Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів у розмірі 10309276,30 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Камінським Ю.І. та зареєстровано в реєстрі № 115. Згідно умов договору позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передав позичальникові на термін до 11.04.2020 року включно грошові кошти у розмірі 8336392,0 гривень, що становить 340000,0 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України 24,5188 гривень за 1 долар США, станом на дату укладення Договору (п.1 договору). Згідно п.7 Договору позичальник заявляє, що в його приватній власності перебуває наступне нерухоме майно: земельна ділянка кадастровий номер: 4610137200:01:003:0050, площа 0,0463 га та належить позичальнику на підставі ухвали 18 сесії 7-го скликання, серія та номер:4922, видана 04.04.2019 року, видавник Львівська міська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1827441346101; житловий будинок, загальною площею 411,2 кв.м., житлова площа 188,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належать позичальнику на підставі свідоцтва про право власності, серія [NUMBER] , виданий 26.11.2009 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2305074466101. Відповідно до п.8 Договору позичальник заявляє, що вказані вище об`єкти нерухомого майна перебувають в іпотеці згідно Договору іпотеки № 1035 укладеного 20.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики укладеного 20.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , розмір заборгованості 10487233,15 гривень, що на дату укладення договору позики становить 433286,0 доларів США. Згідно п.9 Договору, сторони погодилися, що згідно висновку експерта від 10.02.2020 року вартість об`єктів нерухомого майна вказаних у п.7 Договору становить 19663520,0 гривень, що за курсом НБУ (24,5794 гривень за 1 долар США) на день проведення експертизи відповідає еквіваленту 800000,0 доларів США та є суттєво більшою від загального розміру заборгованості основного зобов`язання за договором іпотеки. Відповідно до п.10 договору сторони погодили, що у разі, якщо позичальник своєчасно та в повній мірі не поверне позичені грошові кошти, порушить строк повернення позики вказаний у п.2 Договору, а також порушить основне зобов`язання та/або Договір іпотеки, укладені з [PERSON] , позикодавець починаючи з моменту такого порушення має право за згодою іпотекодержателя від імені та в інтересах боржника відчужувати предмет іпотеки та погасити заборгованість згідно наступної черговості вимог, а саме: в першу чергу погашення підлягає підтверджена заборгованість іпотекодержателя [PERSON] , в тому числі сума основного зобов`язання, неустойка (пеня, штраф) та інші платежі розраховані згідно умов Договору позики та Договору іпотеки; в другу чергу погашенню підлягає підтверджена заборгованість позикодавця [PERSON] , в тому числі сума основного зобов`язання, неустойка (пеня, штраф) та інші платежі розраховані згідно умов договору позики; залишок грошових коштів отриманих після задоволення вимог кредиторів підлягають негайному поверненню позичальнику. На виконання повноважень передбачених п.10 цього Договору, одночасно з укладенням Договору позики, позичальник видає позикодавцю відповідну довіреність, передає відповідні оригінали правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості та уповноважує позикодавця на вибір покупця визначення вартості предмету Іпотеки та продаж від його імені та в його інтересах об`єктів нерухомості земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:01:003:0050 та житлового будинку, загальною площею 411,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.5 Договору підтвердження повернення позики в строк визначений цим договором підтверджується розпискою позикодавця про підтвердження отриманих грошових коштів. Відповідно до п.15 Договору сторони домовились, а позичальник підтверджує що до повернення позики останній відповідає перед позикодавцем усім належним йому рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами цінними паперами, банківським вкладами, частками корпоративних прав, нерозподіленими доходами та іншими активами належними боржнику на день укладення цього договору та тих, що прийдуть у власність боржника в майбутньому. На час дії цього договору, до повного виконання зобов`язань позичальник зобов`язується не передавати, дарувати, заповідати, передавати в іпотеку, заставу, наступну іпотеку, заставу чи будь-яким іншим способом повністю або частково відчужувати чи обтяжувати належне на праві власності йому майно, що знаходиться в нього чи третіх осіб, а укладення вказаних правочинів без попередньої письмової згоди позичальника будуть трактуватися як такі, що спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання за цим договором позики як наслідок є нікчемним та підлягають скасуванню (припиненню/розірванню). Відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання згідно Договору позики, оскільки станом на дату звернення з позовом до суду розрахунок не проведено, заборгованість не погашена, розписки про підтвердження отримання грошових коштів немає. Відповідно до п.20 Договору у разі порушення строку повернення позики позичальник зобов`язується сплатити позикодавцеві штраф в розмірі 0,05% від розміру не повернутою суми позики за кожен день прострочки. Відтак, станом на дату написання позову, відповідачем прострочено 262 дні, а тому сума штрафу в розмірі 0,05% становить 44540,0 доларів США, що за курсом встановленим НБУ (станом на 29.12.2020 року становить 28,36 гривень за 1 долар США), а тому 44540 х 28,36 дорівнює 1263154,40 гривень. Відповідно до п.21 Договору у разі прострочення строку передачі документації більше ніж на один календарний тиждень, передбаченої п.10 Договору, позичальник сплачує позикодавцю неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5% від розміру Договору позики. Оскільки, відповідачем не було передано документацію позивачу у визначений договором строк, відтак сума штрафу складає 17000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.12.2020 року становить 28,36 гривень, а тому сума штрафу складає 482120,0 гривень. Також, у зв`язку із невиконанням покладеного на відповідача зобов`язання є підстави для стягнення індексу інфляції від суми боргу за період з 12.04.2020 року по 29.12.2020 року у розмірі 277602,09 гривень. Додатково зазначає, що позивачем неодноразово ставились запитання відповідачу про погашення заборгованості, однак жодних дій для повернення коштів вчинено не було, відтак, у позивача виникли стійкі побоювання щодо повернення належних йому коштів переданих відповідачу відповідно до Договору позики. Крім цього, 06.12.2020 року було зроблено витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:01:003:0050 та житлового будинку, загальною площею 411,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . З отриманих витягів вбачається, що земельна ділянка належить на праві власності [PERSON] від 15.04.2020 року, зареєстрована приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Михайленко О.В. на підставі договору купівлі-продажу № 311 виданого 15.04.2020 року, видавник Михайленко О.В. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу. Після чого він неодноразово звертався до відповідача для отримання копії договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки № 311 від 15.04.2020 року та в результаті відповідачем було надано його копію. З договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки № 311 від 15.04.2020 року вбачається, що згідно предмету договору продавець передав, а покупець купив житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами. Сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки № 311 від 15.04.2020 року є [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 3.4 Договору передбачено, що продавець гарантує, що реконструкція, переобладнання, перепланування) житлового будинку не здійснювались, на момент посвідчення цього договору нікому іншому будинок та земельна ділянка не відчужені, невнесені до реєстру національного культурного надбання, під забороною відчуження (арештом) не перебувають, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передані, не є предметом оренди, податкової застави, іпотекою, правами третіх осіб (у тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку) не обтяжені, судового спору щодо них не має, малолітні та неповнолітні діти , недієздатні особи не мають право користуватися житловим будинком, укладення цього договору не суперечить правам та інтересам неповнолітніх та малолітніх дітей, непрацездатних та інших осіб, яким продавець зобов`язаний утримувати згідно закону або договору. Відповідно до п.5.1 договору право власності на вищевказаний будинок у покупця виникає з дня державної реєстрації цього права. Згідно з п.5.2. договору право власності на земельну ділянку виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього права. Отже, відповідачем всупереч вимогам закону та договору позики від 11.02.2020 року було відчужено житловий будинок з приналежними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, місце розташування якої: [ADDRESS] , які у Договорі позики від 11.02.2020 року подані позивачу в забезпечення виконання зобов`язань щодо повернення суми боргу в розмірі 8336392,0 гривень, яку як вбачається з документів відповідачем повернуто не було. Відтак, відповідачем не виконано покладене на нього зобов`язання щодо повернення отриманих коштів. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики з врахуванням штрафних санкцій. Справа поступила до суду 29.12.2020 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25 січня 2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26 квітня 2021 року, закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд та залишено без розгляду клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 10.06.2021 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, залишено без розгляду клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених вище. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання 27.09.2021 року повторно не з`явився, подав на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із хворобою. Разом з тим, суд не приймає до уваги заяву відповідача про відкладення розгляду справи, вважає, що відповідач вчиняє дії щодо затягування розгляду справи та відповідно до ст.223 ЦПК України, вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутності відповідача, оскільки 10.06.2021 року у судовому засіданні відповідач надав пояснення щодо позову, з яких вбачається наступне. Так, відповідач пояснив, що між ним та позивачем були відносини щодо ведення бізнесу. Договір позики він підписав під тиском зі сторони позивача, в той же час в правоохоронні органи з даного приводу він не звертався. Також зазначив, що на момент укладення договору так і після укладення такого жодних коштів від позивача він не отримав. Разом з тим, подав позов до суду про визнання договору позики не укладеним. У зв`язку з наведеним, просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.02.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Камінським Ю.І. за зареєстрований в реєстрі за № 115. Відповідно до п.1 Договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав позичальникові на термін до 11.04.2020 року включно грошові кошти в готівковому вигляді у сумі 8336392,0 гривень, що становить 340000,0 доларів США за офіційним курсом на день укладення договору (а.с.14). Відповідно до п.2 Договору вбачається, що факт отримання коштів позичальником в сумі вказаній в п.1 цього договору підтверджується відповідною борговою розпискою від 27 серпня 2015 року, та не потребує додаткового підтвердження (а.с.14). Оригінал розписки від 27.08.2015 року суд оглянуто в судовому засіданні 27.09.2021 року. Відповідно до п.7 Договору позичальник заявляє, що в його приватній власності перебуває наступне нерухоме майно: земельна ділянка кадастровий номер: 4610137200:01:003:0050, площа 0,0463 га та належить позичальнику на підставі ухвали 18 сесії 7-го скликання, серія та номер:4922, видана 04.04.2019 року, видавник Львівська міська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1827441346101; житловий будинок, загальною площею 411,2 кв.м., житлова площа 188,7 кв.м. знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належать позичальнику на підставі свідоцтва про право власності, серія [NUMBER] , виданий 26.11.2009 року, Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2305074466101 (а.с.15). Відповідно до п.8 Договору позичальник заявляє, що вказані вище об`єкти нерухомого майна перебувають в іпотеці згідно договору іпотеки № 1035 укладеного 20.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики, укладеного 20.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , розмір заборгованості 10487223,15 гривень, що на дату укладення договору позики становить 433286,0 доларів США (а.с.15). Згідно з п.9 Договору сторони погодилися, що згідно висновку експерта від 10.02.2020 року вартість об`єктів нерухомого майна вказаних п.7 цього договору становить 19663520,0 гривень, що за курсом НБУ (24,5794 гривень за 1 долар США) на день проведення експертизи відповідає еквіваленту 800000,0 доларів США та є суттєво більшою загального розміру заборгованості основного зобов`язання за договором іпотеки (а.с.15). Відповідно до п.10 Договору сторони погодили, що у разі якщо позичальник своєчасно та в повній мірі не поверне позичені грошові кошти, порушить строк повернення позики вказаний в п.2 цього договору, а також порушить основне зобов`язання та/або договір іпотеки, укладені з [PERSON] , позикодавець починаючи з моменту такого порушення має право за згодою іпотекодержателя від імені та в інтересах боржника відчужувати предмет іпотеки та погасити заборгованість згідно наступної черговості вимог,а саме: в першу чергу погашення підлягає підтверджена заборгованість іпотекодержателя [PERSON] , в тому числі сума основного зобов`язання, неустойка (пеня,штраф) та інші платежі розраховані згідно умов договору позики та договору іпотеки; в другу чергу погашенню підлягає підтверджена заборгованість позикодавця [PERSON] , в тому числі сума основного зобов`язання, неустойка (пеня, штраф) та інші платежі розраховані згідно умов договору позики; залишок грошових коштів отриманих після задоволення вимог кредиторів підлягають негайному поверненню позичальнику. На виконання повноважень передбачених п.10 цього Договору, одночасно з укладенням договору позики, позичальник видає позикодавцю відповідну довіреність, передає відповідні оригінали правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості та уповноважує позикодавця на вибір покупця визначення вартості предмету Іпотеки та продаж від його імені та в його інтересах об`єктів нерухомості земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:01:003:0050 та житлового будинку, загальною площею 411,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до п.15 Договору сторони домовились, а позичальник підтверджує що до повернення позики останній відповідає перед позикодавцем усім належним йому рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами цінними паперами, банківським вкладами, частками корпоративних прав, нерозподіленими доходами та іншими активами належними боржнику на день укладення цього договору та тих, що прийдуть у власність боржника в майбутньому. На час дії цього договору, до повного виконання зобов`язань позичальник зобов`язується не передавати, дарувати, заповідати, передавати в іпотеку, заставу, наступну іпотеку, заставу чи будь-яким іншим способом повністю або частково відчужувати чи обтяжувати належне на праві власності йому майно, що знаходиться в нього чи третіх осіб, а укладення вказаних правочинів без попередньої письмової згоди позичальника будуть трактуватися як такі, що спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання за цим договором позики як наслідок є нікчемним та підлягають скасуванню (припиненню/розірванню) (а.с.16). З договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки № 311 від 15.04.2020 року вбачається, що згідно предмету договору продавець передав, а покупець купив житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами. Сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки № 311 від 15.04.2020 року є [PERSON] та [PERSON] (а.с.25-28). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:01:003:0050 та житлового будинку, загальною площею 411,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що земельна ділянка та житловий будинок належать на праві власності [PERSON] від 15.04.2020 року (а.с.19-24). Як встановлено, позивач виконав умови договору позики надавши відповідачу грошову позику у розмірі 8336392,0 гривень відповідно до розписки від 27.08.2015 року, із зобов`язанням повернути вказану суму в обумовлений термін, а саме: до 11.04.2020 року відповідно до п.2 Договору позики, з якого вбачається, що остаточний розрахунок щодо повернення позичальником позикодавцю суми позики має бути здійснено позичальником не пізніше 11.04.2020 року, однак відповідач порушив умови договору позики, шляхом невиконання зобов`язання щодо добровільного повернення отриманих коштів у борг у встановлений розпискою строк та відчужив житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та земельну ділянку, яка була подана в забезпечення виконання зобов`язань, щодо повернення суми боргу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). З огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд повинен вирішити чи наявні правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, і одночасно він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Про це йде мова у постанові Верхового Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-50цс16, в якій було зазначено про те, що якщо договір позики укладений у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів то наявність розписки є необов`язковою. 18 вересня 2013 року Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для його виконання сторонами. Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання, слід вважати встановленим, що борг позивачу не повернуто, і тому позовні вимоги про стягнення основної заборгованості за договором позики у розмірі 8336399,0 гривень суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Що стосується стягнення з відповідача 1263154,40 гривень штрафу в розмірі 0,05% від розміру не повернутої суми позики за кожен день прострочки згідно умов Договору позики; 482120,0 гривень неустойки у вигляді штрафу за прострочення строку передачі документації більше ніж на один календарний тиждень у розмірі 5% від суми боргу згідно умов договору та 277602,90 інфляційних збитків, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.20 Договору вбачається, що у разі порушення строку повернення позики позичальник зобов`язується сплатити позикодавцеві штраф в розмірі 0,05% від розміру не повернутої позики за кожен день прострочення (а.с.17). Згідно з п.21 Договору вбачається, що у разі прострочення строку передачі документації більше ніж на один календарний тиждень, передбаченої в п.10 даного Договору позичальник сплачує позикодавцеві неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5% від розміру Договору позики (а.с.17). Разом з тим, у зв`язку із невиконанням покладеного на відповідача зобов`язання у позивача є підстави для стягнення індексу інфляції від суми боргу. Правочин укладено з додержанням умов, передбачених для укладення правочинів, згідно зі ст.203 ЦК України. Сторонами обумовлено при укладенні договору позики всі істотні умови. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові Великої Палати Верховного суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання. Нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101%. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно знаного зобов`язання. Згідно з ч.1 п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. На цій підставі, позивачем здійснено нарахування штрафу в розмірі 0,05% від розміру неповернутої суми позики за кожен день прострочення згідно умов Договору позики, що становить 1263154,40 гривень; 482120,0 гривень неустойки у вигляді штрафу за прострочення строку передачі документації більше ніж один календарний тиждень у розмірі 5% від суми боргу згідно умов договору та 277602,09 гривень інфляційні збитки (розрахунок штрафних санкцій зазначено в позовній заяві). У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 10309276,30 гривень, яка складається із суми позики та нарахованих штрафних санкцій (8336399,0 + 1263154,40 + 482120,0, + 277602,90). Разом з тим, як встановлено судом, наданий позивачем розрахунок містить арифметичні помилки, що вплинули на правильний розрахунок суми заборгованості, що підлягає стягненню. Так, якщо підсумувати суму позики та суму нарахованих штрафів, зазначених позивачем в позові, а саме: (8336 399,0 + 1263154,40 + 482120,0 + 277602,90), то загальна сума боргу буде становити 10359276,30 гривень. А тому, суд приходить до висновку, що позивачем при підрахунку суми заборгованості,яка підлягає до стягнення випадково зазначено цифру 0 замість цифри 5 при зазначенні загальної суми боргу, тобто замість 10359276,30 гривень зазначено 10309276,30 гривень. Крім того, з позовної заяви, зокрема із зазначеного в такій розрахунку інфляційних збитків, сума таких становить 277602,09 гривень. Разом з тим, при додаванні всіх сум, які підлягають стягненню позивачем помилково замість 227602,09 гривень інфляційних збитків зазначено та пораховано суму 277602,90 гривень, що вплинула на результати розрахунку. За результатами проведених судом розрахунків (арифметичних дій) встановлено, що сума позики та нараховані штрафні санкції в сумі становлять (8336399,0 + 1263154,40 + 482120,0 + 277602,09) 10359275,50 гривень, а тому саме така сума є вірною та підлягає до стягнення. Таким чином, з врахуванням того, що відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, суд вважає, що невиконання відповідачем договору позики є порушенням прав позивача. Крім того, доводи відповідача в частині того, що договір позики було укладено з боку позивача під тиском, а також те, що при укладанні такого він жодних коштів не отримав від позивача судом не приймаються до уваги, оскільки такі останній не спростував належними та допустимими доказами. Суд всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, штрафних санкцій посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 10510,0 гривень, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору (а.с.29).

Outcome: approved