Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна шляхом визнання права власності на частки у майні, посилається на те, що [PERSON] з відповідачем по справі - [PERSON], з 29 липня 2005 року перебувала в шлюбі, який був розірваний Рішенням Рівненського міського суду від 21 жовтня 2010 року (справа №2-11772/2010). Від спільного подружнього життя у сторін по справі народилось двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишені із позивачем. За період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №830, було придбано квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати, ванної та кухні, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м. Просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по ? ідеальної частки квартири [ADDRESS], залишивши вказану квартиру в їхній спільній частковій власності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити в повноу обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, рахує позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають до задоволення, однак зазначив, що враховуючи ціни на ринку нерухомості на сьогоднішній день, вартість ? квартири, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м. [ADDRESS] становить 237500 грн. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст..174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі - [PERSON], з 29 липня 2005 року перебувала в шлюбі, який був розірваний Рішенням Рівненського міського суду від 21 жовтня 2010 року (справа №2-11772/2010) (а.с.8-9). Від спільного подружнього життя у сторін по справі народилось двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишені із позивачем. За період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №830, було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.10-14). Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати, ванної та кухні, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м. (а.с.15-18). Відповідно до ст. 63 СК України, зокрема ч. 1 передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст.372 ЦК України та ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, відповідно до положень ст.71 СК України та роз'яснень, які містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок. За відсутності згоди одного з подружжя на отримання ним грошової компенсації своєї частки у спільному майні та неможливості реального розподілу неподільної речі відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає у їх спільній частковій власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що необхідно поділити спільне майно подружжя, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по ? ідеальної частки квартири [ADDRESS], залишивши вказану квартиру в їхній спільній частковій власності. Відповідно до положення ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). В судовому засіданні представник відповідача, адвокат [PERSON] зазначив, що враховуючи ціни на ринку нерухомості на сьогоднішній день, вартість ? квартири, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м. [ADDRESS] становить 237500 грн., із вказаним твердженням представник позивача, адвокат [PERSON] погодився і не заперечував проти вказаної вартості квартири у сумі 237500 грн. Дослідивши в повному обсязі матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов до переконання, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, сторони на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп. судовий збір. На підставі ст. 60, 63, 69, 70, СК України, ст.ст..371, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved