Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача в якому просить стягнути із останнього заборгованість за договором № 624276 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 07.12.2012 із наступними змінами і доповненнями, та станом на 28.11.2018 становить у розмірі 11615,13 грн; судові витрати у розмірі 1762,00 грн стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 8700,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом від суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 30 %. Відповідачем умови кредитного договору не виконувались, внаслідок чого станом на 28.11.2018 утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відтак, у відповідності до ст. 549, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та умов кредитного договору, просить позов задовольнити повністю. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. 02 січня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження у судове засідання з викликом осіб, що беруть участь у справі. 04 лютого 2019 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про слухання справи у відсутності сторони позивача. Просить повністю задовольнити позовні вимоги. У разі неявки відповідача без поважних причин не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву,а відтак, враховуючи що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 07 грудня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір № 624276 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно з договору, відповідачу відкрито рахунок № [NUMBER], видано платіжну картку. Встановлено кредит у розмірі 8700,00 грн. Термін дії платіжної картки до 27.10.2017. Процентна ставка за кредитом становить у розмірі 30 процентів річних, які сплачуються щомісячно. У зв'язку із виникненням заборгованості за вказаним договором, банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно з ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення щодо сплати процентів міститься у п. 4.9 Договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З цього приводу суд зауважує, що відповідач користувався кредитними коштами, однак необхідні платежі за це не здійснював. У зв'язку із цим банк звернувся до відповідача із вимогою про дострокове відкликання кредиту, однак така у встановлений договором строк 30 календарних днів не була виконана. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналогічне положення щодо сплати неустойки передбачено п. 4.4 договору. Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов'язання за спірним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто дотримався зі своєї сторони умов договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов'язань за договором від 20.06.2014 із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за спірним договором заборгованість [PERSON] станом на 28 листопада 201 року склала 11615,13 грн, з яких: залишок боргу по кредиту 8682,55 грн, залишок прострочених відсотків за користування кредитом 2221,66 грн, розмір нарахованої пені за прострочення сплати боргу у сумі 331,05 грн, розмір 3 % річних від простроченої суми кредиту 66,37 грн, розмір 3 % річних від простроченої суми кредиту 47,43 грн, розмір інфляційних втрат на суму простроченого кредиту у сумі 164,97 грн, розмір інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів у сумі 164,975 грн. Зазначений розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався, будь-яких заперечень на адресу суд не надходило, а тому такий є чинним та береться судом до уваги. Відтак, враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, суд прийшов переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вищевказаної заборгованості є обґрунтованими. Суд приймає аргументи позивача, що наведені останнім як підстави для стягнення заборгованості, яка виникла за договором від 07.12.2012, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача, підлягає захисту, шляхом задоволення позову повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми статей 549, 625, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та на які вірно посилався позивач у поданому позові, поряд із загальними нормами. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, суд не встановив. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи /арк. спр. 1/. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved