Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2002 року по 2010 рік вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, мешкали разом однією сім`єю. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 2010 року вони проживають окремо, син залишився проживати з матір`ю. Оскільки відповідач перешкоджала позивачу у спілкуванні з сином, рішенням суду у 2013 році було зобов`язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у вихованні дитини. Також стягнуто з останнього аліменти на утримання сина. В березні 2019 року мати вигнала сина з дому, після чого він прийшов проживати до позивача, мешкає з ним і по теперішній час, батько повністю утримує сина самостійно. Посилаючись на ці обставини, позивач просив припинити стягнення з нього аліментів на утримання дитини та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, шляхом подачі оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.28). Представник 3-ї особи для розгляду справи до суду не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 2002 року по 2010 рік позивач з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого батьком зазначений [PERSON] . З 2010 року сторони припинили проживати разом однією сім`єю, і неповнолітній син [PERSON] залишився проживати з матір`ю - [PERSON] .. Рішенням Сумського районного суду Сумської області № 587/174/13-ц від 12 лютого 2013 року позивача було визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з перешкоджанням позивачу у спілкуванні з дитиною, рішенням Сумського районного суду Сумської області № 587/556/13-ц від 16 квітня 2013 року відповідача [PERSON] було зобов`язано не перешкоджати позивачу [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , та встановлено порядок побачень батька з дитиною. 09 серпня 2013 року рішенням Сумського районного суду Сумської області з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 травня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.31), яке виконується й досі. В березні 2019 року відповідач вигнала сина [PERSON] з дому, тому він прийшов до свого батька та став проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS] , де проживає і по терепішній час. Рішенням Сумського районного суду Сумської області № 587/1159/19 від 11 жовтня 2019 року позов [PERSON] було задоволено, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із його батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7). Тому, починаючи з березня 2019 року і по теперішній час дитина [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , який виховує сина і який знаходиться на його утриманні, відповідач участі у вихованні і утриманні дитини не приймає. Зазначені обставини суд вважає встановленими, оскільки вони не оспорюють ся сторонами. Відповідно до ч.ч.І, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. З ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи викладене, необхідно припинити стягнення аліментів за рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09 серпня 2013 року на утримання [PERSON] , 2003 року народження на користь [PERSON] .. Оскільки відповідач є матір`ю дитини і відповідно до законодавства повинна надавати кошти на утримання дитини, яка на даний час знаходиться на вихованні батька, з неї на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходів).

Outcome: approved