Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернувся в особі представника до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по квартплаті та за комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 30 грудня 2015 року військовою частиною [NUMBER] було подано до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по квартирній платі та за комунальні послуги. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року (справа 175/5257/15-ц) заяву військової частини [NUMBER] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по квартирній платі та за комунальні послуги повернуто заявнику. Військовою частиною [NUMBER] було подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року апеляційну скаргу військової частини [NUMBER] задоволено частково. Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року (справа №175/5257/15-ц) у прийнятті заяви військової частини [NUMBER] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по квартирній платі та за комунальні послуги с громадянки [PERSON] відмовлено. Тому, позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження, зазначивши, що будинок, який знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська та закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною [NUMBER] за адресою [ADDRESS] зареєстрована та фактично проживає [PERSON] . 28.04.2007 року між військовою частиною [NUMBER] та [PERSON] укладено договір найму службового приміщення у будівлі [ADDRESS] . Відповідно до вищезазначеного договору, [PERSON] зобов`язалась щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги в касу військової частини [NUMBER] . Згідно довідки-витягу з особового рахунку заборгованість громадянки [PERSON] внаслідок не сплати у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги в період з червня 2014 року по листопад 2015рік становить 7670 грн. 54 коп. На сьогоднішній день заборгованість перед військовою частиною [NUMBER] - не погашена. У судове засідання сторони не з`явилися. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Представник позивача до початку судового засідання надав суду заяву згідно якої просив розглянути цивільну справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, ст.1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування житловим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строк внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату ї плату за комунальні послуги. Згідно ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо Відповідно до довідки з витягу будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію у будинку, який знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська та закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною [NUMBER] за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2007 року між військовою частиною [NUMBER] та [PERSON] укладено договір найму службового приміщення у будівлі [ADDRESS] . Відповідно до вищезазначеного договору, [PERSON] зобов`язалась щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги в касу військової частини [NUMBER] . Згідно довідки-витягу з особового рахунку, заборгованість відповідача внаслідок не сплати у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги в період з червня 2014 року по листопад 2015 рік становить 7670 грн. 54 коп. Відповідно до \~ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно п. 5 ч. 3ст. 20\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до яких власник або споживач, зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше. Відповідно до\~ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до\~ ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач в судове засідання не з`явився, доказів на підтвердження заперечень щодо позовних вимог не надав, а в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують порушення відповідачем умов оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, надані позивачем,\~а тому, вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по квартплаті та за комунальні послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 4\~статті 177 Цивільного процесуального кодексу України\~до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати судового збору встановлено\~Законом України «Про судовий збір». Відповідно до абзацу 4\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1762 гривень. В порядку пункту 1 частини 2\~статті 4 Закону України «Про судовий збір»,\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою розмір ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто за подання юридичною особою позову майнового характеру сума судового збору не може бути меншою 1762 грн.00 коп. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат судом встановлено, що позивачем не в повному обсязі сплачено витрати по сплаті судового збору у розмірі 1011 грн. 00 коп., хоча мав сплатити 1762 грн.00 коп., посилаючись на те, що позивачем раніше подавалася заяву про видачу судового наказу у задоволені якої було відмовлено, однак жодних підтверджень справляння зазначеної суми судового збору не надавалися, тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави недоплачену суму судового збору у розмірі 751 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 1762 грн.00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved