Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 164г від 14.02.2008 року в розмірі 92 587,90 грн. та стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що згідно зазначеного договору про іпотечний кредит відповідач [PERSON] отримав в позивача кредитні кошти в сумі 150 000 гривень з терміном погашення до 13.02.2018 року та зобов'язався проводити погашення кредиту щомісячно і сплачувати відсотки за користування кредитом в строки, встановлені графіком погашення кредиту в Додатку №1 до кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів, визначених умовами кредитного договору, відповідач [PERSON] станом на 01.07.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 92587,90 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Просив суд відмовити в його задоволенні, в подальшому подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть від 29 серпня 2011 року, відповідач [PERSON] помер 26 серпня 2011 (а.с.82). В судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після смерті відповідача не заводилась, що не заперечувалось представником позивача, та відповідачем [PERSON] Вимог до спадкоємців позивачем на даний час не заявлено, однак у позивача є право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка утворилась за життя [PERSON] до його спадкоємців. Провадження у справі в частині вимог до [PERSON] закрито. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. 14.02.2008 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали іпотечний Кредитний договір №164г за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредитні кошти в розмірі 150 000 грн. для придбання останнім у власність нерухомість і зобов'язався повернути кредит до 13.02.2018 року. Умовами п. 2.2. договору про надання іпотечного кредиту встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 16%. На забезпечення умов виконання кредитного договору № 164г з [PERSON] було укладено Договір поруки № 164г/1 від 14.02.2008 року. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] систематично порушував строки сплати кредиту, внаслідок чого станом на 01.07.2015 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом 92587.90 грн. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть від 29 серпня 2011 року, відповідач [PERSON] помер 26 серпня 2011 року. В судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після смерті відповідача не заводилась, що не заперечувалось представником позивача, та відповідачем [PERSON] Вимог до спадкоємців позивачем на даний час не заявлено, однак судом роз'яснено позивачу його право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка утворилась за життя [PERSON] до його спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язань за договором про надання іпотечного кредиту №164г від 14.00.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] 14.02.2008 року укладено договір поруки №164г/1, згідно якого поручитель, поручається за виконання Боржником умов Кредитного договору власними коштами. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідач стверджує, що порука припинена з тих підстав, що 07 жовтня 2008 року було підписано додаткову угоду №1 про внесення змін до кредитного договору №164г від 14.02.2008 року, зокрема про збільшення відсоткової ставки за кредитом. В судовому засіданні відповідач [PERSON] ствердив, що до моменту отримання позовної заяви, йому про це не було відомо і згоди на таке збільшення відсоткової ставки як поручитель він не давав. Відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Боржник за основним зобов'язанням помер, спадкоємців чи правонаступників на даний час не встановлено. Крім того, позивачем збільшено відсоткову ставку з 14.02.2008 року (як вбачається із позовної заяви), однак доказів того, що поручитель давав свою згоду на збільшення відсоткової ставки позивачем суду не надано. Отже, порука є також припиненою у зв'язку із зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з поручителя заборгованості за договором про надання споживчого кредиту є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 554, 559, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed