Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року він зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 20 839,14 доларів США на термін до 30 вересня 2018 року, а той, у свою чергу, повернути такий та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені договором. Так, для\~ погашення\~ заборгованості за кредитом [PERSON] щомісяця у визначений період зобов`язався надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для сплати тіла кредиту, відсотків, комісії та інших витрат, а у разі порушення зобов`язань також погасити заборгованість по відсотках за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нарахованих від суми непогашеної в строк заборгованості. Разом з цим, відповідач у порушення умов кредитного договору та ст. 509, 526, 1054 ЦК України свої зобов`язання не виконав, а саме несвоєчасно надавав банку грошові кошти для погашення кредиту, відсотків, комісії та інших витрат, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 10 червня 2015 року склала 58 735,24 долари США, що за курсом 21,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від\~ 10\~ червня 2015\~ року\~ складає\~ 1 242 837,64 грн.,\~ з\~ якої: 19 057,56 доларів США заборгованість за кредитом, 9 879,53 долари США заборгованість по процентах\~ за\~ користування кредитом, 3 681,04 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом, 23 308,94 долари США заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,81\~ долар\~ США штраф (фіксована частина) та 2 796,35 доларів США штраф (процентна складова), тому просить позов задовольнити. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено заочне рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року у справі №298/675/15-ц скасовано та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. На підставі розпорядження в.о. голови Великоберезнянського районного суду №298/675/15-ц від 24 січня 2019 року у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду даної справи після закінчення повноважень щодо здійснення правосуддя у головуючого судді, таку передано на розгляд Перечинського районного суду як суду, найбільш територіального наближеного. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2019 року головуючим у справі визначено суддю Ганька І.І. Ухвалою Перечинського районного суду від 02 жовтня 2019 року клопотання представника [PERSON] адвоката Бачинської А.В. задоволено частково визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, а саме відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. Ухвалою цього ж суду від 17 грудня 2019 року за клопотанням представника відповідача призначено судово-економічну експертизу, провадження у справі на час проведення такої зупинено. Ухвалою судді від 16 липня 2020 року провадження у справі поновлено, ухвалу суду від 17 грудня 2019 року скасовано та призначено підготовче судове засідання. Підставою для постановлення вказаної ухвали стало надходження до суду повідомлення Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №9019 від 06 липня 2020 року про залишення без виконання ухвали суду від 17 грудня 2019 року та повернення матеріалів цивільної справи, оскільки станом на 06 липня 2020 року клопотання експерта про витребування додаткових матеріалів незадоволене і рахунок вартості проведення експертизи відповідачем [PERSON] не сплачений. Ухвалою суду від 06 листопада 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. У останній мотивувала свою позицію тим, що 30 вересня 2008 року сторони уклали кредитний договір № MKL6GA0000000032, згідно якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 20 839,14 доларів США на термін до 30 вересня 2018 року, а відповідач повернути такий кредит та сплатити відсотки за користування ним у строки і в порядку, встановлені договором, тобто шляхом сплати кредитодавцю щомісяця грошових коштів (щомісячного платежу). Так, позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, тоді як [PERSON] такі порушив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами не надавав, що відображено у розрахунку заборгованості. Зокрема, через порушення зобов`язань щодо повернення чергової частини у позивача\~ відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України виникло право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У підтвердження своїх вимог банк надав всі необхідні докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних зобов`язань. У той же час, [PERSON] доказів у спростування вказаного не надано, його доводи є надуманими, оскільки 13 жовтня 2015 року Апеляційний суд Закарпатської області у справі №298/298/13-ц встановив, що вищезазначені докази є належними, більше того, клієнт підписання кредитного договору визнав. Крім цього, банком до матеріалів справи додано виписку з банківського рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом та містить інформацію про рух коштів відповідача, зокрема всі проведені ним операції. Розрахунок заборгованості є інформаційним документом з обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди та відображає стан нарахувань у певні періоди. Також банком надано меморіальний ордер для підтвердження проведення операцій за кредитним договором, а саме видачі кредитних коштів. Відповідно до кредитного договору № MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі 20 839,15 доларів США, з них 20 000 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, 600 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, 141,54 долари США та 97,61 долар США для сплати страхового платежу. При цьому, пунктом 8.1 кредитного договору обумовлені всі істотні умови, п. 8.4 договору передбачена пеня в розмірі 0,15 %, п. 6.4 штраф у розмірі 250 грн. (що становить 11,81 долар США)+5% від суми позову. Також сторони у договорі дійшли згоди щодо порядку нарахування відсотків. Що стосується позовної давності, то строк виконання зобов`язань спливає 30 вересня 2018 року, а позивач звернувся до суду із позовом у 2015 році, тобто до спливу строків, визначених ст. 261 ЦК України. Аналогічною є ситуація і із застосуванням позовної давності до позовних вимог до стягнення пені, оскільки порушення зобов`язання триває. Крім цього, випискою по рахунку відповідача зафіксовано, що останній деякий час належним чином виконував свої зобов`язання, що свідчить про його обізнаність із умовами договору та визнання таких. Враховуючи наведене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бачинська А.В. у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили. У ході розгляду справи відповідач подав заперечення, у яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свою позицію мотивував тим, що під час підписання договору між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в особі керуючого Ужгородського центрального відділення Закарпатського РУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» Кисиличина С.В. було обумовлено процентну ставку за користування\~ кредитом у розмірі 15 % річних. Однак, після підписання кредитного договору № MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року він виявив, що у додатку № 1 до такого та договорі іпотеки № 1845 від 30 вересня 2008 року зазначена процентна ставка 21 % річних, чим, вважає, позивач ввів його в оману. Крім цього, розрахунки заборгованості, надані позивачем, не відповідають дійсності, зокрема, нарахування пені в іноземній валюті не відповідає чинному законодавству, так як така може розраховуватися лише у грошовій одиниці України (гривні). Також представник позивача адвокат Бачинська А.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що із пред`явленим до суду позовом АТ КБ «ПриватБанк» не погоджуються, вважають його необґрунтованим як з підстав, викладених у запереченнях позивача, так і виходячи з наступного. Позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» не містить дату виникнення у банка права на позов, тобто вказівку на момент, коли відповідач допустив порушення свого зобов`язання. При цьому, 10 серпня 2011 року позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про повернення кредиту у повному обсязі разом з нарахованими процентами, комісією та штрафними санкціями в тижневий термін з дати отримання повідомлення. Разом з цим, із даним позовом про стягнення заборгованості банк звернувся тільки 10 липня 2015 року, тобто майже через чотири роки. Відтак при наявності законних підстав для стягнення суми заборгованості по кредиту, до правовідносин підлягає застосуванню трирічний і скорочений строк позовної давності вимоги про стягнення заборгованості не можуть бути задоволені з огляду на положення ст. 257, 258 ЦК України. Підлягає врахуванню судом і те, що згідно розрахунку заборгованості станом на 02 червня 2009 року за відповідачем рахувалася заборгованість 27,03 (валюта боргу не зазначена), відтак враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 на позивача покладається обов`язок довести право на позов по кожному черговому платежу. Такі докази суду не надані. Беручи до уваги, що позовна давність сплила до основної вимоги, тому вона підлягає застосуванню і до додаткових вимог, зокрема щодо стягнення з відповідача штрафу та пені. Крім цього, матеріали справи не містять доказів у підтвердження доводів позивача, що [PERSON] було видано кредит у доларах США в сумі 23 000. Так, ордер розпорядження, будучи одностороннім внутрішнім банківським документом, містить розпорядження службових осіб банку (підтвердження повноважень яких у матеріалах справи відсутні) здійснити наступну банківську проводку: «Дт: 22034057309469 Кт: Каса; Сума: 20 000,00 USD», однак підпис відповідача у вказаному документі відсутній. Більше того, зазначена сума не співпадає із сумою, яку банк зобов`язався видати [PERSON] по кредитному договору №MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року (23 230,65 доларів США), та із графою «Сальдо поточне», запис за 30 вересня 2018 року у розрахунку заборгованості (20 839,14), а у матеріалах відсутній висновок спеціаліста чи судового експерта, який тлумачить вказані бухгалтерські проводки. Що стосується вимог про стягнення неустойки, то у задоволенні таких просить відмовити, так як умовами договору нарахування пені та штрафу у валюті не передбачено. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № MKL6GA0000000032, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 23 230,65 доларів США на наступні цілі: 1) 20 839,15 доларів США, з яких 20 000 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу; 600 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 141,54 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту; 97,61 долар США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік кредиту; 2) 2 391,50 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,64 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору, на строк з 30 вересня 2008 року по 30 вересня 2018 року з періодом сплати з 25 по 30 число кожного місяця щомісячного платежу у сумі 415,61 долар США згідно графіку погашення кредиту. Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору річна процентна ставка на залишок кредиту становить 15 %, реальна процентна ставка 21 % (Т. 1 а. с. 8-13, 242-246). Згідно п. 2.1.3 вказаного договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Банк за наявності вільних коштів здійснює перерахування кредитних коштів у випадку не пред`явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає банку: одержати з каси банку суму іноземної валюти готівкою, необхідну для сплати чергового страхового платежу; здійснити продаж у касі банку готівкою іноземної валюти за курсом купівлі банку даної іноземної валюти, встановленому на день виконання даного доручення; отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку пред`явлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати. Даний пункт договору виконується лише у випадках укладання договору іпотеки згідно п. 1.3 даного договору або пред`явлення банком вимог, пов`язаних з особистим страхуванням позичальника. Відповідно до п. 2.2.7 кредитного договору № MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року у випадку не подання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів на погодженим з банком договорам страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту згідно п. 2.1.3 даного договору. Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу і сплату відсотків за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. Також встановлено, що відповідно до п. 8.3 кредитного договору №MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року забезпеченням виконання позичальником зобов`язань виступає іпотека будинку [ADDRESS] , загальною площею 120,60 кв. м (Т. 1 а. с. 8-10, 53-65). Крім цього встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, а саме не проводив щомісячні платежі для погашення заборгованості, у зв`язку з чим у такого станом на 10 червня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 58 735,23 долари США (що за курсом НБУ станом на 10 червня 2015 року складає 1 242 837,64 грн.), з яких 19 057,56 доларів США заборгованість за кредитом; 9 879,53 долари США заборгованість за відсотками; 3 681,04 долари США заборгованість за комісією; 23 308,94 долари США заборгованість по пені; 11,81 долар США\~ \~ штраф\~ (фіксована частина) та 2 796,35 доларів США штраф (відсоток від суми заборгованості) (Т. 1 а. с. 3-7). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. 2.2. кредитного договору № MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, зазначені в п. 8.1 даного договору, сплатити банку відсотки за користування кредитом та винагороду відповідно до п. 8.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2. та 7.2 даного договору. Відповідно до п. 2.2.10 цього договору позичальник зобов`язується при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3. договору, достроково погасити заборгованість перед банком у повному обсязі. Згідно п. 2.3.7 кредитного договору № MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 8.1, 8.1.1, 8.1.2 договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3, зокрема при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору (Т. 1 а. с. 8-10). Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією є обґрунтованою. Що стосується стягнення пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору № MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року, а саме пунктом 5.1 передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 договору за кожен день прострочки. При цьому, відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до 8.4 договору при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. У той же час, згідно з пунктом 5.3 кредитного договору № MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову. Відповідно до п. 5.4 вказаного договору нарахування неустойки за кожен випадок прострочення зобов`язань, передбачений п. 5.1, 5.2., 5.3, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне бути виконане позичальником (Т. 1 а. с. 8-10). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 761/32393/14-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по штрафах у розмірі та валюті, визначених сторонами у кредитному договорі, а саме 250 грн. штраф (фіксована частина), 62 141 грн. 88 коп. штраф (процентна складова) (5% х 58 735,24 долари США х 21,16 грн.), тоді як пеня з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення стягненню з [PERSON] не підлягає. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 89 цього Кодексу суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що досліджені у ході розгляду справи докази у сукупності є достатніми для того, щоб дійти висновку про доведення позивачем обставин щодо наявності заборгованості [PERSON] за кредитним\~ договором\~ № MKL6GA0000000032\~ від\~ 30\~ вересня\~\~ 2008\~\~ року\~ у розмірі 32 618,13 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на\~ 10\~ червня\~ 2015\~ року\~ становить\~ 690 502,95\~ грн.,\~ з\~ яких\~ 19 057,56\~ доларів\~ США (403 435,19 грн.) заборгованість за кредитом, 9 879,53 долари США (209 142,73 грн.) заборгованість за відсотками, 3 681,04 долари США (77 925,04 грн.) заборгованість з комісії; а також 250 грн. штраф (фіксована частина) та 62 141,88 грн. штраф (процентна складова). Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності, то суд враховує наступне. Як вбачається із відзиву на позовну заяву, адвокат Бачинська А.В. посилається на те, що 10 серпня 2011 року позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про повернення кредиту разом з нарахованими процентами, комісією та штрафними санкціями в тижневий термін з дати її отримання. Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до [PERSON] 06 липня\~ 2015 року (Т. 1 а. с. 20). Відповідно до п. 5.5 кредитного договору № MKL6GA0000000032 від 30 вересня 2008 року терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) за даним договором встановлюють сторонами тривалістю 5 років (Т. 1 а. с. 8-10). Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визначений сторонами кредитного договору термін позовної давності у п`ять років на час звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду не сплив, відтак підстави для застосування позовної давності відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 3 654 грн. судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (60,58 % від ціни позову), з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 213,59 грн. (3 654 грн. х 60,58 %) судового збору.

Outcome: partial