Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що 20.01.1998 року між готелем «Патріот» Дніпропетровського обласного комітету Товариства сприяння оборони України в особі директора готелю Шевченко Зінаїди Анатоліївни та Управлінням МВС України на Придніпровській залізниці в особі начальника Литвина Григорія Федоровича було укладено договір № 14 про надання взаємних послуг. Відповідно до умов Договору № 14 від 20.01.1998 року готель «Патріот» надає співробітнику Управління МВС України на Придніпровській залізниці [PERSON] номер № 201 для проживання з оплатою по тарифу комунуправління, а Управління МВС України на Придніпровській залізниці безпосередньо через [PERSON] зобов`язується виконати послуги на суму, яка є рівною між вартістю готельного номеру та фактичною оплатою за номер або надати на цю суму безплатну допомогу готелю матеріалами, майном, технікою, обладнанням або грошовими коштами. Відповідно до Договору №14 від 20.01.1998 року в разі невиконання умов договору він може бути розірваний в односторонньому порядку будь-якою із обох сторін з повідомленням іншої сторони не пізніше доби. Строк дії договору становив один рік. Строк дії договору сплинув 20.01.1999 року, але [PERSON] разом зі своєю сім`єю продовжував проживати в орендованому нежитловому приміщенні. Станом на 16.05.2016 року були ліквідовані сторони вищевказаного Договору, як наймодавець,так і наймач. 04 вересня 2003 року Закрите акціонерне товариство готелю «Патріот» було реорганізовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Патріот». З 19.02.2013 року позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно на праві приватної власності належить частина будівлі готелю, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване 30.01.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Новіковою А.В., номер запису про право власності: 171409, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 10902612101 згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2013 року, індексний номер: 589466. До складу частини будівлі готелю, що належить на підставі приватної власності позивачу, входить приміщення №26 поз. 1-7,І загальною площею 56,4 кв.м. на третьому поверсі, в якому з 16.05.2013 року по 01.06.2017 року безпідставно проживали відповідачі. Зазначене приміщення (кімната №305) було передано відповідачам у користування згідно з Договором найму (оренди) нежитлових приміщень №1 від 01 червня 2017 року на строк до 31 грудня 2017 року. Згідно п.2.7 Договору найму (оренди) нежитлових приміщень №1 від 01.06.2017 року відповідачі зобов`язались звільнити займане приміщення його власнику не пізніше трьох днів з дня закінчення строку оренди. Але до теперішнього часу спірне приміщення відповідачі не звільнили і займають його неправомірно. У зв`язку з чим позивач просив суд виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Представники позивача в судовому засіданні просили їх позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, правом подачі відзиву не скористались. При цьому відповідач [PERSON] надав суду чергову заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям та карантинними заходами. Проте суд визнав причини неявки неповажними, оскільки доказів стану здоров`я, який би перешкоджав явці до суду, відповідачем не надано, а запровадження карантинних заходів не є перешкодою для явки в судове засідання. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також висновок про доцільність виселення малолітньої [PERSON] , в якому зазначив, що просить суд розглянути питання відповідно до чинного законодавства України та з урахуванням житлових прав дитини. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.02.2013 року позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно на праві приватної власності належить частина будівлі готелю, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване 30.01.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Новіковою А.В., номер запису про право власності: 171409, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 10902612101 згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2013 року, індексний номер: 589466. До складу частини будівлі готелю, що належить на підставі приватної власності позивачу, входить приміщення №26а поз. 1-7,І . Зазначене приміщення (кімната №305) було передано відповідачам у користування згідно з Договором найму (оренди) нежитлових приміщень №1 від 01 червня 2017 року на строк до 31 грудня 2017 року. Так, згідно п. 1.1 Договору найму (оренди) позивач надав відповідачу [PERSON] у строкове безоплатне користування на умовах оренди нежитлове приміщення загальною площею 55,5 м2, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказане орендоване майно було передано відповідачу за актом прийому-передачі від 01.06.2017 року і дотепер перебуває у його користуванні та членів його сімї - інших співвідповідачів по справі. Згідно п.2.7 Договору найму (оренди) нежитлових приміщень №1 від 01.06.2017 року відповідач [PERSON] зобов`язувався звільнити займане приміщення його власнику не пізніше трьох днів з дня закінчення строку оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, своїми діями відповідачі грубо порушують права позивача, всупереч вимогам діючого законодавства. Адже відповідно до ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що вказує на те, що цьому праву власника відповідає зобов`язання інших осіб утримуватися від порушення його правочинності. З огляду на вищевикладене, відповідачі по справі втратили право користування даним приміщенням у зв`язку закінченням строку договору найму та підлягають виселенню. При цьому суд враховує інтереси малолітньої дитини [PERSON] з огляду на той факт, що згідно до ст. 29 ЦК України місцем проживанням малолітньої дитини є місце проживання її батьків, а останні зберігають за собою право користування житловим приміщенням відповідно до реєстрації - [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів - [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6306,00 грн., з кожного відповідача по 3153,00 грн.

Outcome: approved