Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки, третьої особи, про визначення місця проживання дитини з батьком, посилаючись на те, що він та відповідачка є батьками малолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Відповідачка участі у вихованні дитини не приймає, не проживає разом з донькою, не цікавиться її життям, а тому позивач просить визначити місце проживання дитини з ним. В судове засідання позивач подав заяву про слухання справи за його відсутності, та позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Хмельницької міської ради подав заяву про розгляд справи за його відсутності, та проти задоволення позову не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки невідомі. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Частинною 1 ст. 160 СК України, визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати і батько які проживають окремо не досягли згоди відносно того, з ким з них проживатиме малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. Згідно п. 1 ст. 9 «Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року» дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного законі і процедур, що таке розлучення в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 декларації прав дитини від 20.11.1995 р., за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що слідує як зі ст. 141 СК України , так зі змісту Конвенції про права дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини суд бере до уваги відношення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні об'єктивно встановлено, що відповідач проживає окремо від позивача з дочкою, і жодних обов'язків по відношенню до доньки не виконує. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманню позивача, для розвитку дитини позивач прикладає всі зусилля та можливості. Для дитини створенні сприятливі та комфортні умови проживання. Позивач постійно забезпечує свою сім'ю продуктами харчування, одягом та всіма необхідними засобами для догляду за дитиною. Тому, суд приходить до висновку, що позов є підставним, та таким який підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved