Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач заявив позов до відповідача про розірвання договору підряду та повернення залишків невикористаного майна, посилаючись на те, що [PERSON] від імені релігійної громади Свято-Успенської церкви МП с. Біла, у квітні 2012 року уклала усну угоду з [PERSON] про виготовлення ним металевих решіток на вікна та для храму. На виконання вказаних робіт 13.04.2012 року релігійною громадою було закуплено металу на загальну суму 7898 гривень. У травні 2012 року на вимогу відповідача було докуплено металевий квадрат - 12 довжиною 70 м. на суму 725 гривень 90 копійок. У червні 2012 року придбано аналогічний квадрат - 12 довжиною 144,72 м. на суму 1345гривень 90 копійок. А 12.07.2012 року додатково придбано металевого матеріалу у складі: профтруб 40х40 довжиною 15,16 м. за 300 гривень 17 копійок, 30х20 довжиною 12,12 м. за 150 гривень 29 копійок, 15х15 довжиною 30,030 м. вартістю 242 гривні 24 копійки, 20х20, довжиною 50,69 м., вартістю 496 гривень 76 копійок, 4 профлисти вартістю 356 гривень, що становить у сукупності 1565 гривень 31 копійку та підтверджується квитанціями і видатковими накладними. За роботу [PERSON] передана оплата у сумі 6500 гривень. 01.03.2013 року з відповідачем погоджено виготовлення воріт для храму, для чого придбано металу на суму - 3912 гривень 97 копійок. Ціна виконання вказаної роботи передбачалась у сумі 10000 гривень, з яких 4000 гривень складали витрати підрядника на кований матеріал, а 6000 гривень плата за виконану роботу. Вказана робота мала бути виконана до Нового року, проте відповідач, посилаючись на зайнятість та складність поставленого завдання, не виконав повністю взятого на себе зобов'язання до тепер, (робота виконана лише на 54,88%). Незважаючи на це, загалом за виконання цієї роботи йому було сплачено 5500 гривень. З наданих 4000 гривень на придбання кованих елементів згідно з прайсом спочатку, та в подальшому використано - 1699 гривень, решта самовільно відібрана відповідачем, як він стверджує, в фонд заробітної плати за художній характер роботи. Проте, згідно з домовленістю, між замовником та підрядником було чітко розподілений цільовий характер виділених коштів. Так, вказані 4000 гривень призначені саме як витрати підрядника на матеріал для належного виконання роботи. Підстав для зміни мети передачі зазначеної суми не було, адже предмет договору становить виготовленні конкретних виробів: ґрат, козирка та воріт, а про художній характер вказаних виробів мови не йшлося. Позивач вважає, що з боку відповідача вбачається одностороння зміна умов договору, зумовлена недобросовісними мотивами, що не може призвести до настання бажаних ним правових наслідків у формі зміни структури ціни робіт в бік завищення оплати за виконану роботу. Після проведення перерахунку щодо визначення співвідношення закупленого та фактично використаного металу під час виготовлення обумовлених договором підряду предметів, зміст якого відображений в Акті обміру використаного матеріалу, було встановлено, що відповідачем не повернено металевого матеріалу за виготовлення ґрат та козирка - 4515 гривень, воріт - 1791 гривня 12 копійок, а також кованих елементів на ворота - 2301 гривня, тобто в сумі - 8607 гривень 12 копійок. З цих підстав позивачем 08.04.2014 року до Ямпільського РВ УМВС було подано заяву про перевірку дій відповідача на предмет наявності в них ознак шахрайства (с.190 КК України). За результатами перевірки 15.04.2014 року був складених висновок про те, що в діях відповідача не виявлено ознак шахрайства. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить розірвати договір підряду, зобов'язати [PERSON] повернути матеріал, не використаний під час виконання підрядних робіт, та стягнути із відповідача судові витрати. В ході судового розгляду представник позивача [PERSON] позов підтримала та уточнила свої позовні вимоги, про що надала остаточну заяву (а.с.210-213), в якій відобразила детальний розрахунок невикористаного металу та з урахуванням матеріалу відповідача, який був використаний в роботі (профтруба, полоса та круг), просила зобов'язати відповідача повернути матеріал, не використаний під час виконання підрядних робіт, а саме - метал та литі (ковані) елементи - квадрат 12 - 340,02 м.п., круг 10 - 78,85 м.п., профтруба 15х15- 30,3 м.п., профтруба 20х20 - 43,17 м.п., профтруба 20х30 - 168,29 м.п., профтруба 30х30 - 28,38 м.п., профтруба 40х40 - 32,33 м.п., полоса 30х4 - 39,24 м.п. Декор лист 3а (№47а) 24 шт.х12=432 гривні, декор «Куля» діам. 20 (№ 34) 200х2=400 гривень, декор «Куля» діам. 50 (№33) 30х5=150 гривень, декор лист 3 (№47) 24х12,50=300 гривень, декор лист 1 (№45, №3а) 50х6=300 гривень, декор лист 2 (№)46, 65х10=650 гривень. Всього на загальну суму 2232 гривні по цінах на той час. Залишок метала нарахований без урахування технічних відходів, які можуть складати від 1,5 до 10 відсотків відповідно до експертизи, вирішення цього питання представник позивача просить вирішити на розсуд суду. Також пояснила, що договір із відповідачем було укладено в квітні 2012 року, виготовлені відповідачем ворота були встановлені в квітні 2013 року. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Вітвіцький О.Ю. позов не визнав, заперечував його тим, що відповідач не укладав договору підряду із позивачем, а лише виготовляв ковані вироби для церкви на прохання священнослужителя. Відповідачу були надані необхідні матеріали для використання в роботі. Відповідачем був використаний весь матеріал, навіть деякі речі він доповнював власним матеріалом. Також зазначив, що в квітні 2012 року [PERSON] не була уповноважена Релігійною громадою Свято-Успенської церкви МП с. Біла Ямпільського району Вінницької області. Відповідач визнає, що між ним і позивачем була укладена домовленість на виконання робіт, договору підряду не укладалося. Представник відповідача вважає, що не може бути розірваний договір, який не укладався. Також зазначив, що накладні, які представник позивача додала до позовної заяви, не можна враховувати, так як відсутні відомості про те, хто купував матеріал на виконання робіт, та куди вказані матеріали використовувалися, відсутні докази про кількість переданого відповідачу матеріалу. Невикористаного матеріалу у нього не залишилося, залишилися лише відходи. З підрахунками представника позивача щодо використаного матеріалу відповідач повністю не погоджується. Представник відповідача зазначив, що при цих підрахунках не було враховано задні ворота, арки і дві хвіртки, які відповідач також виготовляв для церкви із металу. Також представник відповідача зазначив, що вартість виконаних відповідачем робіт є більшою, ніж та, яка була оплачена позивачем. Частину роботи відповідач виконав безкоштовно як благодійність для церкви. Вважаючи позов необґрунтованим, просить суд в задоволенні позову відмовити. Із показань свідка [PERSON], який є заступником голови парафіяльної ради Релігійної громади Свято-Успенської церкви МП, встановлено, що [PERSON] виявив бажання зробити грати на вікна для церки, однак, не виконав своєї домовленості. Свідок вказав, що після того як [PERSON] виконав роботу, вони почали перераховувати кошти, які витратились на закупівлю матеріалів для виконання робіт. Та після підрахування вияснилось, що не вистачає матеріалу. [PERSON] пообіцяв перерахувати та віддати зайвий матеріал. Також вказав, що [PERSON] всю роботу виконував у себе вдома в с. Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області у власній майстерні. Він разом із представником позивача [PERSON] та відповідачем їздили і здійснювали закупівлю необхідного матеріалу, після чого увесь матеріал відвантажували вдома у відповідача. Зазначив, що [PERSON] використовував матеріал заощадливо, тому у нього залишилася велика кількість цього матеріалу. Із показань свідка [PERSON], встановлено, що з 2007 року вона працює у [PERSON] в магазині, також є прихожанкою церкви с.Гальжбіївка. Вказала, що у 2012 році в магазин привозили разом із товаром привозили метал. [PERSON] відвозив метал до [PERSON], який виконував замовлення. Також вказала, що у 2013 році знову отримали метал, який відвантажували в [PERSON], для виготовлення воріт церкви. Скільки було металу, їй невідомо. Свідок пояснила, що увесь метал, який був в автомобілі одразу ж відвозили до [PERSON] Ворота не встигли зробити до свята церкви. Пізніше вона бачила, як [PERSON] віз ворота до церкви. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона працює в магазині [PERSON] майже два роки. Вказала, що одного разу у 2013 році вона прийшла до магазину, біля якого розвантажували товар та бачила, що в автомобілі був метал, який відвезли через дорогу до [PERSON], для виготовлення воріт для церкви. Зазначила, що чула спір між [PERSON] та [PERSON] з приводу воріт, а саме те, що [PERSON] не використав увесь метал, який був йому наданий. Також пояснила, що [PERSON] казала, що ворота виконані неналежно. Вказала, що [PERSON] також робив грати до вікон церкви. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із Статуту Релігійної громади Храму Успіння Пресвятої Богородиці с. Біла Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української православної церкви (парафія), зареєстрованого 25.12.2013 року (зі змінами, зареєстрованими 11.04.2014 року) встановлено, що [PERSON] входить до складу керівного органу та є головою парафіяльної ради вказаної релігійної громади, має повноваження здійснювати контакти з органами державної влади і управління, виступати у цивільних правовідносинах та укладати від імені парафії угоди. Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.04.2014 року встановлено, що релігійна громада Свято-Успенської церкви Української Православної Церкви МП с. Біла Ямпільського району Вінницької області є власником нежитлового приміщення, церква по вул. Шкільній, 90 а в с. Біла Ямпільського району Вінницької області. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2014року встановлено, що релігійна громада Свято-Успенської церкви Української Православної Церкви МП с. Біла Ямпільського району Вінницької області зареєструвала нежитлове приміщення, церква по вул. Шкільній, 90 а в с. Біла Ямпільського району Вінницької області. Із довідки, виданої виконкомом Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області вих..№ 293 від 10.04.2014 року встановлено, що [PERSON] дійсно є уповноваженою особою релігійної громади Свято-Успенської церкви МП с. Біла Ямпільського району Вінницької області. Із копії акту обміру використаного металу встановлено, що комісією релігійної громади храму Успіння Пресвятої Богородиці здійснено обмір та розрахунок закупленого та фактично використаного матеріалу на металеві вироби. Із повідомлення УМВС України у Вінницькій області Ямпільського РВ УМВС України вих..№3424 від 15.04.2014 року встановлено, що звернення [PERSON] щодо вчинення шахрайських дій [PERSON] зареєстроване в журналі єдиного обліку Ямпільського РВ УМВС України за №460 від 08.04.2014 року. Із матеріалів №1210 перевірки заяви [PERSON], висновку від 15.04.2014 року встановлено, що перевірку по факту шахрайських дій [PERSON] закінчено, так як не вбачається ознак кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України. Із пояснень [PERSON] та [PERSON], які містяться у вказаних матеріалах, встановлено, що в 2012 році між релігійною громадою Свято-Успенської церкви Української Православної церкви Московського Патріархату с.Біла та [PERSON] було укладено усну угоду на виготовлення відповідачем металевих решіток, козирок та воріт для храму із матеріалу замовника. Із висновку №2 будівельно-технічного експертного дослідження від 17.02.2015 року встановлено, що на дослідження представлені такі вироби - решітка на вікна мала (6 шт), решітка на вікна велика (2 шт), решітка центрального входу в церкву (рама) (1 шт), решітка центрального входу в церкву (стулки) (1шт), решітка в приміщення паламара (1шт), ворота (1шт), хвіртка (2шт), козирок (1шт), у висновку наявний розрахунок витрат сталі для виготовлення вказаних металевих виробів. Також із вказаного висновку встановлено, що виготовлення представлених на дослідження виробів може відноситися до маловідходного технологічного процесу виготовлення, від 1,5 до 10 відсотків відходів. Із фотокопій світлин церкви встановлено, що ворота, сходова конструкція, козирок з решіткою на двері, решітка на вікна, дзвіниця, виготовлені із металу. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог про розірвання договору підряду та повернення залишків невикористаних матеріалів, виходячи із наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик інших свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України. Згідно ч.1ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи, способи та строки її виконання згідно кошторису, як це передбачено ст.ст.843, 844, 846 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на замовлення Релігійної громади Свято-Успенської церкви Української Православної церкви Московського Патріархату с.Біла у 2013 році виготовив та встановив для церкви художньо-ковані вироби з матеріалів, що були надані йому позивачем. Також встановлено, що частина роботи була виконана із матеріалу відповідача. Позивач оплатив та прийняв виконану відповідачем роботу. Вказані обставини свідчать про укладення та виконання сторонами усного договору підряду, оскільки правовідносини, що виникли між цими сторонами підпадають під дію ст.837 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Доводи позивача, які містяться у позовній заяві про допущені відповідачем відступи у роботі не підтверджені жодним доказом. Надані представником позивача докази не підтверджують тих обставин, що відповідач не виконав роботи в обумовлений строк та що робота виконана лише на 54,88 відсотки. Навпаки, вказані доводи спростовані висновком №2 будівельно-технічного експертного дослідження від 17.02.2015 року та фото металевих (кованих) виробів, в яких відображені характер та обсяг виконаної роботи. На підтвердження виконання позивачем вимог ч. 1 ст. 853 ЦК України відсутні будь-які докази. Відповідно до ч.1 п.2 ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою вчиняються у письмовій формі, крім правочинів, передбачених частиною першою ст.206 цього ж Кодексу, а саме - усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та або державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Суд вважає необґрунтованими доводи представника позивача про те, що саме між нею та відповідачем було укладено правочин з чітко визначеними правами та обов'язками, ціною, способами та строками виконання роботи. На підтвердження своїх доводів щодо змісту та умов укладеного договору не надано жодного достовірного доказу. Фактичними даними, отриманими судом із показань допитаних свідків та досліджених письмових доказів, цих обставин також не встановлено. Оцінюючи усі докази суд вважає встановленим, що усний договір підряду, який був укладений між Релігійною громадою Свято-Успенської церкви УПЦ МП та [PERSON] в 2012 році, повністю виконаний в квітні 2013 року, тобто, дія цього договору закінчилася повним виконанням підрядних робіт відповідачем та прийняттям виконаної роботи позивачем. Оскільки дія договору закінчилася, суд не має підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання договору підряду. Вирішуючи спір в частині заявлених позовних вимог про повернення матеріалу, не використаного під час виконання підрядних робіт, в тому числі остаточно уточнених представником позивача позовних вимог (а.с.210-213), суд виходить із наступного. У досліджених доказах відсутні будь-які дані про те, що [PERSON] в 2012 році мала повноваження представника релігійної громади Свято-Успенської церкви УПЦ МП та (або) діяла на підставах, встановлених ст.ст. 237, 238, 241 ЦК України. Із статуту Релігійної громади в новій редакції встановлено, що статут, на підставі якого [PERSON] має право представляти релігійну громаду, зареєстрований 25.12.2013 року, тобто, саме із цього моменту [PERSON] набула повноважень представника цієї громади. До затвердження та реєстрації цього статуту діяв статут в редакції 26.02.2003 року, в якому відсутні відомості про будь-які повноваження [PERSON] Не підтверджує цих обставин і довідка, видана Гальжбіївською сільською радою 10.04.2014 року, оскільки в ній не зазначено про наявність повноважень у [PERSON] станом на 2012 рік Представник позивача не надала суду жодних належних і допустимих доказів які б свідчили про чіткий зміст зобов'язань між позивачем та відповідачем, про обсяг її повноважень, пов'язаних із укладанням договору підряду в 2012 році, а тим більш про існування залишків металу у відповідача, як вона вважає, обсяг і кількість якого ніяким чином не фіксувалися за спільною згодою позивача і відповідача, зокрема, акти здачі-приймання металу (металевих виробів), виконаних робіт тощо. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження придбання ним литих (кованих) елементів. Надані копії прайс-листів із зображеннями та написаними в довільній формі цінами на цей товар не є належними та допустимими доказами. Надані представником накладні та товарні чеки на інший матеріал для металевих виробів із зазначенням їх ціни та кількості не свідчать про придбання їх саме для виконання умов договору підряду, а також про передачу їх у такій же кількості відповідачу та прийняття матеріалів у такій же кількості відповідачем особисто, Книга витрат релігійної громади не підтверджує факту передачі відповідачу матеріалів саме у тій кількості, в якій вони були придбані. Крім цього, реєстр записів у вказаній книзі витрат в порушення правил ведення бухгалтерського обліку повністю не підтверджений первинними документами відповідно до вимог ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Інші досліджені докази та показання допитаних судом свідків достовірно та переконливо не доводять обставин про обсяг та кількість переданого відповідачу матеріалу. Показання свідка [PERSON] про те, що у [PERSON] залишився невикористаний матеріал є лише його припущенням, оскільки достовірними доказами не підтверджено кількість переданого відповідачу матеріалу. З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги в цій частині також необґрунтованими і не має підстав для їх задоволення. Оскільки відсутні підстави для задоволення кожної із заявлених позовних вимог (первинних та уточнених), суд відмовляє у задоволенні позову. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд в порядку ст.88 ЦПК України не має підстав для відшкодування позивачу понесених ним та документально підтверджених судових витрат, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позову. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст.237, 238, 241, 837, 840, 846, 853, 857 ЦК України.

Outcome: dismissed