Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить зобов'язати Богунський ВДВС Житомирського МУЮ звільнити з-під арешту легковий автомобіль VOLKSWAGEN, номер кузов/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], накладений Богунським ВДВС Житомирського МУЮ, згідно: - постанови про відкриття виконавчого провадження №15720874 від 06.11.2009 року; - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №28870701 від 23.09.2011 року; - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №29564238 від 09.11.2011 року; - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №33296848 від 06.07.2012 року; - постанови про розшук майна боржника №33296848 від 18.09.2012 року; - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №38345154 від 10.06.2013 року. При цьому посилається на те, що між позивачем та [PERSON], 18.07.2007 року було укладено кредитний договір №ZHP0AE00000060, в забезпечення виконання зобов'язань за яким [PERSON], передав в заставу банку належний йому автомобіль. Відповідачем Богунським ВДВС Житомирського МУЮ були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, чим порушено права позивача, як заставодержателя. В судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якому останній не заперечував щодо заочного розгляду справи, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідачів на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що 18.07.2007 року між позивачем та [PERSON], було укладено кредитний договір № ZHP0AE00000060, в забезпечення виконання зобов'язань за яким між позивачем та [PERSON], 18.07.2007 року було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого останній передав в заставу банку автомобіль VOLKSWAGEN, номер кузов/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності йому на праві власності. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року було задоволено вимоги позивача та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZHP0AE00000060 від 18.07.2007 року в сумі 151933 грн. 90 коп., що є еквівалентом 19691,78 дол. США, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Transporter 2004 р.в. номер кузов/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з правом його продажу ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», банк має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно зi ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. Судом встановлено, що державними виконавцями Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Ковальчук А. В., Корнєєва В. В., винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: №15720874 від 06.11.2009 року, №28870701 від 23.09.2011 року та № 29564238 від 09.11.2011 року, №33296848 від 06.07.2012 року, №33296848 від 18.09.2012 року, №38345154 від 10.06.2013 року - арешт на все майно боржника [PERSON], дані обставини підтверджуються витягом Єдиного реєстру відчуження об'єктів рухомого майна №42768378. Відповідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене та іпотечне майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника. Таким чином, оскільки позивач має пріоритетне право на звернення стягнення на майно, що перебуває під заставою, арешт та заборона на відчуження такого майна є неправомірними та такими, що порушують права позивача як заставодержателя, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved