Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач в позовній заяві просить визнати незаконним та скасувати наказ Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 65/ОС від 03.04.2019 про звільнення його з посади машиніста електровоза 3 класу цеху експлуатації Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин, у відповідності до п. 3 ст.40 КЗпП України, поновити його на вказаній посаді та стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 04.04.2019 по день поновлення на роботі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно наказу №40 від 28.08.1996 він був прийнятий на роботу в Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» в якості помічника машиніста тепловоза і електровоза в цех експлуатації. 01.12.2015 внаслідок реорганізації Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» було перетворено в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Відповідно до наказу № 174/ОС від 01 липня 2016 року він був переведений на посаду машиніста електровоза 3 класу цеху експлуатації. 27.12.2018 регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» перейменовано в регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом № 65/ОС від 03 квітня 2019 року його було звільнено з роботи з посади машиніста електровоза цеха експлуатації Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» згідно п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. При ознайомленні з наказом про звільнення він зробив запис про свою незгоду, так як вважає своє звільнення незаконним. Для звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність факту повторного, здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього вже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Наказом № 58/С від 14.05.2018 він, як машиніст тепловоза, був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за необґрунтовану перевитрату дизельного палива, а саме порушення вимог п.3.12 «Інструкції локомотивної бригади» від 22.11.2004 № ЦТ-0106 щодо економічного використання паливно-енергетичних ресурсів, та на підставі ст. 147 КЗпП України йому оголошена догана. Наказом №114/С від 16.10.2018 за аналогічне порушення йому, як машиністу тепловоза, також оголошено догану. Але, з 01 липня 2016 року він є машиністом електровоза та звільнений з роботи саме з цієї посади. З вказаного періоду і по день звільнення накази про його переведення з посади машиніста електровоза на посаду машиніста тепловоза не видавалися. В наказах про притягнення його до дисциплінарної відповідальності немає жодних посилань саме на наявність його вини в перевитратах дизельного палива та доказів, якими вона може бути підтверджена, а тому накладені на нього дисциплінарні стягнення є неправомірними. В наказі 65/ОС від 03.04.2019 взагалі не зазначено в чому проявилося порушення, що стало приводом для його звільнення, мотивованого наказу про його звільнення немає. В його діях відсутня система невиконання або неналежного невиконання трудових обов`язків. Крім того, його звільнення було проведено без згоди профспілкового органу. На час видання наказу № 65/ОС від 03 квітня 2019 року адміністрація підприємства не зверталася до профспілкової організації з поданням про надання згоди на його звільнення. Оскільки звільнення його з роботи відбулося з порушенням вимог КЗпП України, його права порушено, а тому є підстави для поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та понесених судових витрат. Від представників відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги безпідставні, не відповідають обставинам справи та вимогам законодавчих і нормативних актів. Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1993 № 55 та поширюється на всіх працівників підприємств, об`єднань, установ та організацій залізничного транспорту, що належать до державної власності, за винятком працівників житлово-комунального господарства та побутового обслуговування, будівельних організацій, служб постачання, дорожніх ресторанів, навчальних закладів, науково-дослідних і проектно-конструкторських організацій, бібліотек, методичних кабінетів, будинків культури, клубів, спортивних, дитячих і медичних закладів, пансіонатів і будинків відпочинку галузі, (п. 2 Положення). Відповідно до п. 3 Положення кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов`язаний: знати і неухильно виконувати його вимоги; дотримуватися порядку і правил, установлених чинним законодавством, Правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно виконувати накази і розпорядження керівників;забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища; берегти матеріально-технічні засоби, забезпечувати схоронність вантажів і багажу, вживати заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування. Спеціальними нормативними актами в сфері залізничного транспорту, які регулюють роботу та яких чітко повинні дотримуватись локомотивні бригади окрім Положення, є Інструкція локомотивній бригаді № ЦТ-0106, затверджена наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 року №876/ЦЗ; Інструкція з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації ЦТ-0056, затвердженої наказом Укрзалізниці від 27.12.2002 року № 670-Ц, Інструкція про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні ТО-1 тепловозів серії 2ТЕ116, затвердженої начальником Мелітопольського локомотивного депо 24.11.2015 року та інші локальні нормативні акти. Відповідно до п 1.1 Інструкції локомотивній бригаді № ЦТ-0106, затвердженої наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 року №876/ЦЗ працівниками локомотивних бригад є машиніст, помічник машиніста, а також особи, що працюють їх дублерами. Відповідно до п. 3.1 Інструкції № ЦТ-0106 працівники локомотивних бригад повинні знати і чітко виконувати вимоги Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, чинних інструкцій, наказів, указівок та інших нормативно - правових актів, віднесених до кола обов`язків працівників локомотивних бригад, правил та інструкцій з безпеки руху, охорони праці та пожежної безпеки при експлуатації, ремонті локомотивів (МВРС). Позивач працює у Мелітопольському локомотивному депо з 28.08.1996 та відповідно до наказу від 01.07.2015 № 174/ос переведений на посаду машиніста електровоза 3 класу. Перед призначенням на посаду машиніста позивач був ознайомлений з необхідними нормативними актами та отримав необхідну підготовку. Вимоги законодавчих та нормативних актів з експлуатації локомотивів неодноразово доводилися до позивача в процесі його роботи, також періодично позивач проходив перевірку знань Інструкції локомотивній бригаді № ЦТ-0106, Правил технічної експлуатації, інструкцій з охорони праці та інших нормативних документів з безпеки руку. Щодо ствердження позивача про те, що він був переведений на посаду машиніста електровоза, а був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений з посади машиніста тепловоза зазначають, що позивач має два посвідчення на право керування локомотивом відповідного виду тяги, здав як теоретичний так і практичний курс знань. Позивач був звільнений з посади машиніста електровоза, але мав право керувати і тепловозом. 02.04.2019 о 22 год.30 хв. в.о. заступника начальника з експлуатації [PERSON] та машиніст інструктор локомотивних бригад [PERSON] провели перевірку тепловозу 2ТЕ116-1154 на території КМС-136 станції Федорівка. Комісія отримала розпорядження від керівництва локомотивного депо провести перевірку стану пломбування, фарбування паливної системи та визначити фактичні залишки дизельного пального на тепловозі. Локомотивна бригада у складі машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста тепловоза [PERSON] явкою о 15 год. по 126 км перегону Федорівка- Світлодолинське виконували господарчу роботу на тепловозі 2ТЕ116-1154 по заявці КМС -136, після закінчення роботи прибули поїздом № 8204 вагою 750т. 37 вісей на станцію Федорівка. Контрольним розрахунком машиніста-інструктора [PERSON] з урахуванням розшифрування швидкостемірної стрічки, можливих недоліків в роботі локомотиву, погодних умов та профілю колії, норма витрат склала 99 кг, фактичні витрати 144. Перевитрати склали 45 кг. 01.04.2019 локомотивна бригада у складі машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста тепловоза [PERSON] , явкою о 19 год. по станції Федорівка виконувала господарчу роботу на тепловозі 2ТЕ116-1154 по заявці КМС -136, після закінчення роботи прибули поїздом №4715 на станцію Мелітополь, зі станції Мелітополь на станцію Федорівка слідували поїздом № 4715 та після прибуття о 23:48 до 06:21тепловоз знаходився у гарячому стані. контрольним розрахунком машиніста-інструктора [PERSON] з урахуванням розшифрування швидкостемірної стрічки, можливих недоліків в роботі локомотиву, погодних умов та профілю колії, норма витрат склала 245 кг, фактичні витрати 399 кг. Перевитрати склали 154 кг. Крім того виявлено факт завищених витрат локомотивною бригадою у складі машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста тепловоза [PERSON] на тепловозі 2ТЕ116-1154, яка працювала з 31.03.2019 явкою о 21: здачею о 07:00 01.04.2019. Виконувала транспортування господарчого поїзду на дільниці Мелітополь-Стульневе № 8504 вагою 600т 64 вісей, Стульневе-Федорівка слідував п№ 4703. Контрольним розрахунком машиніста-інструктора [PERSON] з урахуванням розшифрування швидкостемірної стрічки, можливих недоліків в роботі локомотиву, погодних умов та профілю колії, норма витрат склала 657 кг, фактичні витрати 818 кг. Перевитрати склали 161 кг. Також було виявлено значна різниця витрат по секціях тепловоза у кількості 150 літрів або 40%, витрати по секції «А» склали 525 літрів, по секції «Б» 375 літрів. За перевитрати дизельного палива машиніст не зміг надати об`єктивних пояснень. Згідно з п. 3.12 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106, затвердженої наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 року № 876/ЦЗ, працівники локомотивних бригад повинні економно витрачати паливно-енергетичні ресурси, обтиральні та інші матеріали. Відповідно до п. 2.2.7 Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації № ЦТ-0056, затвердженої наказом АТ «Укрзалізниця» від 27.12.2002 року № 670-Ц та п. 1.5 Інструкції про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні ТО-1 тепловозів серії 2ТЕ116, затвердженої наказом начальника депо від 24.11.2015 року, при прийманні і здачі локомотива звірити запис про витрати електроенергії або палива, після чого машиніст повинен розписатися в журналі форми ТУ-152. Після приймання локомотива локомотивна бригада несе повну відповідальність за збереження локомотива до здачі його іншій локомотивній бригаді або до постановки на чергові ТО-2, ТО-3 або поточні ремонти у депо. Перевитрата дизельного палива, допущена локомотивною бригадою, є порушенням вимог п. 3.12 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106 щодо економного витрачання паливно-енергетичних ресурсів та вимог п.3 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту щодо збереження матеріально-технічних засоби, вживання заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, а також є порушенням вимог п. 2.2.7 Інструкції № ЦТ-0056 та вимог п. 1.5 Інструкції про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні ТО-1 тепловозів серії 2ТЕ116 щодо незбереження локомотива. Також, локомотивною бригадою порушено вимоги Порядку контролю за збереженням та економним використанням паливо-енергетичних ресурсів на тягу поїздів, затвердженого наказом начальника депо від 12.12.2016 №596-аг. Крім того, машиніст тепловоза [PERSON] за поїздку від 11.04. 2018 м№1067615, працюючи на тепловозі 2ТЕ116-1471 допустив необґрунтовану перевитрату дизельного палива, чим порушив вимоги п. 3.12 Інструкції локомотивній бригаді від 22.11.2004 № ЦТ-0106, щодо економного використання паливно-енергетичних ресурсів, що являється невиконанням локомотивною бригадою своїх робітничих обов`язків та заслуговують на притягнення до відповідальності. 14.05.2018 наказом № 56/с [PERSON] було притягнуто до відповідальності за порушення вимог п. 3.12 Інструкції локомотивній бригаді від 22.11.2004 № ЦТ-0106, щодо економного використання паливно-енергетичних ресурсів та на підставі ст. 147 КЗпП України оголошено догану. Також за вересень 2018 року було виявлено, що машиніст тепловоза [PERSON] безпідставно перевитратив за 1 поїздку 366 кг дизельного палива, порушивши п. 3.12 Інструкції локомотивній бригаді від 22.11.2004 № ЦТ-0106, щодо економного використання паливно-енергетичних ресурсів. Згідно наказу від 16.10.2018 № 114/с [PERSON] за порушення вказаних вимог Інструкції на підставі ст. 147 КЗпП України йому було оголошено догану. Посилання позивача на неправомірність застосування п.3 ст.40 КЗпП України є необґрунтованими. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, при цьому пояснив, що він працює в локомотивному депо з 1996 року. Спочатку працював помічником машиніста, а з 2016 року був переведений на посаду машиніста електровоза, але на час звільнення фактично працював в якості машиніста тепловоза. 02.04.2019 він працював на ст. Федорівка у складі локомотивної бригади до якої входив він, як машиніст та помічник машиніста [PERSON] Перед зміною локомотивної бригади він зв`язався з локомотивним депо щодо необхідності проведення екіпіровки (забезпечення тепловоза необхідним для експлуатації). Його бригаду повинна була змінювати бригада у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , якій повідомили, про необхідність рухатися разом з ними на ст. Мелітополь для зміни локомотивної бригади. Але черговий по ст. Федорівка не надав дозвіл на виїзд на ст. Мелітополь, тому вони у складі двох бригад повернулися на базу ПМС, де до них підійшли працівники воєнізованої охорони, вилучили данні щодо зміни бригади та повідомили, що за забором знаходяться каністри з дизельним пальним, які вони вважають з їх локомотиву. Охоронці викликали працівників поліції, а вони повідомили керівництво депо. Працівниками поліції та керівництвом було здійснено заміри пального, що було відповідно зафіксовано та встановлено, що наявність пального відповідає запису в журналі приймання-здачі локомотивних бригад, тобто відомості зазначені в журналі відповідали контрольному заміру. До каністр з дизельним пальним, які знайшли охоронці, вони ніякого відношення не мали, про що надали пояснення. Вночі 03.04.2019 вони отримали повідомлення про необхідність руху до станції Мелітополь, а вранці цього ж дня розбирали цю пригоду, їх викликали до керівництва та звинуватили у крадіжки дизпалива, запропонували написати заяву про звільнення, але вони відмовилися і в цей же день їм повідомили, що їх звільнено за систематичне невиконання трудових обов`язків, видали трудові книжки. Службового розслідування проведено не було, надати пояснення з приводу систематичного невиконання обов`язків без поважних причин йому запропоновано не було, він надавав пояснення тільки щодо крадіжки дизельного пального, в якій його безпідставно звинувачували. Також не було отримано і дозвіл профспілки на його звільнення, як того вимагає закон. Просив стягнути середній заробіток по день постановлення рішення суду в розмірі 196700,77 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6250 грн. Представник позивача адвокат Лапшина Г.І. вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, при цьому пояснила, що в даному випадку грубо порушено трудові права позивача відсутній обґрунтований наказ про звільнення з зазначенням його підстав, без проведення належного розслідування, а також звільнення відбулось без погодження з профспілкою, членом якої є позивач. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, при цьому пояснив, що позивач є машиністом локомотивного депо та відповідно до розпоряджень та Інструкції зобов`язаний слідкувати за витратами пального та економно його витрачати. Але позивач покладені обов`язки не виконував. [PERSON] двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності за неекономне використання пального, за що йому оголошувалася догана. У позивача відбиралися пояснення з приводу обставин, що передували його звільненню. Підставою звільнення було систематичне невиконання трудових обов`язків, але в наказі про звільнення не зазначено в чому полягає невиконання службових обов`язків, мотивований наказ відсутній. Позивач був прийнятий на роботу на посаду машиніста електровоза, але він має право і на керування тепловозом. Відповідного наказу про переведення на посаду машиніста тепловоза немає, але є заява [PERSON] про використання його як машиніста електровоза та тепловоза. При звільненні позивача порушень норм законодавства допущено не було, а тому підстави для поновлення його на роботі відсутні. Ухвалою суду від 22.04.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 09.07.2019 за клопотанням представника позивача зупинено провадження у справі до одержання згоди або відмови первинної профспілкової організації Мелітопольського локомотивного депо в дачі згоди на звільнення [PERSON] . Ухвалою суду від 11 вересня 2019 року провадження у справі було поновлено, справа призначена до судового розгляду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд,\~вислухавши пояснення\~позивача,\~його представника,\~представника відповідача,\~який діє\~і від\~імені третьої\~особи,\~допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 28.08.1996 [PERSON] був прийнятий на роботу в Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровська залізниця» ст. Мелітополь на посаду помічника машиніста тепловоза, електровоза. 01.12.2015 внаслідок реорганізації Мелітопольське локомотивне депо Придніпровської залізниці було перетворено в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Наказом № 174 від 01.07.2016 позивача було переведено на посаду машиніста електровоза 3 класу цеху експлуатації. /а.с. 9-10/ З 27 грудня 2018 року регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» перейменовано в регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом № 65/ОС від 03 квітня 2019 року позивача було звільнено з посади машиніста електровоза цеха експлуатації Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» згідно п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин (а.с.11). Позивач з вказаним наказом був ознайомлений 03 квітня 2019 року, однак з ним не погодився, про що зробив відповідний запис на наказі. З матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення позивача з роботи став наказ № 56/С від 14.05.2018 та наказ № 114/С від 16.10.2018 про оголошення догани за порушення вимог п.3.12 ЦТ-0106. Наказом начальника локомотивного депо від 14.05.2018 № 56/с машиніст тепловоза [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення йому догани на підставі п.1ст.147 КЗпП України через порушення ним вимог п. 3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» від 22.11.2004 № ЦТ-0106 щодо економного використання паливо-енергетичних ресурсів. /а.с. 12/ Наказом начальника Мелітопольського локомотивного депо від 16.10.2018 № 114/с машиніст тепловоза [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення йому догани на підставі п.1ст.147 КЗпП України через порушення ним вимог п. 3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» від 22.11.2004 № ЦТ-0106 щодо економного використання паливо-енергетичних ресурсів. /а.с. 13-15/. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до вимог статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно з пунктом 23 вищевказаної постанови за передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. При оспорюванні до суду наказу про звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, суд зобов`язаний перевірити правильність накладення дисциплінарних стягнень, які враховані при звільненні, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установлений законом строк (постанова від 16.01.2019 у справі № 499/78/17-ц). Судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем порушено вимоги трудового законодавства щодо дотримання процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та його подальшого звільнення з підстав, з якими роботодавець, пов`язував підстави такого звільнення, у позивача не відбиралися пояснення з приводу вчинених ним порушень трудової дисципліни, а в розпорядженні про звільнення не вказано, в чому саме полягало систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків, та чим ці обов`язки передбачені, а відповідач обмежився лише загальним посиланням на п.3 ст.40 КЗпП при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення, та не врахував положення пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, згідно з якими при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за які вчинено проступок. У вказаному наказі про звільнення позивача від 03 квітня 2019 року, не наведені конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, не зазначено, коли саме вони мали місце, який саме проступок вчинив позивач після застосування до нього стягнень, що стало приводом до звільнення та коли, які дії він повинен був зробити та які не зробив, та чи була в нього об`єктивна можливість виконати ці обов`язки, тобто чи була наявність чи відсутність поважності причин, з яких він не виконав свої службові обов`язки, чи міг бути вказаний проступок підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. Так, зі змісту наказу про звільнення вбачається, що обставини вчинення порушення не викладені взагалі, а зазначено підстави звільнення, якими є накази № 56/с від 14.05.2018 та № 114/с від 16.10.2018 про оголошення догани за порушення вимог п.3.12 ЦТ-0106. З наданих представником відповідача доказів а саме: з протоколу наради при начальнику локомотивного депо від 03.04.2019 не вбачається, що від позивача відбиралися пояснення з приводу вказаних в ньому порушень, їх причини, а також не зазначено про вжиті заходи реагування керівництва з приводу вказаних порушень. З наданої відповідачем копії пояснень [PERSON] вбачається, що позивачем викладені обставини щодо подій повідомлення працівниками ВОХР про їх припущення здійснення крадіжки дизельного пального на тепловозі та виклик працівників поліції, що не є письмовими поясненнями з приводу порушення трудової дисципліни, за яке було звільнено позивача. Крім того, з протоколу наради при начальнику локомотивного депо від 03.04.2019 вбачається, що перевірка стану паливної системи та визначення фактичних залишків дизельного пального на тепловозі проводилася за інформацією отриманої від працівників ВОХР, якими виявлено 14 каністр з дизельним пальним, а на протилежній стороні від каністр знаходився автомобіль марки ВАЗ, на задньому сидінні якого знаходилося 8 каністр та біля нього ще 2 каністри. Суду не надано доказів того, що до подій, пов`язаних з виявленням каністр з дизельним пальним причетний [PERSON] , а згідно протоколу наради матеріали перевірки по вказаному випадку надані до слідчого відділу національної поліції. Відповідних письмових пояснень з приводу обставин, викладених в протоколі наради при начальнику локомотивного депо від 03.04.2019 до застосування дисциплінарного стягнення від позивача не відбиралося, а доказів того, що [PERSON] відмовився їх надавати суду не представлено. Отже, представник відповідача не надав належних доказів, які б свідчили про вину в діях позивача та вказували на систематичність невиконання ним своїх функціональних обов`язків. Перевіряючи правильність накладення дисциплінарних стягнень, які враховані при звільненні позивача суд звертає увагу, що відповідачем було порушено встановлений порядок їх застосування. Так, з наданих представником відповідача матеріалів щодо притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності згідно наказу № 56/с від 14.05.2018 та наказу № 114/с від 16.10.2018 вбачається, що в порушення ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани від позивача також не відбиралися письмові пояснення з приводу порушення трудової дисципліни. Належних та допустимих доказів того, що позивач відмовився від дачі пояснень суду не надано, інформація, що міститься в наданих представником відповідача актах щодо відмови [PERSON] від дачі пояснень в судовому засіданні не доведена, доводи позивача про те, що письмові пояснення з приводу порушення трудової дисципліни у нього не відбиралися в судовому засіданні не спростовані. Крім того, заслуговують на уваги доводи позивача про те, що він був прийнятий на посаду машиніста електровоза, але до дисциплінарної відповідальності притягувався як машиніст тепловоза. Відповідно до положень п. 3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106, затвердженої наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 року № 876/ЦЗ, працівники локомотивних бригад повинні економно витрачати паливно-енергетичні ресурси, обтиральні та інші матеріали. Однак в судове засіданні представником відповідача не було надано посадову інструкцію машиніста, з якою ознайомлено його під підпис з визначенням кола обов`язків. 03.04.2019 на нараді при начальнику Мелітопольського локомотивного депо розглядалося питання щодо можливого відбору дизельного пального з тепловоза 2ТЕ1116-1154 працюючого на базі КМС-136 в період з 01.04.2019 02.04.2019 та паливовикористання локомотивних бригад у складі машиністів тепловозу [PERSON] , [PERSON] , помічниками машиністів тепловозу [PERSON] , [PERSON] та встановлено у тому числі, що 02.04.2019 о 22 год.30 хв. в.о. заступника начальника з експлуатації [PERSON] та машиніст інструктор локомотивних бригад [PERSON] провели перевірку тепловозу 2ТЕ116-1154 на території КМС-136 станції Федорівка. Комісія отримала розпорядження від керівництва локомотивного депо провести перевірку стану пломбування, фарбування паливної системи та визначити фактичні залишки дизельного пального на тепловозі. Локомотивна бригада у складі машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста тепловоза [PERSON] явкою о 15 год. по 126 км перегону Федорівка- Світлодолинське виконували господарчу роботу на тепловозі 2ТЕ116-1154 по заявці КМС -136, після закінчення роботи прибули поїздом № 8204 вагою 750т. 37 вісей на станцію Федорівка. Контрольним розрахунком машиніста-інструктора [PERSON] з урахуванням розшифрування швидкостемірної стрічки, можливих недоліків в роботі локомотиву, погодних умов та профілю колії, норма витрат склала 99 кг, фактичні витрати 144. Перевитрати склали 45 кг. 01.04.2019 локомотивна бригада у складі машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста тепловоза [PERSON] , явкою о 19 год. по станції Федорівка виконувала господарчу роботу на тепловозі 2ТЕ116-1154 по заявці КМС -136, після закінчення роботи прибули поїздом №4715 на станцію Мелітополь, зі станції Мелітополь на станцію Федорівка слідували поїздом № 4715 та після прибуття о 23:48 до 06:21тепловоз знаходився у гарячому стані. контрольним розрахунком машиніста-інструктора [PERSON] з урахуванням розшифрування швидкостемірної стрічки, можливих недоліків в роботі локомотиву, погодних умов та профілю колії, норма витрат склала 245 кг, фактичні витрати 399 кг. Перевитрати склали 154 кг. Крім того виявлено факт завищених витрат локомотивною бригадою у складі машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста тепловоза [PERSON] на тепловозі 2ТЕ116-1154, яка працювала з 31.03.2019 явкою о 21: здачею о 07:00 01.04.2019. Виконувала транспортування господарчого поїзду на дільниці Мелітополь-Стульневе № 8504 вагою 600т 64 вісей, Стульневе-Федорівка слідував п№ 4703. Контрольним розрахунком машиніста-інструктора [PERSON] з урахуванням розшифрування швидкостемірної стрічки, можливих недоліків в роботі локомотиву, погодних умов та профілю колії, норма витрат склала 657 кг, фактичні витрати 818 кг. Перевитрати склали 161 кг. Також було виявлено значна різниця витрат по секціях тепловоза у кількості 150 літрів або 40%, витрати по секції «А» склали 525 літрів, по секції «Б» 375 літрів. За наслідками виявлених порушень було складено протокол наради при начальнику Мелітопольського локомотивного депо від 03.04.2019 за результатами якого було прийнято рішення про розірвання трудового договору з машиністом тепловоза [PERSON] та зазначено про необхідність підготовки та направлення профспілковій організації Мелітопольського локомотивного депо подання про розірвання трудового договору з машиністом тепловоза [PERSON] . Але як встановлено в судовому засіданні розірвання трудового договору та звільнення позивача відбулось без згоди профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідне рішення профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо було отримано в ході розгляду справи. Згідно витягу з протоколу № 49 від 23.07.2019 року засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо не надано згоду на звільнення машиніста електровоза [PERSON] на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Вказане рішення мотивовано тим, що згідно Інструкції ЦТ-01026 п. 3.16 машиніст [PERSON] повинен був зробити запис виявлених зауважень в роботі локомотива до журналу ТУ -152 після виконання поїздки, але в той час, коли була передача зміни тепловоз почали перевіряти робітники воєнізованої охорони, перевірка тривала протягом години і локомотивна бригада не встигла зробити запис. Це порушення не є підставою для звільнення. Машиніст [PERSON] за записом в трудовій книжці є машиністом електровоза, але останнім часом маючи право управління тепловозом та 3-й клас машиніста тепловоза, працював машиністом тепловоза. Крім того, було встановлено, що за період з 2018 по 2019 р.р. у нього часто змінювалися помічники машиніста, в колоні №2, в якій працював [PERSON] змінювалися виконуючі обов`язки машиністів інструкторів локомотивних бригад, а останнім часом цю колону ніхто не очолював зовсім. Профспілковий комітет вважає, що до машиніста [PERSON] могли бути застосовані інші міри окрім звільнення, наприклад: повернути його на постійне місце роботи машиністом електровоза, зниження класу кваліфікації, призначення позачергових іспитів, навчання у школі передового досвіду, позбавлення премії, переведення на посаду помічника машиніста та інше. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Зі змісту протоколу засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо від 23.07.2019 року № 49 вбачається, що профкомом одноголосно не надано згоди на розірвання трудового договору з машиністом електровозу цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» [PERSON] на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. /а.с. 82-83/ Крім того, відповідач при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання [PERSON] трудових обов`язків, та не врахував положення ч. 3 ст.149 КЗпП України згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] почав свою трудову діяльність на Придніпровській залізниці з 1995 року, коли був прийнятий на посаду слюсаря по ремонту та працював до вступу до навчального закладу. Після отримання освіти в серпні 1996 року був прийнятий на посаду помічника машиніста та працював на підприємстві по час звільнення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є головою профспілки локомотивного депо. 03.04.2019, коли вона перебувала на лікарняному, їй подзвонив головний інженер та повідомив, що треба терміново зібрати профком для вирішення питання за поданням на звільнення. Вона відповіла, що терміново вирішувати це питання не будуть, оскільки адміністрація допускає порушення при звільненні, а потім робітники поновлюються на роботу в судовому порядку. Тому профком буде зібрано у встановлений законом строк та все ретельно перевірено. 04.04.2019 їй подзвонив її заступник та сказав, що в цей день йому вручили чотири подання, на звільнення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вимагали, щоб він поставив дату його отримання 03.04.2019. Але він вказав дійсну дату отримання 04.04.2019. 18.04.2019 був зібраний профком, але вирішили не виносити рішення оскільки 03.04.2019 цих осіб було звільнено з роботи. Після пред`явлення позову, на підставі ухвали суду, 23.07.2019 було зібрано профком для вирішення питання щодо звільнення вказаних осіб. Для прийняття рішення було витребувано від адміністрації протокол розбору, але його так і не надали. Профком одноголосно вирішив не надавати згоди на звільнення працівників, у тому числі і [PERSON] , мотивуючи це рішення тим, що не було надано доказів причетності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до крадіжки дизельного палива, в якій намагалися звинуватити останніх. Підстав для звільнення [PERSON] з посади не було. До нього можливо було застосувати інші заходи. Крім того, [PERSON] прийнятий на посаду машиніста електровозу, але притягувався до відповідальності як машиніст тепловозу. Отже, він міг продовжувати працювати машиністом електровозу. Працівникам локомотивної бригади дійсно встановлюють норми використання пального. Але ці норми не завжди відповідають фактичному витрачанню. Так, витрачання пального на одній ділянки дороги на різних локомотивах може мати різні показники. І це не залежить від машиніста. Так у більш нових локомотивах показники використання менше. Перевитрати пального не є підставою для звільнення працівника. [PERSON] працював в локомотивному депо багато часу, до роботи ставиться сумлінно, він не відноситься до машиністів у яких самий найвищий показник перевитрат пального. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив пояснення позивача щодо обставин, які мали місце 02.04.2019 під час здійснення перевірки витрат пального керівництвом локомотивного депо на ст. Федорівка, а також обставин за яких відбувалося звільнення позивача з порушенням вимог КЗпП України, та зазначив, що їх було звільнено 03.04.2019 після проведення наради при начальнику Мелітопольського локомотивного депо, на якій запропонували звільнитися за власним бажанням та звинуватили в крадіжки пального, до якої вони відношення не мали. Вони не погодилися, а через деякий час, цього ж дня, їм запропонували йти до відділу кадрів та видали не мотивований наказ про звільнення за ч.3 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, встановивши наведені вище обставини, на підставі оцінки сукупності доказів, суд дійшов висновку, що звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України не можна вважати законним, у зв`язку з чим є достатні правові підстави для скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення незаконно звільненого працівника на роботі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. \~ \~ \~ \~При визначенні середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (з послідуючими змінами), відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два повні календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації не менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно довідки відповідача про середню заробітну плату від 10.04.2019 середній місячний заробіток позивача складає: за годину 104,8 грн; за день 728,56 грн з понеділка по п`ятницю.; 520,40 грн субота; за тиждень 4163,20 грн; за місяць 17370,95 грн. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.04.2019 по 11.03.2020 в розмірі 196700 грн77 коп. з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів. Відповідно до ч.7 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з п.2,4 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, а також присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1536 грн 80 коп. згідно п. 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має бути визначений умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Із матеріалів справи вбачається, що 04 квітня 2019 року між позивачем та адвокатом Лапшиною А.І. було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до розрахунку наданих послуг загальна вартість послуг адвоката [PERSON] за надання правничої допомоги [PERSON] складає 6\~500 грн., яка фактично була сплачена позивачем, а тому підлягає стягненню на користь останнього з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved