Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 17.01.1989 року їй як головному квартиронаймачу було надано ордер на кімнату [ADDRESS] З 10.04.1995 року за даною адресою також зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідач в 2000 році зібрав всі свої речі та виїхав з кімнати, його місце перебування невідоме і засобів зв'язку не має. Останній за вищевказаною адресою фактично не проживає понад 16 років, комунальні платежі не сплачує та не несе інших витрат по утриманню спірної кімнати, не приймає участь у спільному побуті. Місце проживання відповідача їй не відоме. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просила розглянути справу без їх участі. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що [PERSON] є головним квартиронаймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується ордером на квартиру, виданим на підставі рішення адміністрації профсоюзного комітету ДЗТП №75 від 17.01.1989 року. Відповідно до довідки №9209 від 14.04.2016 року, виданої КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради, у вказаній квартирі зареєстровані, окрім квартиронаймача, її син [PERSON], її онучка [PERSON] та відповідач [PERSON]. У вказаній квартирі відповідач [PERSON] не проживає без поважних причин понад 16 років, місце його знаходження невідоме, його речей у квартирі немає, за комунальні послуги за вказаною адресою він не сплачує. Факт того, що відповідач із вказаного часу не проживає в [ADDRESS] підтверджується актами, складеними комісією КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради від 12.11.2015 року, 20.01.2016 року та 14.04.2016 року, а також поясненнями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] про те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2000 року, його речі у квартирі відсутні. Таким чином, судом встановлено, що відповідач без поважних причин понад 16 років не проживає у вказаній квартирі, в якій головним квартиронаймачем є позивачка, але з реєстрації не знявся, чим порушуються права квартиронаймача, оскільки вона повинна сплачувати комунальні послуги за відповідача та не може вільно розпоряджатися на свій розсуд належним йому майном. Будь-яких доказів в спростування викладеного відповідачем суду не надано. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved