Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась в Тисменицький районний суд з позовом до відповідача ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що працювала у відповідача продавцем у продуктовому магазині «Мандарин» з оплатою праці 100,00 грн. в день 15 годин робочий тиждень, тиждень вихідний. 13 жовтня 2014 року під приводом недостачі 60 тис. грн.. була відсторонена від роботи до 28 січня 2015 року та за цей період їй не було виплачену заробітну плату. Переговори по врегулюванню питання недостачі не дали позитивного результату і тому 28 січня 2015 року нею було написано заяву про звільнення. 17.08.2015 року позивачем за первісним позовом подано уточнену та доповнену позовну заяву, в якій [PERSON] просить суд зобовязати відповідача звільнити її з роботи за угодою сторін, видати трудову книжку, стягнути з відповідача заробітну плату за період з 13.10.2014 року по 17.08.2015 року в сумі 16500, 00 грн. та 5000,00 грн. моральної шкоди. 16.05.2016 року позивачем за первісним позовом подано доповнення та уточнення до позовної заяви, в якій [PERSON] просить суд зобовязати відповідача звільнити її з роботи за угодою сторін, видати трудову книжку, нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок із заробітної плати, стягнути з відповідача заробітну плату за період з 13.10.2014 року по час прийняття рішення суду з розрахунку 2921,00 грн. за місяць. та 5000,00 грн. моральної шкоди. Позивач за зустрічним позовом ФОП [PERSON] 18.05.2015 року звернулась в Тисменицький районний суд з зустрічним позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди завданої працівником. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 06.01.2009 року між приватним підприємцем [PERSON] та фізичною особою [PERSON] укладено трудовий договір № 09050900225 згідно умов якого, [PERSON] прийняла на роботу в продуктовий магазин «Мандарин» [PERSON] на посаду продавця. Договір укладено на невизначений строк. 10.10.2014 р. приватним підприємцем [PERSON] спільно із продавцем магазину «Мандарин» [PERSON] проведена ревізія, в результаті якої виявлено недостачу коштів в розмірі 34500 грн. 00 коп. (тридцять чотири тисячі пятсот гривень 00 коп.) За результатами перевірки 11.10.2014 р. складено та підписано акт про результати проведення ревізії, про перерахунок залишків товару в продуктовому магазині «Мандарин» у складі комісії: голови [PERSON]; членів [PERSON]; [PERSON]; [PERSON] Проведеною ревізією виявлено нестачу товару на суму 34500 грн. 00. коп. (тридцять чотири тисячі пятсот грн. 00 коп.), проведено звірку по актах на суму 26100 грн. 00. коп. (двадцять шість тисяч сто грн. 00 коп.), разом виявлені збитки на суму 60600 грн. 00. коп. (шістдесят тисяч шістсот грн. 00 коп.). За результатами проведеної ревізії [PERSON] визнала суму недостачі в розмірі 16000 грн. 00. коп. (шістнадцять тисяч грн. 00 коп.). Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечив, просив видати трудову книжку, нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок із заробітної плати, стягнути з відповідача заробітну плату за період з 13.10.2014 року по час прийняття рішення суду з розрахунку 2921,00 грн. за місяць . та 5000,00 грн. моральної шкоди. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов не визнала, просила суд зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд вважає, що первісний позов до задоволення не підлягає, зустрічний позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, 06.02.2009 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] (Працівником) укладено трудовий договір № 09050900225. Відповідно до пунктів 2-3 вищезазначеного договору Працівник зобовязується виконувати обовязки продавця і бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей, а Фізична особа зобовязується оплачувати працю Працівника у розмірі мінімальної заробітної плати на місяць та забезпечити умови праці, необхідні для виконання договору. Трудовий договір укладено між Сторонами на невизначений строк. Також умовами договору визначено час виконання роботи, права та обовязки Фізичної особи та Продавця, відповідальність сторін та інші умови. 11.10.2014 року проведено ревізію залишків товару у магазині «Мандарин», що розташований по вул. Франка, 1 у с. Підпечари Тисменицького району Івано-Франківської області. За результатами проведеної ревізії складено акт № 1 від 11.10.2014 року та виявлено нестачу товару на суму 34 500,00 грн. (тридцять чотири тисячі пятсот грн. 00 коп.), проведено звірку по актах та виявлено недостачу на суму 26 100,00 грн. (двадцять шість тисяч сто грн. 00 коп.). На підставі проведеної ревізії встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей, що належали Відповідачу та були ввірені Позивачу, в звязку з виконанням покладених на неї трудовим договором обовязків, на загальну суму 60 600,00 грн. (шістдесят тисяч шістсот грн. 00 коп.). Продавцем магазину [PERSON] під час проведення перевірки та складення акту, за результатами її проведення, визнано недостачу, що сталася з її вини, лише на суму 16 000,00 (шістнадцять тисяч грн. 00 коп.), про що [PERSON] зроблено власноручний напис на акті, факт виконання якого позивачем за первісним позовом в судовому засіданні не заперечувався. У звязку із виявлення факту недостачі товарно-матеріальних цінностей [PERSON] подано заяву до Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області щодо вчинення діяння, що може містити ознаки кримінального правопорушення. За результатами розгляду заяви відомості по вищезазначеному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014090250000504 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та розпочато досудове розслідування, яке на момент ухвалення судового рішення не завершене. Відповідача за первісним позовом [PERSON] визнано потерпілою у вищезазначеному кримінальному провадженні. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що за період із 13.10.2014 року по 17.08.2015 року їй не було виплачену заробітну плату. Однак, правових підстав для виплати заробітної плати за вказаний період не має, оскільки [PERSON] фактично не працювала та не виконувала покладених на неї трудовим договором обовязків. Факт відсутності [PERSON]Й на роботі підтверджується актами про відсутність на роботі від 13.10.2014 року, 14.10.2014 року, 15.10.2014 року, 16.10.2014 року, 17.10.2014 року, 18.10.2014 року, 19.10.2014 року, 27.10.2014 року, 28.10.2014 року, 29.10.2014 року, 30.10.2014 року, 31.10.2014 року, 01.11.2014 року, 02.11.2014 року, 10.11.2014 року, 11.11.2014 року, 12.11.2014 року, 13.11.2014 року, 14.11.2014 року, 15.11.2014 року, 24.11.2014 року, 25.11.2014 року, 26.11.2014 року, 27.11.2014 року, 28.11.2014 року, 29.11.2014 року, 30.11.2014 року. Відсутність [PERSON] на робочому місці та невиконання покладених на неї трудових обовязків останньою не заперечується. Крім того, позивача за первісним позовом повідомлялося Відповідачем за первісним позовом про необхідність явки на робоче місце для відібрання пояснень за результатами ревізії та причини невиходу на роботу, зокрема шляхом надсилання відповідного листа-повідомлення, який було додано до первісного позову. Згідно вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до положення ст. 135-1 письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 2 трудового договору № 09050900225 від 06.02.2009 року, укладеного між позивачем та відповідачем, працівник [PERSON] бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей. Статтею 46 КЗпП України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно вимог ч. 4 ст. 113 КЗпП України час простою з вини працівника не оплачується. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до приватного підприємця [PERSON] в частині стягнення заробітної плати є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Позовні вимоги [PERSON] в частині зобовязання сплати єдиного соціального внеску із заробітної плати не підлягають до задоволення, оскільки факт несплати не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Аналогічно не підлягають до задоволення і позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди виходячи з наступного. Вимогами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Здобутими та перевіреними в судовому засіданні доказами не встановлено факту неправомірних дій відповідача [PERSON] щодо позивача [PERSON], а отже відсутні і правові підстави для відшкодування моральної шкоди. Щодо позовних вимог [PERSON]Й про зобовязання звільнення з роботи за угодою сторін, видачі трудової та санітарної книжок, то суд приходить до висновку про їх необґрунтованість, оскільки в судовому засіданні позивачем [PERSON] не доведено факту звернення до відповідача [PERSON] з відповідною заявою про звільнення та порушення її прав. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 21, 134, 135-1, 135-3, 136 КЗпП України,

Outcome: partial