Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа [PERSON] про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CM-SME706/140/2008.Згідно з Кредитним договором Банк надав [PERSON] кредит в сумі 656 000 гривен. Також, 21 квітня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки за № PM-SME 706/140/2008, за умовами якого [PERSON] з метою забезпечення належного виконання зобов»язань за Кредитним договором № CM-SME706/140/2008 передав ПАТ «ОТП Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення підвальної частини [ADDRESS]. 18 березеня 2011 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № CM-SME706/140/2008 від 21 квітня 2007 року. Також, 18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № PM-SME 706/140/2008, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» передало TOB «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором іпотеки № PM-SME 706/140/2008. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором № CM-SME706/140/2008 від 21 квітня 2008 року та договором іпотеки № PM-SME 706/140/2008 від 21 квітня 2008 року. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється Відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку Платежів (додаток №1 до Кредитного договору). Але, в зв'язку з тим, що [PERSON] з 03 жовтня 2008 року свої зобов»язання за кредитним договором належиним чином не виконував, у нього виникла заборгованність, що наразі скаладає: за тілом кредиту - 637 777,75 грн, заборгованність повідсоткам за користування коштами - 86 784,42 грн, заборгованість за пенею - 2 644 651,92 грн. В зв»язку із неналежним виконаням [PERSON] своїх зобов»язань за кредитним договором 25 червня 2006 року ПН ДМНО [PERSON] був вчинений виконавчий напис на договорі іпотеки від 21 квітня 2008 року, за яким було запропоновано звернути стягнення на нежитові приміщення підвальної чатини [ADDRESS]. За заявою стягувача TOB «ОТП Факторинг Україна» від 29 жовтня 2012 року державним виконавцем Мирною Т.В. було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису. Після закінчення строку на добвільне виконання рішення майно, що є предметом застави, було описано та арештовано, та 14.03.2013 року були проведені перші торги. В звязку із відсутністю покупців 12 червня 2013 року відбулися другі торги з реалізації майна, що є предметом іпотеки. Другі торги також не відбулися в зв»язку із відсутністю покупців. Оскільки, відповідно до статті 1 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 р. N 3795-VI цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно із статтею 2 «Прикінцевих положень» цього ж закону дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. З урахуванням принципу незворотності дії у часі законів та інших нормативно- правових актів, закріпленого частиною 1 статті 58 Конституції України, зміни, внесені до частини 2 статті 49 Закону України «Про іпотеку» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 р. N 3795-VI, якими введено можливість продажу предмета іпотеки з третіх торгів, - не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, що складалися між учасниками судового спору у даній справі, які виникли до зазначених змін. Відтак, проведення третіх прилюдних торгів з реалізації предмету іпотеки можливе лише у випадку, коли кредитний договір, в забезпечення якого укладено договір іпотеки, був укладений до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 р. N 3795-VI. Врахувучи вищевикладене, аби уникнути проведення торгів з порушенням вимог закону та ризиків, пов»язаних з оскарженням торгів, 28 травня 2013 року представником стягувача TOB «ОТП Факторинг Україна» було подано заяву про повернення виконавчого напису без виконання. 11 вересня 2013 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій було виділено в окреме провадження та постановою державного виконавця від 11 вересня 2013 року на все майно [PERSON], і в тому числі на предмет іпотеки був накладений арешт, в зв'язку з вищевикладеним, позивач просить зняти арешт з майна - нежитлових приміщеннь підвальної частини [ADDRESS], що був накладений постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юситції Мирної Т.В. від 11 вересня 2013 року, винесеної в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] виконавчого збору,судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, повідомила суду, що є всі підстави, зняти накладений арешт. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, повідомила, що державний виконавець під час виконавчого провадження і після його закриття діяла відповідно до вимог чинного законодавства, і наразі відсутні підстави для зняття арешту зі спірного майна, так як [PERSON] не оплатив виконавчий збір, сума, якого є значимою. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, надав до суду заяву, де просить розглядати справу за його відсутності. Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Наразі, розмір заборгованності [PERSON] перед TOB «ОТП Факторинг Україна» скалає 2 795 214 (два мільйони сімсот девяносто п»ять тисяч двісті чотирнадцять гривень), а вартість предмету іпотеки складає 306 900 (триста шість тисяч девятсот гривень). Відповідно до п. 6.2 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку несплати боржником будь-якої сумми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому поряку, як встановлено в кредитному договорі. TOB «ОТП Факторинг Україна» обрало спосіб захисту порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в порядку ,передбаченому п. 6.4.1 Договору іпотеки. Відповідно до п. 6.4.1. іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу. Але, такий продаж здійснити не має можливості, оскільки відповідно до п. 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерстава юстції України від 22.02.2012 року за № 296/5, при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження » особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позивач не надав відповідних доказів неправомірності накладеного арешту, та підстав для його скасування. Натомість представник відповідача зазначила, що суму судового збору [PERSON] не оплатив, сума даного збору є великою, несплата даного збору, може привести до недоотримання коштів державним бюджетом. На підставі Закону України « Про іпотеку», Закону України « Про виконавче провадження», ст. 572 ЦК України,

Outcome: dismissed