Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою в розмірі 23 509,40 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 24.10.2014 року він позичив [PERSON] гроші у сумі 1 000 доларів США, що станом на 03.04.2015 року, згідно курсу НБУ становило 23 509,40 гривень, який зобов'язався повернути позику через сім днів, після їх отримання, тобто до 31 жовтня 2014 року. Своїх зобов'язань згідно боргової розписки відповідач не виконав, на його прохання повернути борг добровільно не реагує, врегулювати спір в добровільному порядку не бажає, у зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду. Просить ухвалити рішення на підставі якого позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності та згідно ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, постановити заочне рішення. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, як вбачається з матеріалів справи судові виклики на адресу відповідача були скеровані вчасно та отримані ним, що вбачається з повідомлень. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 24.10.2014 року [PERSON] на підставі боргової розписки позичив [PERSON] гроші у сумі 1 000 доларів США, що станом на 03.04.2015 рік, відповідно до курсу НБУ становить 23 509,40 гривень. Відповідач зобов'язався повернути позику через сім днів, після їх отримання, тобто до 31 жовтня 2014 року. (а.с.7). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно статті 1047 ЦК України , договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦПК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, в порушення умов зобов'язання, а також ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд, як зазначено вище в рішенні, зробив висновок, що між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суми позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений розпискою складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та який є борговим документом. Оскільки відповідач добровільно повернути борг не бажає, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України не спростував наявність боргу, у зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по поверненню позичених коштів відповідно до розписки є підставними, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved