Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно. Заявлений позов обґрунтовував тим, щойого батько [PERSON] був власником будиноковолодіння [ADDRESS] . Проте, дане будинковолодіння не зареєстроване. Попри те, що права власника майна, в установленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових правах на нерухоме майно і відповідно свідоцтво про право власності на належне їй будинковолодіння батько не отримував, однак він вважається його власником і це право презюмується. 26.07.2002 року [PERSON] , при житті склав заповіт про те, що після його смерті, все належне йому майно заповів [PERSON] На даний час, зазначений вище заповіт не відмінявся і не змінювався. [INFO] батько помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно. Крім нього, спадкоємцем за законом першої черги є дружина покійного [PERSON] , проте остання, в установленому законом порядку та спосіб, не заявляла про свої спадкові права. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] , які б заявили про свої спадкові права, немає. Він прийняв спадщину у визначеному законом порядку, заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавав. Проте, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні та рекомендовано звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Від них надійшли заяви, у яких вони просили справу розглядати без їх участі, позов визнають та не заперечують проти його задоволення. 11.05.2019 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] був власником будиноковолодіння [ADDRESS] . Статтею 100 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначалося, що в особистій власності громадян може бути зокрема й житловий будинок. При цьому глава десята цього Кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Пунктом четвертим Інструкції Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966р. встановлювалося, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто, Інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. За загальним правилом цивільного судочинства закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріпленого в ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, за якою дію нормативно-правового акту в час треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Попри те, що права власника майна, в установленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових правах на нерухоме майно і відповідно свідоцтво про право власності на належне їй будинковолодіння баба позивача не отримувала, однак вона вважається його власником і це право презюмується. 26.07.2002 року [PERSON] , при житті, склав заповіт, який було посвідчено секретарем Радчанської сільської ради про те, що після його смерті, все належне йому майно заповів позивачу (а.с.8,9). [INFO] [PERSON] помер (а.с.7). Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно в т.ч. на будинковолодіння [ADDRESS] . Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом спадкового майна. Крім нього, спадкоємцем за законом першої черги є дружина покійного, відповідач по справі. Проте, остання, в установленому законом порядку та спосіб, не заявляла про свої спадкові права. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] , які б заявили про свої спадкові права, немає. Відповідно до вимог ст.ст. 1235, 1268 ЦК України позивач прийняв спадщину у визначеному законом порядку. Заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавав. Проте, нотаріус позивачу відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується роз`ясненням нотаріуса від 20.12.2018 р. за № 230/01-16. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1216, 1220, 1233, 1268 ЦК України,

Outcome: approved