Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 20.02.2013 між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №GP-4219841, відповідно до якого остання отримала грошові кошти в розмірі 22 880 грн. 19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинив свою діяльність, правонаступником останнього став ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та отримав право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Оскільки, позичальник [PERSON] свої зобов`язання по договору не виконала, станом на 14.12.2018 у неї утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами та штрафами в розмірі 24\~158,91 грн. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 29.12.2018 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. На адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому [PERSON] - [PERSON] С.В. вимоги позову не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судовому засіданні 14.05.2019 вимоги позову визнав частково. Вказував на наявність рішення суду, яким було визнано виконавчий напис нотаріуса про стягнення з відповідача кредитної заборгованості за кредитним договором №GP-4219841 таким, що не підлягає виконанню. У тій справі були дані про інші розрахунки. Зокрема: прострочена заборгованість за сумою кредиту 14\~483,05 грн., прострочена заборгованість за комісією 5\~765,76 грн., прострочена заборгованість за відсотками 1\~582,09 грн. На виконання виконавчого напису з відповідача в користь позивача виконавчою службою уже стягнути 11\~625,15 грн. боргу. А тому, позов в частині тіла кредиту визнає лише в частині різниці між нарахованою сумою заборгованості за тілом кредиту та сумою, яка уже стягнута на виконання виконавчого напису. Нараховані позивачем відсотки вважає незаконними з урахуванням наявності рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Що стосується суми комісії, то її нарахування вважає незаконним, і нараховану до стягнення суму комісії не визнає. Щодо стягнення неустойки, то відповідач заявляє про застосування строку позовної давності, і вважає, що така заява є підставою для відхилення вимог позову в цій частині. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, поданий стороною відповідача відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 20.02.2013 відповідач [PERSON] підписала запропоновану банком ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» пропозицію укласти договори (оферта) з доданими до неї Загальними умовами договорів кредитування, відкриття та подання рахунків, що в цілому становили кредитний договір №GP-4219841. Відповідно до договору, остання отримала грошові кошти в розмірі 22 880 грн., зі сплатою 9% відсотків річних та сплати 1,80% комісії за обслуговування кредиту строком на 36 місяців (а.с. 6-8). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що відповідач [PERSON] , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с. 13) вбачається, що станом на 14.12.2018 у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 24\~158,91 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2\~857,90 грн., прострочена заборгованість за комісією 1\~582,09 грн., прострочена заборгованість за процентами 5\~765,76 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту 13\~953,16 грн. Суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо незаконного нарахування відсотків по кредитній заборгованості без урахування наявного рішення суду від 25.09.2018 у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «ПУМБ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так, вищевказаним рішенням суду, позовні вимоги позивача задоволено, визнано виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №GP-4219841 від 20.02.2013 в розмірі 21\~830,90 грн., вчинений 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за №2437, таким, що не підлягає виконанню. При чому, з вказаного виконавчого напису вбачається, що відповідно до нього з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» стягувались наступні кошти: прострочена заборгованість за сумою кредиту 14\~483,05 грн., прострочена заборгованість за комісією 5\~765,76 грн., прострочена заборгованість за відсотками 1\~582,09 грн., а всього 21\~830, 90 грн. З повідомлення приватного виконавця Таранко Д.В. від 11.03.2019 вбачається, що у нього на виконанні перебував вказаний вище виконавчий напис, і на його виконання примусово стягнуто і перераховано стягувачу 11\~625,15 грн. боргу. В позовній заяві позивачем заявлено до стягнення прострочена заборгованість за сумою кредиту 2\~857,90 грн., яка дорівнює різниці між нарахованою у виконавчому написі заборгованістю за сумою кредиту та сумою, що була стягнута на виконання виконавчого напису (14\~483,05-11\~625,15=2\~857,90). Відтак, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 2\~857,90 грн. підлягає до задоволення. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Однак, у наданій позивачем виписці з рахунка (а.с.13) відсутній розрахунок заборгованості за відсотками, які заявлені на суму 5\~765,76 грн. Разом з тим, аналогічна сума 5\~765,76 грн. була заявлена у виконавчому написі нотаріуса як заборгованість за комісією. І навпаки, заявлена в позовній заяві сума заборгованості за комісією 1\~582,09 грн., аналогічна сумі заборгованості за відсотками у виконавчому написі 1\~582,09 грн. В зв`язку з такою невідповідністю та відсутністю належного розрахунку відсотків на заявлену суму заборгованості, вимога про стягнення заборгованості за відсотками до задоволення не підлягає. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією до задоволення не підлягає виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, та сторонами не спростовується, що\~20.02.2013 відповідач [PERSON] підписавши пропозицію укласти договори (оферта) з доданими до неї Загальними умовами договорів кредитування, відкриття та подання рахунків підписала кредитний договір №GP-4219841. Частиною 2 Договору встановлено, що отримана відповідачем сума в розмірі 22\~880 грн. включала в себе наступні призначення: 20\~000 грн. загальні споживчі цілі, 2\~880 грн. оплата Договору страхування, 0 грн. сплата разової комісії (а.с. 6) Таким чином встановлено, що банк надав позичальнику кредит на поточні потреби (загальні споживчі цілі), тому особливості регулювання відносин сторін визначаються\~Законом України «Про захист прав споживачів». У\~рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України\~вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. За умовами частини 2 кредитного договору, процентна ставка по кредиту становить 9,00 % річних, розмір комісії за обслуговування кредиту - 1,80 %. Проте в умовах договору відсутні пояснення в чому саме полягає кредитне обслуговування, та періодичність нарахування відсоткової ставки (щомісячна, річна ставка). Відповідно до Графіку платежів за кредитним договором (а.с. 6 зворот), що є додатком до кредитного договору, сторони погодили строки та порядок внесення щомісячних платежів. При цьому, платіж «комісія за обслуговування кредиту» визначено в Графіку як щомісячний платіж в розмірі 411,84 грн. Згідно зі\~статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому банк нараховував, а відповідач сплачувала комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. Таким чином, умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Відтак, суд дійшов висновку про незаконність встановлення у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуги, яка супроводжує кредит. Щодо вимоги позову про стягнення неустойки за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 13\~953,16 грн., то відповідач [PERSON] в особі свого представника, у відзиві на позовну заяву просила застосувати позовну давність до вимог про стягнення неустойки. Статтею 257\~ЦПК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) ч.1 ч.2 ст.258\~ЦК України встановлена спеціальна позовна давність один рік. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258\~ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З поданої банком виписки з рахунку [PERSON] (а.с. 13) вбачається, що у відповідача станом на 14.12.2018 заборгованість по неустойці за порушення зобов`язань по кредиту 13\~953,16 грн. Однак, у поданій виписці не вказано за який період проведено нарахування неустойки, сума є не деталізованою, що позбавляє можливості встановити підставність та обґрунтованість такої вимоги. А тому, за відсутності обґрунтованого, із зазначенням періодів нарахування штрафних санкцій, розрахунку заборгованості неустойки, дана вимога до задоволення не підлягає. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 2857,90 грн., яка є заборгованістю за кредитом. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (11,83%=208,44 грн.).

Outcome: partial