Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги мотивовано тим, він є власниками квартири за адресою [ADDRESS] . На даний час відповідач у квартирі зареєстрована, але не проживає , будь-які речі відповідача відсутні, участі в утриманні квартири вона не бере, житлово-комунальні платежі не здійснює, а позивач змушений нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг. Як зазначає позивач в своєму позові, [PERSON] більше року проживає в Польщі та не має наміру повертатися в Україну. Реєстрація відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди у користування житловою площею. Крім того, позивач має на меті продати квартиру, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутність. На позовних вимогах наполягали та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] (а.с. 11-12). Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 05 лютого 2019 року, в даній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Позивач звертаючись до суду з позовом зазначає, що відповідач більше року не проживає за вказаною адресою, оскільки виїхала до Польщі та має намір там залишитися на постійне місце проживання. Так, позивачем було надано довідку від 05 серпня 2019 року м. Варшава, в якій зазначено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Термін реєстрації з 14 травня 2019 року по 06 грудня 2020 року. (а.с. 14, 15). З витребуваної судом інформації з Державної прикордонної служби України вбачається, що відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим в період з 01 грудня 2019 року по 19 квітня 2021 року громадянкою України [PERSON] , 27 лютого 2003 року в базі не виявлено. (а.с. 48). Будь-яких інших доказів позивачем надано не було. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується ; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Надавши оцінку наявним в матеріалах справі доказам, суд приходить до висновку, що позивачем не доведеного того факту, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] більше одного року без поважних причин. Більше того, в своєму позові позивач зазначає, що відповідач постійно навчається в Польщі та не має змоги добровільно знятися з реєстрації. Таким чином, складова норми статті в частині поважності не проживання відповідача [PERSON] у вказаному житлі, позивачем не була доведена. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що з довідки від 05 серпня 2019 року вбачається, що дата вичерпання терміну реєстрації - 06 грудня 2020 року. Таким чином, відповідач фактично може повернутися до України будь-якого дня та почати проживати за місцем своєї реєстрації. На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації в повному обсязі, у зв`язку із недоведеністю позивачем своїх позовних вимог. Зважаючи на результат розгляду справи, судовий збір покладається на позивача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed