Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, де є треті особи, про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.04.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS], проте позивач не може вільно та безперешкодно потрапити на територію останньої, в зв'язку з тим, що відповідачі самовільно встановили металеву огорожу та закрили її на замок. Також, [PERSON] та [PERSON] не визнають право власності позивача на земельну ділянку, тому останній змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав рішення суду від 14.05.2013 року, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2013 року, які набрали законної сили, на підтвердження того, що позивач, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2009 року, був зареєстрований суб'єктом права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та фотокартки з місця встановленої огорожі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином /19, 25/, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11.04.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:90:033:0071. Дана обставина не підлягає доказуванню, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили /а.с.29-37/. 17.08.2009 року позивач був зареєстрований суб'єктом права власності в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 10-7-08928 та № 10-7-08929, про що Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було вчинено відповідну відмітки на державних актах на право власності на земельні ділянки, які були видані на підставі рішень Київської міської ради. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з вимогами пункту 2, 6 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. На даний час позивач не може вільно та безперешкодно потрапити на територію моєї земельної ділянки, в зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] самовільно встановили металеву огорожу та закрили її на замок /а.с. 27-28/. Також, відповідачі не визнають право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:90:033:0071, що підтверджується поданням позову до позивача, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінюючи належність та допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі своїми діями порушують право власності позивача на земельну ділянку, не визнаючи його право власності на останню, чинять перешкоди позивачу у користуванні належним йому майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved