Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд до відповідача з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що департаментом соціальної політики Луцької міської ради, йому, як інваліду 1 групи загального захворювання з порушенням опорно-рухового апарату, було надано путівку до санаторію спинального профілю ТзОВ «Санаторій Арктика». В період перебування на реабілітаційному лікуванні з 14.07.2015 року по 31.07.2015 року він самостійно не рухався, потребував постійного догляду, оскільки самостійно не міг себе обслуговувати. В період перебування в лікувальному закладі з 24.07.2015 року по 26.07.2015 року в нього піднялась температура та він виявив, що гомілка опухла і деформувалась, мала патологічну рухливість в нехарактерних для цього місцях у звязку з чим він звернувся до лікаря. 28.07.2015 року після його неодноразових звернень йому було викликано травматолога для проведення огляду, який направив його на рентгенографію. Оскільки працівники санаторію не забезпечили його належним транспортом, то він самотужки добрався до лікарні м. Бердянська, де йому надали належну медичну допомогу та наклали гіпсову лонгету на пошкоджену гомілку. 31.07.2015 року він вибув з санаторію. Він поніс матеріальні збитки, повязані з відновленням кісток лівої гомілки в розмірі 15\~241 грн. 35 коп. та моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 70\~000 грн. Просить стягнути з відповідача в його користь 15\~241 грн. 35 коп. матеріальної шкоди та 70 000 грн. моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд, позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що департаментом соціальної політики Луцької міської ради [PERSON] було надано путівку до санаторію спинального профілю ТзОВ «Санаторій Арктика» (а.с. 10). Позивач прибув в санаторій 14.07.2015 року. В період з 16.07.2015 року по 24.07.2015 року [PERSON] відвідував процедури. З 24.07.2015 року [PERSON] почав почувати себе недобре (піднялась температура, ліва гомілка опухла та деформувалась, мала патологічну рухливість з нехарактерними для цього місця). 28.07.2015 року за результатами проведеної обстеження було встановлено пошкодження лівої гомілки у вигляді відламкового перелому обох кісток гомілки з зміщенням. Як зазначає позивач, причиною виявленої травми є недбалість, не професійне надання йому реабілітаційних та медичних послуг, відсутність належного постійного стороннього догляду медичними працівниками. Перебування в санаторії було припинено 28.07.2015 року і позивач повернувся за місцем постійного проживання в м. Луцьк, де проходив лікування по відновленню кісток лівої гомілки , про що надає відповідні виписки з медичної картки хворого. За проведене лікування ним витрачено 10\~141 грн. 35 коп., що підтверджено ним відповідними документами та 5\~100 грн. додатково понесені матеріальні збитки на які відсутні розрахункові документи, однак, які він вважає повинні бути відшкодовані відповідачем. Крім того, позивач вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати йому і моральну шкоду у звязку з тим, що вона завдана їхнім працівником при виконанні ним трудових обовязків, розмір якої оцінює в 70\~000 грн. Завдана травма нанесла йому моральні страждання, так як йому було пошкоджено мякі тканини мязів, зміщені кістки голені, знизився імунітет організму, він вимушений був проходити курс тривалого операційного лікування. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено вину санаторно-курортного закладу в нанесенні йому матеріальних збитків та моральних страждань. Зокрема, ним не доведено, що перелом нижньої лівої кінцівки стався саме з вини їх працівників. Рішення про вибуття з санаторію було прийнято батьком позивача [PERSON], який супроводжував позивача та надавав постійний догляд. При вибутті пацієнта із санаторію, його батьком була написана розписка про відсутність претензій до медичного персоналу санаторію. Під час перебування в санаторії, хворому був забезпечений постійний сторонній догляд з боку працівників при прийнятті процедур. Його пересування при цьому здійснювалося медичним персоналом «евакуаторами» зі спеціальними медичними знаннями та навичками. Правове регулювання даних правовідносин здійснюється у відповідності з главою 82 ЦК України. Так, ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.\~ Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. В ст. 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.\~ Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Отже, відповідальність за завдану шкоду може настати за наявності наступних підстав: а) шкоди, б) протиправної поведінки заподіювача шкоди, в) наявність причинного звязку між протиправною поведінкою правопорушника і її результатом-шкодою, г) вини заподіювача шкоди. Тобто, підставою цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є склад правопорушення. З матеріалів цивільної справи вбачається, що захворювання [PERSON] має слідуючу діагностику: залишкові явища перенесення важкої хребетно - спинномозкової травми С5 шийного хребця у вигляді верхнього парапарезу і нижньої параплегії з порушенням функцій тазових органів, закритий компресійний перелом CV-CVII хребців, забій із здавлюванням спинного мозку на рівні CV-CVII сегментів це синдром повного порушення провідності спинного мозку, який виражається у вигляді верхнього параперезу та нижнього параплегії та порушення тазових органів. Анестезія з рівня CV. Струс головного мозку. При поступленні в санаторій та огляду його лікарями було встановлено повну відсутність руху нижніх кінцівок, їх набряк, який більше був виражений в частині лівої ноги. Фактично позивач пробув в санаторії 10 днів та виявив перлом нижньої лівої кінцівки. Відповідач зазначає, що враховуючи основний діагноз хворого, такий перлом міг бути патологічним. Тобто, встановити час, причину такого перелому лежить в компетенції спеціалістів-медиків з урахуванням як історії хвороби, діагнозу та медичної документації хворого в санаторії. З метою всебічного і повного зясування обставин даної справи судом розяснено сторонам право скористатись таким доказом як заключення експерта з приводу встановлення обєктивної істини та надання доказів суду. Сторони не бажали скористатись таким способом доказування як дослідження фахівцями. Констатація позивача про те, що травму йому було завдано в момент переміщення персоналом при здійсненні лікувальних процедур є його власним припущенням, так як за станом здоровя у звязку з нижньою параплегією, відсутністю больових відчуттів, він не може самостійно визначити час настання ушкодження нижньої кінцівки, тобто, дана обставина потребує детального вивчення експертами. Згідно ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що саме з вини дій працівників санаторію йому була завдана матеріальна та моральна (немайнова) шкода з приводу чого він звернувся до суду.

Outcome: dismissed