Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. На підставу своїх вимог спирається на те, що 22 жовтня 2000 року в м. Христинівка Черкаської області померла [PERSON], яка на час смерті постійно проживала в [INFO] разом з позивачем [PERSON]. Позивач є рідною племінницею [PERSON] по її батькові [PERSON], який помер 12.11.1989 року в м. Христинівка Черкаської області. За життя [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла [PERSON] належний їй будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Вікторівка, Маньківського району Черкаської області, а також речі домашнього вжитку та обіходу. Нещодавно позивачу стало відомо, що [PERSON] було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай), на території Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Оригінала правовстановлюючого документа у спадкоємця немає, знайшлася лише його копія. В подальшому, як виявилось, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), на імя [PERSON] було виготовлено та видано Вікторівською сільською радою Маньківського району Черкаської області Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧР №023557 від 15.07.2002 року. 08.06.2016 року позивач звернулася до Христинівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на належну покійній [PERSON] земельну ділянку. На заяву отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.06.2016 року, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на спадкове майно (земельну ділянку), належну покійній [PERSON] через відсутность оригіналу правовстановлюючого документа, а саме державного акта на право власності на землю, у звязку з тим, що державний акт був виданий після смерті власника земельної ділянки, та у звязку з тим, що заповіт було вчинено лише відносно житлового будинку. У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, немає можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Представник позивача звернувся до відділу Держгеокадастру у Маньківському районі про надання інформації щодо видачі сертифіката та державного акта на право власності на землю [PERSON], на що отримано відповідь листом від 05.07.2016 року №0-28-0.2-1569/15-16. Згідно даної інформації вбачається, що 01.07.1996 року на імя [PERSON] було видано Сертифікат серії ЧР №003002 на право на земельну частку (пай) розміром 1,98 в умовних кадастрових гектарах в адміністративних межах Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаській області. Також, 15.07.2002 року на імя [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю площею 2,87 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаській області серії ІІІ-ЧР №023557. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на Землю за № 156. Кадастровий номер земельної ділянки 7123181000:02:001:0156. Вартість земельної ділянки становить 77034 грн. Тобто, цим самим, на думку позивача підтверджується те, що земельна ділянка належить спадкодавцю [PERSON], на її імя виготовлено та видано державний акт на право власності на землю, однак, оскільки вона померла, внести відповідні зміни та отримати правовстановлюючий документ вже немає можливості, що виключає можливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку. У звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа було здійснено публікацію оголошення в газеті «Маньківська новини» про втрату Сертифіката на право на земельну частку (пай) та Державного акта на право власності на землю, до видачі якого спадкодавець не дожила, хоча право на землю вона мала та набула. За наявності таких обставин позивач позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, що змушує звертатись до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача до суду не зявилися, але в своїй позовній заяві просили справу слухати в їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник Вікторівської сільської ради, в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 22 жовтня 2000 року в м. Христинівка, Черкаської області у віці 88 років померла [PERSON], про що 24.10.2000 року в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис №150, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-СР №144001, виданим 24.10.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Христинівського районного управління юстиції Черкаської області. На час смерті [PERSON] постійно проживала в [INFO] разом з позивачем [PERSON], що підтверджується даними домової книги та довідкою виконкому Христинівської міської ради від 03.06.2016 року №24. Позивач є рідною племінницею [PERSON] по її батькові [PERSON], який помер 12.11.1989 року в м. Христинівка, Черкаської області. За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 12 січня 1981 року секретарем виконавчого комітету Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за №1, яким заповіла [PERSON] належний їй будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Вікторівка, Маньківського району Черкаської області, а також речі домашнього вжитку та обіходу. Нещодавно позивачу стало відомо, що [PERSON] було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай), на території Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Оригінала правовстановлюючого документа у спадкоємця немає, знайшлася лише його копія. В подальшому, як виявилось, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), на імя [PERSON] було виготовлено та видано Вікторівською сільською радою Маньківського району Черкаської області Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧР №023557 від 15.07.2002 року. 08.06.2016 року позивач звернулася до Христинівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на належну покійній [PERSON] земельну ділянку. На заяву отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.06.2016 року, мотивована тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа, а саме державного акта на право власності на землю, у звязку з тим, що державний акт був виданий після смерті власника земельної ділянки, та у звязку з тим, що заповіт було вчинено лише відносно житлового будинку. У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, немає можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Разом з тим, оскільки спадкоємець є рідною племінницею спадкодавця, вона має право на спадкування за законом відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України, оскільки її батько (рідний брат спадкодавця) помер раніше спадкодавця, ще 12.11.1989 року. За ч. 3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (Прикінцеві та перехідні положення ЦК України). Представник позивача звернувся до відділу Держгеокадастру у Маньківському районі про надання інформації щодо видачі сертифіката та державного акта на право власності на землю [PERSON], на що отримано відповідь листом від 05.07.2016 року №0-28-0.2-1569/15-16. Згідно даної інформації вбачається, що 01.07.1996 року на імя [PERSON] було видано Сертифікат серії ЧР №003002 на право на земельну частку (пай) розміром 1,98 в умовних кадастрових гектарах в адміністративних межах Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаській області. Також, 15.07.2002 року на імя [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю площею 2,87 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаській області серії ІІІ-ЧР №023557. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на Землю за № 156. Кадастровий номер земельної ділянки 7123181000:02:001:0156. Вартість земельної ділянки становить 77034 грн. Земельна ділянка належить спадкодавцю [PERSON], на її імя виготовлено та видано державний акт на право власності на землю, однак, оскільки вона померла, внести відповідні зміни та отримати правовстановлюючий документ вже немає можливості, що виключає можливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку. У звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа було здійснено публікацію оголошення в газеті «Маньківська новини» про втрату Сертифіката на право на земельну частку (пай) та Державного акта на право власності на землю, до видачі якого спадкодавець не дожила, хоча право на землю вона мала та набула. Відповідно до п. 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~ № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві\~юстиції України\~22 лютого 2012 року\~за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012 року\~ №296/5, зареєстрованого в Міністерстві\~юстиції України\~22 лютого 2012 року\~за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться, зокрема, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Видача свідоцтва про право на спадщину проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі розяснення: Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Частина 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved