано 3064,32 грн. заробітної плати, нараховано та утримано прибуткового податку із заробітної плати у розмірі 12768,00 грн., у зв'язку з чим суд вважає, що розмір невиплаченої позивачу відповідачем заробітної плати становить (18454,32 грн. невиплаченої заробітної плати за 2010 рік + 23575,22 грн. невиплаченої заробітної плати за 2011 рік + 18841,41 грн. невиплаченої заробітної плати з 01 січня 2012 року по 12 вересня 2012 року =) 60870,54 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести із ним розрахунок у строки, зазначені в статті 16 даного Кодексу. Відповідно до ст. 116 КзпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно у строки, установлені в колективному договорі, але не менше ніж два рази на місяць. При цьому проміжок часу між виплатами не повинен перевищувати 16 календарних днів. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати. Таким чином, заробітна плата підлягає виплаті із урахуванням компенсації, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», затверджений Постановою КМУ від 21.02.2001року №159. Разом з тим, згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 23 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Враховуючи досліджені вищенаведені обставини справи та відсутність спростувань цих обставин,

Outcome: approved