Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач понад півтора року не проживає, а тому згідно ст.71 ЖК України втратив право на користування даною житловою площею. Представник позивача Конкевич Т.П. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, а в подальшому в судове засідання не з'явилася, натомість подав суду заяву за змістом якої просила задовольнити вимоги позову, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку та враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, зокрема, акти про не проживання зареєстрованих осіб в гуртожитку Івано-Франківського СІЗО, які надані суду позивачем на обґрунтування позовних вимог, та інші письмові докази, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Івано-Франківський слідчий ізолятор Управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області є юридичною особо, місцезнаходження - [ADDRESS]. Серед інших осіб, у приміщенні гуртожитку по [ADDRESS] зареєстровано [PERSON], термін реєстрації - 08.02.2002р., кімната [NUMBER]. З актів житлової комісії Івано-Франківського слідчого ізолятора про непроживання зареєстрованих осіб у гуртожитку від 08.06.2012р. (а.с.6-7), 15.05.2013р. (а.с.8-9), 19.12.2013р. (а.с.10-11) вбачається, що [PERSON] не користується вказаним жилим приміщенням понад строки, передбачені ст.71 ЖК України, відомостей, передбачених п.п.1-7 ч.3 ст.71 ЖК України на адресу Івано-Франківського слідчого ізолятора не надходило. Адміністрація СІЗО неодноразово зверталась до відповідача щодо добровільного зняття з реєстрації за даним місцем проживання, що підтверджується наданими копіями листів (а.с.13-14) та списку поштових відправлень (а.с.12) Відповідно до ст. 71, 72 ЖК України у випадку відсутності наймачів більше 6 місяців, такі особи можуть бути у судовому порядку визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно п.11 даної Постанови, на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт тощо). Випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем понад шість місяців передбачено п.п.1-7 ч.3 ст.71 ЖК України, Як вбачається з наданих копій актів про непроживання зареєстрованих осіб, відомості про наявність підстав для збереження за відповідачем вказаного житлового приміщення за його відсутності понад установлений шестимісячний строк до Івано-Франківського СІЗО не надходили. Таким чином суд вважає, що [PERSON] втратив право на користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до ст.ст.10,11, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved