Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся 05.06.2014 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою, зареєстрованого 20.08.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №86. При цьому позивач посилався на те, що за час спільного життя між ними виявилась невідповідність характерів, істотна відмінність у поглядах на сімейне життя, було відсутнє взаєморозуміння. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивач не має наміру їх поновлювати. Він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивач повідомив, що від шлюбу мають чотирьох малолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], [INFO], та дочку - [PERSON], [INFO], котрі проживають з відповідачкою. Справу було направлено до Суворовського районного суду м.Одеси за підсудністю, ухвалою суду від 20.08.2014 року прийнято до провадження та ухвалою суду від 07.10.2014 року подружжю було надано строк на примирення у два місяця та два тижня. У судовому засіданні позивач, після наданого судом строку на примирення, наполягав на задоволенні заявленого позову, суду повідомив, що з відповідачкою фактично не проживають однією сім'єю понад рік. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу та вважала можливим його збереження, суду повідомила, що позивач працює у м.Одесі і постійно на вихідні знаходиться з нею та дітьми. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.08.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №86. Від спільного шлюбу сторони мають чотирьох малолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], [INFO], та дочку - [PERSON], [INFO], котрі проживають з відповідачкою. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і позивач не має наміру їх поновлювати, сім`я носить виключно формальний характер. Судом було вжито заходів щодо примирення подружжя у відповідності до вимог ст.111 СК України, однак після наданого строку для примирення позивач не змінив своїх намірів стосовно розірвання шлюбу. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, заява про розірвання шлюбу, з урахування терміну перебування справи в суді та його наполягання на вимогах після наданого строку на примирення, відповідає дійсному волевиявленню позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved