Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 44/100 частин нежитлової будівлі (телятника) укладений між сторонами 17.12.2010р. та скасувати реєстрацію права власності відповідача на дану будівлю. Свої вимоги мотивує наступним. Йому на праві власності належала вищевказана нежитлова будівля, розташована по [ADDRESS], яку він мав намір використовувати для підприємницької діяльності. В 2008 році він розпочав та частково провів ремонтні роботи телятника, оскільки він був у занедбаному стані. В кінці 2008 року у зв'язку з фінансовою кризою та браком коштів він призупинив реконструкцію будівлі. Допомогу йому запропонував чоловік відповідачки - [PERSON] Згідно усної домовленості, після проведення реконструкції та встановлення обладнання, він повинен був здійснювати виробництво меблів, а [PERSON] - продаж. При цьому, виручені кошти повинні були розподілятися між ними порівну. У вересні 2009 року [PERSON] припинив фінансувати проведення ремонту і він самотужки закінчив реконструкцію будівлі за власні та позичені кошти, після чого налагодив виробництво продукції. [PERSON] надавав йому послуги з реалізації продукції, але всі виручені кошти залишав собі, мотивуючи це тим, що таким чином він повертає собі вкладені у реконструкцію гроші. Крім того, останній постійно чинив на нього психологічний тиск, тим самим спонукаючи його продати вказаний меблевий цех. Він побоювався цих погроз та звертався в міліцію. [PERSON] пообіцяв йому грошову винагороду після юридичного оформлення переходу до нього права власності на дану будівлю і в грудні 2010 року він був змушений відчужити на користь відповідачки зазначену належну йому частину нежитлової будівлі. Під час укладення оспорюваного договору, відповідачка та її чоловік [PERSON] запевнили його, що розрахунок з ним буде проведено протягом трьох днів з дня підписання договору. Оскільки даним договором було передбачено засвідчити проведення розрахунків між сторонами, його схилили надати розписку про відсутність майнових претензій до покупця. Всупереч домовленості, після спливу трьох днів він узгодженої суми коштів не отримав та опинився в тяжкому фінансовому становищі. Він намагався повернути зазначене майно та звертався з цього приводу до правоохоронних органів, однак відповідного реагування на його звернення не було. В лютому 2010 року він оспорив вищевказаний договір до суду, але внаслідок тиску зі сторони [PERSON] був змушений подати заяву про залишення цього позову без розгляду. Покликаючись на вказані обставини, стверджує, що оспорюваний договір укладений не з його вільної волі, внаслідок застосування до нього тиску з боку чоловіка відповідачки [PERSON] До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про часткову зміну предмета та підстав позову, в якій зазначив наступне. 01.12.2009р. він уклав договір позики з [PERSON] на суму 20000 доларів США на строк шість місяців для капітального ремонту приміщення нежитлової будівлі (телятника). 15.02.2010р. між ним та [PERSON] укладено ще один договір процентної цільової позики, згідно якого, останній передав йому 20000 доларів США на строк шість місяців для ремонту вищевказаної будівлі та придбання обладнання. За кошти, отримані за даними договорами, він провів ремонт приміщення будівлі та придбав промислове обладнання в [PERSON] Після налагодження виробництва меблів [PERSON] чинив на нього тиск з метою отримання даного цеху. Він побоювався погроз останнього та з цього приводу неодноразово звертався в правоохоронні органи та навіть уклав заповіт. Будучи у безвихідній ситуації та скрутному матеріальному становищі він продав 44/100 частини приміщення вищевказаного цеху відповідачці [PERSON] на вкрай невигідних для нього умовах. [PERSON] (чоловік відповідачки) коштів, згідно договору, йому не надав, внаслідок чого він залишився без коштів та джерела доходу, а лише із зобов'язаннями за договорами позики. Так, рішенням суду від 07.11.2011р. задоволено позов [PERSON] про стягнення з нього 318000грн. заборгованості за вищевказаними договорами позики. Зазначене вважає тяжкими обставинами, під впливом яких він і уклав оскаржуваний договір, та з цієї ж підстав, просить визнати його недійсним. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Додав, що протягом 2008-2009рр. він провів капітальний ремонт в телятнику, перегородив його, здійснив перекриття даху, придбав дороге обладнання та створив повноцінний цех по виготовленню меблевих фасадів. Пізно ввечері 31 грудня 2009р. він урочисто провів запуск цеху у виробництво. Приблизно в цей період до нього приїхав чоловік відповідачки - [PERSON], який запропонував співпрацю. Домовилися, що він буде займатися суто виробництвом продукції, а [PERSON] буде її реалізовувати. Напочатках ішов брак, але через 3 місяці станки налаштували і пішла якісна продукція. Перші роки все по облаштуванню цеху він робив за власні кошти, однак згодом у нього закінчилися гроші і він позичив у [PERSON] 40 000 доларів США. Крім того, гроші позичав у сестри і знайомого [PERSON]. Також, за договором в 2008р. він в Черкасах закупив обладнання в [PERSON], за гроші, які позичив у нього ж під відсотки. [PERSON] розбив йому борг на частини, які він помісячно виплачував. Згодом - [PERSON] погасив решту цього боргу. Він виготовляв фасади, а [PERSON] продавав та виручені кошти залишав собі. З цих коштів він купував сировину, матеріали та платив зарплату. Влітку 2010р. [PERSON] повідомив, що прийняв на роботу [PERSON], якого треба навчити процесу виробництва, щоб міг пояснити клієнтам, оскільки той буде займатися реалізацією. У вересні жовтні [PERSON] звернувся до нього з пропозицією продати йому виробництво, яке на той час почало приносити дохід. Зазначив, що його не цікавить співпраця, погрожував. В цей період почала приїжджати міліція, проводили перевірки, цікавилися документами на приміщення, на матеріали (ліс, плита, камінь) тощо. Один з міліціонерів натякнув дати спокій [PERSON]. Погрози тоді він реально не сприймав. Також, він мав неприємності у зв'язку зі смертю знайомого на ім'я Валєра, який не мав житла, і якому він дозволив жити в іншій необлаштованій частині телятника. [PERSON] налаштував проти нього всіх робочих. [PERSON] привозив брата-міліціонера. Були дзвінки з міліції тощо. Погрози були і на адресу родини. Всі ці погрози він почав сприймати реально, написав заповіти на сина, [PERSON], [PERSON], яким був винен гроші. Крім того, 12.12.2010р. приїжджали 5 осіб, сказали що вони з Києва. Говорили «по понятіях». Запропонували продати цех [PERSON]. [PERSON] поставив ультиматум: якщо по-доброму - то ціну 50000 доларів і 15% знижки на всю продукцію цеху, щоб її вигідно можна було продавати. Ситуація в нього на той час склалася вкрай важкою: було дуже багато боргових зобов'язань, він був винен гроші багатьом людям, зарплати не отримував, був усунутий від бізнесу. Мав в кредиті автомобіль, орендував приміщення в супермаркеті «Рукавичка» тощо. Тому, погодився на таку пропозицію. [PERSON] запросив для обміру цеху спеціалістів БТІ. Через кілька днів 17.12.2010р. зранку прислав автомобіль з двома невідомими, з якими поїхав в Червоноградське БТІ і підписав якісь папери. В другій половині дня подзвонив [PERSON] і ті ж двоє приїхали за ним і супроводжували його до нотаріуса в Червоноград. У нотаріуса він підписав договір купівлі-продажу. Через три дні він звернувся до [PERSON] за грошима, але той відповів, що за грошима слід звертатися до «братви». Продукцію із знижкою 15% давав декілька разів в січні 2011р. Згодом сказав, що виросла ціна на сировину та матеріали і підняв собівартість так, що продавати стало невигідно. Зрозумівши, що з ним поступили неправильно, він 18 лютого 2011р. підготував позовну заяву до суду, яка в квітні була залишена без розгляду. Крім суду звертався в Генеральну прокуратуру та її органи, до Президента, в органи міліції тощо. Всі його скарги з усіх інстанцій були перенаправлені в Сокальський РВ ГУМВС, який рекомендував йому звернутися в суд. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив суду, що з огляду на масу боргів, у позивача була повна безвихідь. Будучи усунутим від виробництва, позбавленим джерела доходів і під впливом погроз, позивач вимушений був продати дане приміщення на край невигідних умовах. Крім того, договір укладався чомусь в Червонограді, а не в Сокалі по місцю знаходження нерухомості. Звернув увагу суду на те, що одразу ж позивач звертався з приводу цього до суду та різних правоохоронних органів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала. У своїх запереченнях проти позову зазначає, що наведені позивачем обставини не заслуговують на увагу, оскільки останній не надав жодних доказів, що їх підтверджують, а тому, позов є суперечливим та безпідставним. Також, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. Додатково пояснила, що дійсно її чоловік [PERSON], який тривалий час займається торгівлею в меблевій галузі, почав співпрацю з [PERSON] в м.Сокаль. В той час приміщення телятника переобладнувалося під цех. ЇЇ чоловік постійно виділяв кошти на ремонт даного приміщення. Гроші у великих сумах отримував [PERSON], який безпосередньо знаходився на об'єкті. Гроші надавалися [PERSON], як її чоловіком і нею особисто, так і їхніми продавцями в магазині. Практично весь ремонт та переобладнання приміщення проведено за кошти чоловіка. [PERSON] грошей на організацію цеха не давав. В грудні 2010р. чоловік домовився з [PERSON] про купівлю цеху. Дане приміщення у нотаріуса шляхом укладення договору було оформлене на неї. Жодних погроз в сторону [PERSON] з боку її чоловіка не було і бути не могло. Договір у нотаріуса було укладено добровільно, в мирній атмосфері. Чоловік розрахувався з [PERSON] безпосередньо при укладенні договору в нотаріальній конторі. Жодних претензій щодо розрахунків позивач не виказував. Згодом [PERSON] почав звертатися до суду, в різні правоохоронні органи, які проводили неодноразові перевірки, але жодних порушень так і не знайшли. Просить відмовити в позові. Представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що позивач просить визнати договір недійсним з двох підстав: як вчинений під впливом насильства (ст.231 ЦК) і вчинений під впливом тяжкої обставини (ст.233 ЦК). Зазначила, що жодна з цих підстав не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Пояснення [PERSON] спростовуються показами нотаріуса, свідків. Звернула увагу суду на те, що ці обставини взаємовиключають одна одну, а тому в позові слід відмовити. Третя особа - державний нотаріус Заєць М.В. в судовому засіданні пояснив, що 17.12.2010р. до нього прийшли відповідачка [PERSON], її чоловік [PERSON] та [PERSON] Приблизно за місяць до того в нього був [PERSON], якого він консультував та дав йому перелік документів з приводу укладення договору купівлі продажу. При посвідченні угоди посторонніх осіб не було. Відповідачка та її чоловік розраховувалися з позивачем в окремій кімнаті в той час, коли він готував текст договору до підписання. При розрахунках він присутнім не був. Підготувавши текст договору, він зайшов в окрему кімнату покликати сторони і в цей момент лише побіжно побачив на столі пачку доларів США, яка була на столі. Суми він не знає і не цікавився. Укладення угоди проходило в мирній обстановці. Волевиявлення сторін було добровільним. Сторони вирішили відмітити цю подію коньяком в окремій кімнаті і, навіть, його запросили до столу. З огляду на закінчений робочий день, він - не відмовився... Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що товаришує з позивачем більше 20 років. Знав його, як заможну особу. Весною 2009р. [PERSON] почав ремонт приміщення телятника. [PERSON] двічі в 2009 та 2010 роках позичав у нього по 20 тисяч доларів США, за які купував обладнання, станки, прес,сушки тощо. Гроші обіцяв повернути одразу ж як цех почне приносити прибутки. Розраховував,що цей момент настане скоро. [PERSON] кошти, він періодично приїжджав до нього в цех з метою подивитися, як просувається облаштування приміщення. В січні-лютому 2010р. виробництво було налагоджено. [PERSON] в супермаркеті «Рукавичка» орендував стенди, де розміщав свою продукцію. В травні-червні [PERSON] зробив йому на обладнанні цеху в квартиру кухонну стінку. [PERSON] повідомляв, що кожного місяця виплачує 2700 доларів [PERSON] в Черкаси за станки. Позивач завжди стверджував, що працює сам. Про партнерів ніколи не говорив. Згідно умов договорів позики, [PERSON] не мав права продати приміщення цеху та обладнання до повернення вищевказаних грошей. В кінці осені 2010 року [PERSON] став пригнічений та навіть, як він дізнався згодом, склав заповіти на його користь та користь інших осіб. У [PERSON] був синяк на ребрі, дверка автомобіля, який стояв на стоянці мала вмятину, бачив синяк на нозі. На початку 2011 року він дізнався від [PERSON], що той місяць перед цим продав меблевий цех відповідачці. Позивач пояснив, що продав виробництво, оскільки мав скрутний стан, а йому обіцяли 50000 доларів США та 15% знижки на продукцію. Гроші йому обіцяли віддати через 2-3 дні після укладення договору, але так і не відділи. Перед тим, йому погрожували, мамі і дружині з сином. Він їздив до нотаріуса, щоб скасувати цей договір, але останній сказав, що нічого не може зробити, так як визнати цей договір нечинним може тільки суд. Ствердив, що з [PERSON] були іще дві особи, але він їх вигнав з нотконтори. Від [PERSON] дізнався, що після 17.12.2010р. [PERSON] перестав впускати того на територію, повісили замки, завели пса. Крім того, для нього підвищили на 20% ціну на продукцію. [PERSON] ствердив, що [PERSON] [PERSON] по боргових зобов'язаннях заплатив лише 16000 доларів. Був винен гроші сестрі, мав кредит за авто, заборгував орендну плату «Рукавичці» («Львівхолод»). З огляду на вищевказані обставини, повністю припинив випуск вітражів. Одразу ж [PERSON] почав скаржитися до суду, Генерального прокурора та адміністрації Президента. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що весною 2010р. [PERSON] звернувся до нього та запропонував виготовляти меблеві фасади. Він погодився та дав останньому гроші на ремонт. В свою чергу [PERSON] повинен був встановити станки. [PERSON] він давав дуже багато грошей. Близько 10000грн. в тиждень на зарплату робітникам та матеріали. Крім того, влітку 2010р. він дав позивачу 10 000 доларів США за 1/2 частину приміщення цеху, оскільки той обіцяв йому половину приміщення. Розписки не брав. На початку вересня 2010 року він позичив [PERSON] іще 10 000 доларів США, так як в останнього були якісь фінансові проблеми. Розписки знову не брав. В жовтні 2010 року він закінчив ремонт приміщення, а [PERSON] повинен був встановити обладнання, яке він в середині літа 2010р. привіз і зберігав в іншій частині телятника, де ремонт не проводився. В жовтні 2010 року змонтували обладнання і вони почали виробництво меблевих фасадів. Оскільки [PERSON] не був фахівцем, то він найняв [PERSON]. В нього з [PERSON] почалися сварки з приводу додаткових вкладень на сировину, додаткове обладнання тощо, оскільки в того ніколи не було грошей. Крім того, він дізнався, що [PERSON] позичив гроші в семи осіб та не віддає. Також, йому стало відомо, що за обладнання до кінця не сплачено гроші. [PERSON] йому пояснив, що не має грошей і запропонував розрахуватися йому. Угоду переписали і він згодом погасив заборгованість, яка існувала перед [PERSON]. Тому, він запропонував [PERSON] забирати все виробництво собі, або продати йому свою частку. В листопаді 2010 року вони вирішили, що він буде відпускати [PERSON] продукцію по найнижчій ціні, а той в свою чергу стане дилером і буде її продавати. За це позивач мав продати йому 44% телятника, де зроблено ремонт. [PERSON] погодився на такі умови та вони визначили, що він доплачує останньому ще 13 000 доларів США. Замовлень великих не було. Продукція вупускалася під конкретне замовлення. [PERSON] замовляв кілька разів невеликі партії за готівку. Просив дати продукцію в борг, але в борг він йому не дав. В грудні вони поїхали до державного нотаріуса, де їм сказали, які документи потрібно. Через декілька днів [PERSON] зібрав необхідні документи. Він показав нотаріусу ці документи. О 17.00год він, дружина та [PERSON] приїхали знов до нотаріуса та вони ознайомилися з проектом договору. В окремій кімнаті він віддав [PERSON] 13 000 доларів США. Потім підписали угоду. Всі платежі, пов'язані з укладенням договору купівлі продажу здійснював він, а не [PERSON]. Віддав нотаріусу готівкою. Приміщення оформив на дружину, бо сам, як приватний підприємець мав би оборот більше 500000грн. і треба було б платити більший податок. Свідок [PERSON] суду показала, що дійсно в 2010р. неодноразово за вказівкою подружжя [PERSON] - власників магазину де вона працює продавцем, видавала великі суми з каси [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що на початку серпня 2010р. почав працювати у [PERSON] в цеху в м.Сокаль. [PERSON] [PERSON] представив як партнера по бізнесу. [PERSON] практично жодної участі у виробництві не брав. Приходив в цех на декілька годин. До цеху постійно приходили міліціонери та різні люди, які розшукували [PERSON], який заборгував гроші та не виконував свої зобов'язання перед ними. Після того, як у нотаріуса уклали угоду, то [PERSON] заборонив впускати [PERSON] на територію. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє частково з наступних підстав. Згідно ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст.216 ЦК України (двостороння реституція). Із свідоцтва та витягу вбачається, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належала нежитлова будівля (телятник), загальною площею 622м2, розташована по [ADDRESS]. Згідно розписки від 02.09.2009р., [PERSON] позичив в [PERSON] 448640грн., які зобов'язався повернути не пізніше ніж через двадцять місяці. З договору купівлі прордажу №2406 від 24.06.2008р. та накладної від 02.04.2009р. вбачається, що позивач придбав обладнання на суму 499890грн. 12.04.2012р. [PERSON] засвідчив, що вищевказаній кошти [PERSON] йому повернув. З договорів від 01.12.2009р. та від 15.02.2010р. і розписок вбачається, що [PERSON] двічі позичив у [PERSON] по 20000 доларів США із сплатою 50% річних, для капітального ремонту ферми під меблевий цех та закупівлі обладнання. За позичені кошти позивач дійсно задовго до партнерства з [PERSON] купував будівельні матеріали для ремонту вищевказаної будівлі, що стверджується відповідними товарними чеками та накладними. З оспорюваного договору від 17.12.2010р. вбачається, що позивач [PERSON] передав у власність відповідачці [PERSON] 44/100 частини вищевказаної нежитлової будівлі (телятника), загальною площею 275,3м2. Вартість об'єкта продажу становить 142495,28грн. З розписки вбачається, що на момент підписання вищезазначеного договору, отримав від [PERSON] кошти за 44/100 частини відчуженої нежитлової будівлі без зазначення конкретної суми грошей. З позовної заяви від 18.02.2011р. вбачається, що [PERSON] вже звертався до суду з вимогами розірвати вищевказаний договір купівлі продажу та визнати за ним право власності на 44/100 частини зазначеної нежитлової будівлі. Однак, згідно ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 04.04.2011р., даний позов залишено без розгляду за заявою самого позивача. Згідно довідки від 18.03.2011р., жодні грошові кошти на рахунки, відкриті на ім'я позивача [PERSON] в ПАТ «Індекс Банк», за період з 01.07.2008р. по 18.03.2011р. не надходили. Із заяв вбачається, що позивач [PERSON] протягом 2011 року неодноразово звертався до прокуратури Сокальського району, прокуратури Львівської області, Генерального Прокурора, Служби безпеки України, Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області, Головного управління МВС України в м.Києві та просив відповідно відреагувати на незаконне заволодіння відповідачкою [PERSON] належним йому нежитловим приміщенням та обладнанням. В судовому засіданні встановлено, що для ремонту будівлі, закупівлі обладнання та налагодження виробництва [PERSON] позичив значну суму коштів у [PERSON] та [PERSON], однак усунутий від бізнесу став неспроможний повернути ці гроші. Зазначене стверджується рішенням суду від 07.11.2011р., яким задоволено позов [PERSON] та стягнуто з позивача на користь останнього 318000грн. Крім того, у позивача існувала також заборгованість за кредитним договором від 2007р. у сумі 42776,58грн., що вбачається з рішення суду від 12.01.2012р. Для погашення вищевказаних заборгованостей та з огляду на постійні настирні наполягання з боку чоловіка відповідачки [PERSON] про необхідність продажу приміщення, позивач був змушений відчужити вищевказану нежитлову будівлю на вкрай невигідних для себе умовах під впливом тяжких обставин. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що дійсно у [PERSON] ніколи не було коштів, він був винен гроші багатьом особам. Суд визнає зазначені факти тяжкою обставиною для порзивача під час укладення оспорюваного договору відчуження нежитлової будівлі. Вартість цеху, визначена в оспорюваному договорі в сумі 142495,28грн. за оцінкою БТІ, а не за ринковими цінами, які існували на той час. НБУ на 17.12.2010р. було встановлено курс 7,9635грн. за 1 долар США. Таким чином 142495,28грн. на день продажу становили 17893,55 долара США. В той же час, свідок [PERSON] в суді ствердив, що передав в нотконторі [PERSON] лише 13000 доларів, що по курсу становило 103525,50грн.. (Ця обставина частково підтверджена відповідачкою та нотаріусом). Ці показання [PERSON], з одного боку спростовують пояснення [PERSON] щодо безгрошовості договору, а з іншого боку - повністю стверджують укладення договору на вкрай невигідних умовах. Покликання [PERSON] на передачу [PERSON] 10000доларів за приміщення та 10000 доларів в борг суд не приймає до уваги та відкидає їх, з огляду на недоведеність таких. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір купівлі продажу слід визнати недійсним, оскільки такий вчинено позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Вкрай невигідність умов стверджується і тим фактом, що при купівлі-прожажу до уваги не бралася не тільки ринкова ціна, але й не було враховано і самого обладнання, яке було новим і вартість якого складала 499890грн. Задовільняючи позов частково, суд погоджується з позицією представника відповідачки [PERSON] щодо взаємовиключення підстав насильства та тяжкої обставини, зазначених [PERSON] в його позові. Покликання позивача на те, що зазначена вище нежитлова будівля була відчужена ним під впливом погроз чоловіка позивачки та інших осіб не заслуговують на увагу Такі факти не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому, суд цю підставу відкидає за недоведенністю вимоги. Позовну давність суд не застосовує, оскільки позов відправлено до суду поштою 16.12.2013р., тобто в останній її день.

Outcome: partial