Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: визнати недійсним Договір купівлі-продажу № 998 від 18.11.2014 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] предметом, якого виступає нежитлове приміщення літ. А.-1 загальною площею 13,9 кв.м, що розташоване за адресою м.Дрогобич, вул.Малий Ринок, 3, державна реєстрація прав за яким зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 7729349; визнати недійсним Договір купівлі-продажу № 387 від 04.10.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] предметом, якого виступає нежитлове приміщення літ. А.-1 загальною площею, 13,9 кв.м, що розташоване за адресою м.Дрогобич вул. Малий Ринок 3, державна реєстрація прав за яким зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 16770790; усунути Комунальному Підприємству «Дрогобицький Ринок» перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 1396 кв.м кадастровий номер 4610600000:01:001:0242, що розташована за адресою м.Дрогобич, вул.Малий Ринок, 3, шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення літ.- А.1 загальною площею 13,9 кв.м, що розташоване за адресою м.Дрогобич вул.Малий Ринок, 3 за рахунок [PERSON] (ідентифікаційний номер платника податків - фізичних осіб [NUMBER]). В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 31 грудня 2013 року між КП «Дрогобицький Ринок» та Фізичною особою [PERSON] було укладено договір оренди торгового місця та послуг ринку предметом якого виступало торгове місце № 32, що розташоване на території овочевої частини продуктового ринку по вул. Малий Ринок 3 для розміщення на ньому торгівельної споруди (нестаціонарної, тимчасової) з метою здійснення в ній підприємницької діяльності. Відповідно до умов вказаного договору, а саме п.1.4 торгове місце являє собою площу 17,4 кв.м., відведену для використання встановленого кіоску. Пунктом 3.2.12 Договору від 31.12.2013 року передбачено, що орендар повинен не здійснювати без письмової згоди орендодавця та належного оформлення дозвільних документів перебудову, добудову чи перепланування обєкта оренди. Торгове місце, яке надавалось [PERSON] в оренду знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в оренді КП «Дрогобицький Ринок» на підставі Договору оренди землі від 02.04.2014 року предметом якого виступає земельна ділянка, яка знаходиться м.Дрогобичі за адресою [PERSON] 3 цільове призначення - для обслуговування території ринку. Відповідна земельна ділянка завжди перебувала в оренді КП «Дрогобицький Ринок» з моменту початку функціонування ринку. Відповідно до листа КП «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», адресованого Виконавчому комітету Дрогобицької міської ради [PERSON] самовільно побудував нежитлове приміщення площею літ. А-1 пл. 13,9 кв.м. на вул. Малий Ринок в місті Дрогобичі. Самочинність будівництва також підтверджується копією технічного паспорта на відповідне нежитлове приміщення на якому міститься відмітка про його самочинність. Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду від 07.03.2014 року у справі № 442/1317/14, якою затверджено мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] відповідно до якої відповідач [PERSON] визнає право власності позивача [PERSON] на нежитлове приміщення площею 8 кв.м., яке знаходиться по вул. П.Орлика, 11/2, м.Дрогобич, а позивач [PERSON] відповідно визнає право власності відповідача [PERSON] на нежитлове приміщення, площею 13,9 кв.м., що по вул. Малий Ринок, 3, м. Дрогобич. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.09.2016 року у справі 442/1317/14, апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дрогобицький Ринок» задоволено, та скасовано вказану вище Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду від 07.03.2014 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 15.12.2016 року у справі № 442/1317/14 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи Комунального підприємства Дрогобицький ринок про визнання права власності закрито у звязку з відмовою позивача від позову. Разом з тим враховуючи, що Ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2014 року була скасована лише 28.09.2016 року, [PERSON] за відповідний період зареєстрував право власності на спірне нежитлове приміщення пл.13,9 кв.м., та продав його [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] в свою чергу 04 жовтня 2016 року продав спірне нежитлове приміщення загальною площею 13,9 кв.м, яке розташоване за адресою м. Дрогобич вул.М.Ринок, 3 (Договір купівлі-продажу № 387) [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином враховуючи, що Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2014 року скасовано, вона не створює жодних правових наслідків з моменту прийняття, а відповідно не могла слугувати для реєстрації права власності за [PERSON], подальшим його відчуження на користь [PERSON] та [PERSON] Таким чином враховуючи, що [PERSON] здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, що перебуває в користуванні у КП «Дрогобицький Ринок» і у встановленому порядку не набув права власності на відповідне майно, він не мав права здійснювати продаж відповідного нежитлового приміщення, а відповідно і Договори купівлі-продажу № 998 від 18.11.2014 року та № 387 від 04.10.2016 року повинні бути визнаними недійсними. Оскільки спірне нежитлове приміщення є самочинним будівництвом, спорудженим без належно оформлених документів то відповідно це приміщення підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Представник позивача КП «Дрогобицький ринок» - [PERSON], в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], заперечили щодо задоволення позову в частині знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення літ.- А.1 загальною площею 13,9 кв.м, що розташоване за адресою м.Дрогобич вул.Малий Ринок, 3 за рахунок [PERSON], щодо решти позовних вимог покладалися на думку суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи Дрогобицької міської ради, в судове засідання не з»явилися в черговий раз, причин неявки не повідомили. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], беручи до уваги пояснення відповідачів [PERSON], [PERSON], представника третьої особи які вони давали в попередніх судових засіданнях та висловили свою правову позицію щодо позову, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст.\~12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Матеріалами справи встановлено, що 31 грудня 2013 року між КП «Дрогобицький Ринок» та Фізичною особою [PERSON] було укладено договір оренди торгового місця та послуг ринку предметом якого виступало торгове місце № 32, розташоване на території овочевої частини продуктового ринку по вул.Малий Ринок, 3 для розміщення на ньому торгівельної споруди (нестаціонарної, тимчасової) з метою здійснення в ній підприємницької діяльності. (а.с. 8-9) Відповідно до умов відповідного договору, а саме п.1.4 торгове місце являє собою площу 17,4 кв.м., відведену для використання встановленого кіоску Пунктом 3.2.12 Договору від 31.12.2013 року передбачено, що орендар повинен не здійснювати без письмової згоди орендодавця та належного оформлення дозвільних документів перебудову, добудову чи перепланування обєкта оренди. Відповідно до п.2 Правил торгівлі на ринку, які затверджені наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України, Міністерство внутрішніх справ України. Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології України 26.02.2002 №57/188/84-10, [PERSON] - це суб'єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов'язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій. Торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Торгове місце, яке надавалось [PERSON] в оренду знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в оренді КП «Дрогобицький Ринок» на підставі Договору оренди землі від 02.04.2014 року предметом якого виступає земельна ділянка, яка знаходиться в м.Дрогобичі по вул.. Малий Ринок 3 цільове призначення - для обслуговування території ринку. На даному торговому місці, самовільно побудувано нежитлове приміщення площею літ. А-1 пл. 13,9 кв.м. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 07.03.2014 року у справі № 442/1317/14, затверджено мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] відповідно до якої [PERSON] визнає право власності позивача [PERSON] на нежитлове приміщення площею 8 кв.м., яке знаходиться по вул. П.Орлика, 11/2, м.Дрогобич, а позивач [PERSON] відповідно визнає право власності [PERSON] на нежитлове приміщення, площею 13,9 кв.м., що по вул. Малий Ринок, 3, м. Дрогобич. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.09.2016 року у справі 442/1317/14, апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дрогобицький Ринок» задоволено, та скасовано вказану вище Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду від 07.03.2014 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 15.12.2016 року у справі № 442/1317/14 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи Комунального підприємства Дрогобицький ринок про визнання права власності закрито у звязку з відмовою позивача від позову. Разом з тим враховуючи, що Ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2014 року була скасована лише 28.09.2016 року, [PERSON] за відповідний період зареєстрував право власності на спірне нежитлове приміщення пл.13,9 кв.м., та продав його [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] в свою чергу 04 жовтня 2016 року продав спірне нежитлове приміщення загальною площею 13,9 кв.м, яке розташоване за адресою м. Дрогобич вул.М.Ринок, 3 (Договір купівлі-продажу № 387) [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити вказаному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1,2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до положень ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.06.2015 у справі №907/544/14, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Відповідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином враховуючи, що Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2014 року скасовано, вона не створює жодних правових наслідків з моменту прийняття, а відповідно не могла слугувати для реєстрації права власності за [PERSON], подальшим його відчуження на користь [PERSON] та [PERSON], а тому позов в частині визнаня недійсними Договорів: купівлі-продажу № 998 від 18.11.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження нежитлового приміщення літ. А.-1 загальною площею 13,9 кв.м.(м.Дрогобич, вул.Малий Ринок, 3) та купівлі-продажу № 387 від 04.10.2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження нежитлового приміщення літ. А.-1 загальною площею, 13,9 кв.м. (м.Дрогобич вул. Малий Ринок 3) є підставним та підлягає задоволенню. Частина 2 ст. 152 ЗК України гласить, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Положеннями ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 № 6 розяснено позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред»явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що спірне нежитлове приміщення літ. А-1 загальною площею 13,9 кв.м., самовільно побудоване на земельній ділянці належній територіальній громаді м.Дрогобича (м.Дрогобич вул. Малий Ринок, 3), яка перебуває в оренді у Комунального підприємства «Дрогобицький ринок». Нормами\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що вимога позивача щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення літ.- А.1 загальною площею 13,9 кв.м., що розташоване за адресою м.Дрогобич вул.Малий Ринок, 3 за рахунок [PERSON] (ідентифікаційний номер платника податків - фізичних осіб [NUMBER]), підлягає частковому задоволенню, а саме щодо усунення Комунальному підприємству «Дрогобицький ринок» перешкод в користуванні земельною ділянкою загальною площею 1396 кв.м кадастровий номер 4610600000:01:001:0242, що розташований за адресою м. Дрогобич, вул. Малий Ринок, 3, шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення літ. А-1 загальною площею 13,9 кв.м, що розташоване за адресою м. Дрогобич, вул. Малий Ринок, 3. Суд не погоджується із доводами позивача, що таке знесення має відбутися за рахунок [PERSON], оскільки відповідачем заперечується факт самочинного будівництва ним особисто, а позивачем зі своєї сторони таких доказів суду не подано, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору, а саме: 2756 грн. (1378грн. + 1378 грн.) за позовні вимоги до [PERSON], [PERSON]; 1600 грн. за позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] та 1600 грн. з [PERSON], [PERSON], [PERSON] (800грн. за подання заяви про забезпечення позову; 800 грн. за заяву про забезпечення доказів) \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed