Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.09.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію на споживчі потреби з встановленим лімітом на умові оплати відсотків за користування кредитом. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит, проте відповідач, в супереч умов договору свої зобов'язання належним чином не виконує внаслідок чого утворилась заборгованість.Крім того, між сторонами було укладено договір іпотеки, який є невід'ємною частиною кредитного договору, та відповідно до умов якого позичальник зобов'язався на період дії дійсного договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за свій рахунок від всіх ризиків та надати банку укладений договір страхування під час підписання цього договору та одночасно укласти договір відступлення прав вимоги за таким договором страхування, а також надати банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію договору страхування на строк не менший, ніж на один рік. В свою чергу, відповідач умови договору іпотеки щодо страхування останнього не виконала, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штраф за невиконання умов договору іпотеки щодо страхування, що в свою чергу передбачено останнім. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача, позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідач договір кредиту по якому позивач просить стягнути заборгованість не укладала, грошові кошти не отримувала, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач не має права вимагати стягнення будь яких штрафних санкцій по договору іпотеки, оскільки основні вимоги позивача стосуються кредитного договору і одночасне стягнення по двох договорах законом не передбачено. Крім того, представник відповідача звернувся до суду із зустрічним позовом, який не був прийнятий судом у зв'язку із порушенням вимог ч. 2 ст. 123 ЦПК України і клопотання згідно вимог ст. 73 ЦПК України від представника відповідача не надходило. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оригінали кредитної справи, які витребовувалися для огляду, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. 26.09.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № 243-Ф/06 (далі - договір та/або кредитний договір), відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу шляхом відкриття відновлювальної відкличної лінії на споживчі потреби кошти в розмірі 30000доларів США на строк з 29 вересня 2006 року по 26 жовтня 2006 року із сплатою відсотків за користування кредитом виходячи з 12,5% річних /а.с. 7-10/. Відповідно до п. 3.1.1 договору, встановлено, що банк зобов'язаний відкрити позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] та перерахувати позичальнику кредит в межах ліміту кредитування визначеного в п.1.1 з позичкового рахунку № [NUMBER] на поточний рахунок позичальника, за умови отримання банком у термін не пізніше як за один банківський день до дати видачі коштів в межах кредитної лінії попередньої письмової заяви позичальника та підтвердження банком намірів про видачу кредитних коштів в рахунок кредитної лінії згідно зазначеної заяви позичальника /а.с. 7/. Відповідно до п. 3.2.8 договору, банк має право на залишок заборгованості за кредитом нараховувати відсотки виходячи з 13,5% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості /а.с. 8/. Відповідно до п. 3.3.1 договору, позичальник зобов'язаний використати кредит на цілі визначені договором та повернути кредит в сумі та в строки визначені договором /а.с. 8/. Відповідно до п. 3.3.2 договору, позичальник зобов'язаний, сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно, виходячи із відсоткової ставки, визначеної договором, на рахунок ПАТ «Укргазбанку», щомісячно у строк не пізніше 10 числа місяця, слідуючого за місцем нарахування відсотків /а.с. 8/. Відповідно до п. 5.3. договору за прострочення строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 3% річних від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності /а.с. 9/. 29.09.2006 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої було встановлено графік зниження ліміту кредитування та внесено зміни до деяких пунктів договору /а.с. 11-14/. 09.01.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої встановлено графік зниження ліміту кредитування та змінено відсоткову ставку за кредитом в розмірі 14,5 % річних з дня виникнення простроченої заборгованості /а.с. 17/. 13.02.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до якої встановлено, що кошти отримані від позичальника, направляються банком в першу чергу для оплати простроченої суми комісійних платежів, потім-простроченої заборгованості по кредиту, потім строкової заборгованості по нарахованим комісіям, потім строкової заборгованості по процентах за кредит, потім строкової заборгованості по кредиту /а.с. 18/. 05.03.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 4, відповідно до умов якої були внесені зміни до п. 3.2.2 кредитного договору /а.с. 19/. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у сумі 30000 доларів США, а саме вказані кошти було перераховано на рахунок № [NUMBER], що підтверджується випискою з особового рахунку /а.с.32/. Суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те, що відповідач не отримувала грошові кошти, а виписка по особовому рахунку останньої не підтверджує отримання нею коштів, оскільки таким документом може бути виключно меморіальний ордер. Відповідно до п 1.19-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Згідно заяви відповідача про перерахування коштів на розрахунковий рахунок /а.с. 31/, а також заяви відповідача, оглянуті в судовому засіданні, які знаходяться у кредитній справі підтверджують факт отримання таких коштів, а також користування ними протягом тривалого часу, у зв'язку з чим і мали місце подальші укладення додатків до даного договору та договору про забезпечення виконання кредитних зобов'язань. Крім того, представник відповідача зазначав, що розрахунковий рахунок на якій нібито перераховувалися грошові кошти позивачу, відкрито набагато пізніше, ніж такі кошти нею нібито отримані, шляхом перерахування на цей рахунок. Разом з тим, вказані доводи були спростовані при огляді оригіналів кредитної справи, у якій міститься договір сторін, про відкриття позивачем відповідачу саме того розрахунковогорахунку, який зазначений у кредитному договорі і на якій згідно виписки, позивачу були перераховані грошові кошти після укладення кредитного договору і такий розрахунковий рахунок було відкрито раніше ніж укладений кредитний договір, а саме у 2003 році. Також, представником відповідача не надано і доказів про те, що відповідачем не укладався кредитний договір, додатки до останнього, не були написані власноручно заяви щодо надання кредиту, дого вір та додатки на забезпечення виконання кредитних зобов'язань тощо. Так, представник відповідача зазначав про те, що відповідач має намір просити про призначення почеркознавчої експертизи, для чого було витребувано оригінал кредитної справи, проте в подальшому представник відповідача відповідного клопотання не заявляв. В порушення умов договору відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання внаслідок чого, станом на 13.05.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 16222 доларів США 82 центи та 2409 грн.23 коп., з яких: 12000 доларів США - строкова заборгованість за кредитом; 2658 долари США 77 центів - прострочена заборгованість за кредитом; 71 долар США 37 центів - поточна заборгованість по відсотках; 1492 доларів США 68 центів- прострочена заборгованість по відсотках; 1387 грн. 46 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 1021 грн. 77 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів /а.с. 40-46/. Розмір заборгованості представником відповідача не оспорювався. 12.10.2006 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, який є невід'ємною частиною кредитного договору.Відповідно до умов договору іпотекивідповідачпередала в іпотеки банку нерухоме майно, а саме квартиру та зобов'язалась на період дії дійсного договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за свій рахунок від всіх ризиків та надати банку укладений договір страхування під час підписання цього договору та одночасно укласти договір відступлення прав вимоги за таким договором страхування, а також надати банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію договору страхування на строк не менший, ніж на один рік /а.с. 20-29/. Відповідач умови договору іпотеку щодо страхування предмету іпотеки не виконала. Відповідно до п. 4.2 договору іпотеки, за невиконання чи неналежне виконання будь-якого пункту даного договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку штраф у розмірі 30950 грн. 00 коп. /а.с. 26/. Суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про неправомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення вимог іпотечного договору в частині не страхування предмету іпотеки, оскільки такі вимоги одночасно ставляться із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки законодавство відповідних заборон не містить.Вимоги банку ґрунтуються на договірних засадах з відповідачем, взаємопов'язані між собою, а тому їх спільний розгляд не заборонений чинним законодавством. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за умовами кредитного договору, банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved