Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому вказав, що він є власником двох земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею 0,0302 га яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для розміщення торгівельно-готельного комплексу, кадастровий номер 2320355400:01:002:0255, та земельної ділянки площею 0,0922 га яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для розміщення торгівельно-готельного комплексу, кадастровий номер 2320355400:01:002:0246. Суміжним землекористувачем є [PERSON] яка є власником земельної ділянки площею 0,0793 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для розміщення торгівельно-готельного комплексу, кадастровий номер земельної ділянки - 2320355400:01:002:0243 відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна від 30 серпня 2013 року. В травні 2016 року відповідачем [PERSON] незаконно на належних позивачу на праві власності земельних ділянках побудований металевий паркан, що позбавило позивача можливості вільно користуватися своєю власністю. 25 січня 2018 року на адресу відповідача був направлений лист з вимогою усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками шляхом знесення незаконно встановленого паркану. У відповідь відповідач надіслав на позивачу вимогу повідомлення від 07 лютого 2018 року, де зазначив, що саме позивач чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою. 15 травня 2018 року за письмовою заявою [PERSON] була проведена земельно-технічна експертиза № 2384 від 04 червня 2018 року відповідно до якої встановлено, що частина земельної ділянки S-1 площею 45,73 кв.м. з земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01:002:0246 знаходиться за металевим парканом - довжиною 1,81 м. та 19,01 м., та частина земельної ділянки S-2 площею 23,32 кв.м. з земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01:002:0255, знаходиться за металевим парканом - довжиною 3,11 м. та 3,47 м. В зв?язку з чим позивач просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельними ділянками за адресою [ADDRESS] з кадастровими номерами 2320355400:01:002:0246 та 2320355400:01:002:0255 шляхом перенесення збудованого металевого паркану з частини земельної ділянки S-1 площею 45,73 кв.м. земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01:002:0246 довжиною 1,81 м. та 19,01 м., та з частина земельної ділянки S-2 площею 23,32 кв.м. земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01:002:0255, довжиною 3,11 м. та 3,47 м. В судове засідання позивач [PERSON] не з?явився. Представник позивача адвокат Карягін П.І. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] повторно не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, представник надіслала на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи з причин участі її у судовому засіданні в іншій справі, доказів, щодо поважності причин неявки суду не надала. За клопотанням відповідача по справі ухвалою суду від 08 квітня 2019 року було призначено земельну-технічну експертизу. Відповідно до клопотання експерта для виконання судової земельно-технічної експертизи просив надати схему з розташуванням на ній земельних ділянок позивача та відповідача з нанесенням будівель та споруд. Ухвалою суду від 15 липня 2019 року було поновлено провадження по справі. З 15 липня 2020 року відповідач та її представник, жодного разу не з`явились в судові засідання по слуханню справи, надіславши на адресу суду 4 заяви про відкладення розгляду справи не надавши доказів, щодо поважності причин неявки. За таких обставин вказані дії відповідача та її представника, суд визнає, як зловживання процесуальними правами, спрямованими на безпідставне затягування розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та її представника та вирішити справу на підставі наявній в них доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником двох земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею 0,0302 га яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для розміщення торгівельно-готельного комплексу, кадастровий номер 2320355400:01:002:0255, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЕ №269657 від 05 листопада 2007 року (а.с. 9-10) та земельної ділянки площею 0,0922 га яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для розміщення торгівельно-готельного комплексу, кадастровий номер 2320355400:01:002:0246, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЕ №269658 від 05 листопада 2007 року (а.с. 11-12). Відповідач [PERSON] є суміжним землекористувачем, власником земельної ділянки площею 0,0793 га яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для розміщення торгівельно-готельного комплексу, кадастровий номер земельної ділянки - 2320355400:01:002:0243 відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна від 30 серпня 2013 року. Вказані обставини визнаються учасниками справи та не підлягають доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України. З дослідженого в судовому засіданні висновку земельно-технічної експертизи № 2384 від 04 червня 2018 року вбачається, що частина земельної ділянки S-1 площею 45,73 кв.м. з земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01:002:0246, знаходиться за металевим парканом - довжиною 1,81 м. та 19,01 м., та частина земельної ділянки S-2 площею 23,32 кв.м. з земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01:002:0255, знаходиться за металевим парканом - довжиною 3,11 м. та 3,47 м. Таким чином, наявні докази, щодо порушення цивільних прав, як власника земельних ділянок кадастровий номер 2320355400:01:002:0246 та 2320355400:01:002:0255 у здійснені права користування зважаючи на наявність на них металевого паркану відповідачки. Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем в судовому засіданні надано не було. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства Частиною 1 статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 391 ЦК України порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. Г ч. 1ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а згідно п. Е - дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Згідно ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Також необхідно зазначити, що відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України). Способи захисту прав на земельні ділянки визначені законодавством устатті 152 ЗК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16,386,391 ЦК України. Відповідно дост.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Приписами статті 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Згідно з Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (абз.2 п.33). Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п.34). Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідачем [PERSON] порушено права позивача на користування належними йому на праві власності земельними ділянками, тому суд вважає за необхідне відновити порушене право позивача, шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача перенести збудований металевий паркан. За таких обставин, вимоги позивача є законними обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved