Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом до Акціонерного комерційного банку «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та просить визнати недійсними з моменту укладення кредитні договори №1306/0818-23 на суму 333 300 грн. від 19.02.2008 р. та №1306/0818-30 на суму 777 700 грн. від 25.02.2008 р., укладені між ним та Відповідачем. Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 19.02.2008 р. та 25.02.2008 р. між Сторонами укладено зазначені вище спірні кредитні договори на придбання, відповідно, квартир [ADDRESS]. В ці ж дати, 19.02.2008 року та 25.02.2008 р., вказані квартири були передані Відповідачу згідно до нотаріально посвідчених договорів в іпотеку в забезпечення зобов'язань за вказаними кредитними договорами. 14.07.2010 р. АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Чорноморський банк розвитку та реконструкції». 26.03.2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі №2/201/157/2013 визнано недійсними з моменту укладення договори іпотеки укладені між [PERSON] та АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» від 19 лютого 2008 року та 25 лютого 2008 року., оскільки спірні правочини були вчинені фізичною особою - [PERSON], який на момент укладання спірних договорів не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2013 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року касаційна скарга ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» відхилена, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2013 року залишено без змін. Таким чином, на підставі наявної в матеріалах цивільної справи судової психіатричної експертизи, судовими рішеннями, які набули законної сили по цивільній справі, де учасниками були позивач та відповідач, були встановлені обставини щодо позивача [PERSON] - було встановлено, що [PERSON] на момент укладення зазначених договорів не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Отже, вказана обставина не підлягає повторному доведенню при розгляді цивільної справи, де учасниками є ті ж самі особи. Представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважає, що в даній справі не можна застосовувати висновки експертизи, проведеної в іншій справі, просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог. По справі, за ініціативою представника Відповідача допитані свідки: [PERSON] - працівник служби безпеки АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції», який повідомив, що позивача він знав, при отриманні ним кредитів, його особу перевіряли, при цьому він не виявляв очевидних розладів психічної діяльності. Згодом він, свідок, дізнався, що позивач через деякий час після отримання кредитів, лікувався у психіатричний лікарні. Довідку про психічний стан здоров'я у позивача при отриманні кредитів в банку не вимагали, оскільки це не передбачено процедурою видачі кредитів. [PERSON] - дружина позивача, яка пояснила, що на момент отримання кредитів позивач фізично був здоровий, чого не можна сказати про його психічний стан. На той час він працював в бізнесі, графік його роботи був дуже щільний, напружений, він постійно перебував у стані нервових зривів. Як з'ясувалося згодом, у нього розвилося психічне захворювання. Вислухавши Сторони та свідків, дослідивши докази, надані Сторонами по справі з увагою на їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, судом встановлено такі обставини та визначені відповідні до них правовідносини: 19.02.2008 р. та 25.02.2008 р. між Сторонами укладено зазначені вище спірні кредитні договори №1306/0818-23 та №1306/0818-30 на придбання, відповідно, квартир [ADDRESS] (а.с.5-11). В ці ж дати, 19.02.2008 року та 25.02.2008 р., вказані квартири були передані Відповідачу згідно до нотаріально посвідчених договорів в іпотеку в забезпечення зобов'язань за вказаними кредитними договорами. 14.07.2010 р. АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Чорноморський банк розвитку та реконструкції». 26.03.2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі №2/201/157/2013 визнано недійсними з моменту укладання договори іпотеки укладені між [PERSON] та АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» від 19 лютого 2008 року та 25 лютого 2008 року, оскільки спірні правочини були вчинені фізичною особою - [PERSON], який на момент укладання спірних договорів не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.11-12). Рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2013 року (а.с.13). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року касаційна скарга ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» відхилена, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2013 року залишено без змін (а.с.14-15). Правовідносини, що виникли між сторонами, законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В даному випадку, як встановлено вищезгаданим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі №2/201/157/2013 від 26.03.2013 р., залишеним в силі 16.08.2013 р. Апеляційним судом Дніпропетровської області та 30.10.2013 р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, 19 лютого 2008 року та 25 лютого 2008 року, тобто на момент укладання спірних договорів, позивач не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Цей факт, у відповідність до ч.3 ст.61 ЦПК України, не потребує доказування. Виходячи із змісту позовних вимог, у разі, якби позивач усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними при укладанні спірних кредитних договорів, то він, на запропонованих банком умовах, ці договори б не укладав. За таких обставин, позов підлягає задоволенню на підставі ч.1 ст.225 ЦК України та цей висновок узгоджується із роз'ясненнями з цього приводу Пленуму Верховного суду України, що містяться у п.16 його Постанови №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно до якого, правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Відповідно ж до висновків судово-психіатричної експертизи №85 від 21 серпня 2012 року [PERSON] в період часу, віднесений до укладання кредитного договору №1306/0818-23 на суму 333 300 грн. від 19.02 2008 р. та кредитного договору №1306/0818-30 від 25.02.2008 р. на суму 777 700 грн., страждав та на даний час страждає психічним захворюванням в формі манії з психічними симптомами. Наявне у позивача психічне захворювання позбавляло його в той період часу можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Що стосується вимог представника відповідача про застосування строку позовної давності, то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки згідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. В даному ж випадку, беззаперечно про своє психічне захворювання, яке позбавляло його в період укладання спірних договорів розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивач дізнався лише у серпні 2012 року після проведення відповідної судово-психіатричної експертизи. З того часу до 10.04.2014 р. - дати звернення позивача до суду з даним позовом, минуло менше ніж три роки, визначені ст.257 ЦК України як загальна позовна давність, що у відповідність до ст.256 ЦК України не позбавляє позивача права звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином кредитний договір №1306/0818-23 на суму 333 300 грн. від 19.02.2008 р. та кредитний договір №1306/0818-30 від 25.02.2008 р. на суму 777 700 грн., укладені між [PERSON] та Комерційним банком «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» є недійсними, оскільки були вчинені фізичною особою - [PERSON], який на момент укладання спірних договорів не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.11, 15, 16, 202, 203, 215, 225 ЦК України, ст.ст.10,11,15,57-64,88,158,159,212-215 ЦПК України, -

Outcome: approved