Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між позивачем і [PERSON], зареєстрований Лозівським філіалом Харківської товарної біржи, 13 листопада 2001 року, за № 383, предметом якого є житловий будинок за адресою: Харківська область, Лозівький район, смт Краснопавлівка, вул.. Жовтнева, буд. 38. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглянути справу без їх присутності, у разі неявки відповідача винести заочне рішення на підставі наявних доказів (а.с. 25). Представник відповідача [PERSON] громади Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області у судове засідання не зявилася, однак надала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 23-24). Представник третьої особи Лозівської філії Харківської товарної біржі у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область, Лозівький район, смт Краснопавлівка, вул. Жовтнева, буд. 38. Даний договір було зареєстровано Лозівським філіалом Харківської товарної біржи за № 383 від 13 листопада 2001 року (а.с. 26). Із копії технічного паспорту на житловий будинок, виданого Лозівським бюро технічної інвентаризації 17.10.2001 року, вбачається, що право власності на житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресою, зареєстровано за [PERSON] (а.с. 12-15). На даний час позивач звернулася до нотаріальної контори, де мала намір укласти договір купівлі-продажу, тобто розпорядитися належним їй житловим будинком. При перегляді документів нотаріусом було зазначено, що вона є власником житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, який був зареєстрований Лозівським філіалом Харківської товарної біржи, що на даний час суперечить вимогам ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та ст. 657 Цивільного кодексу України в редакції 2003 року. І тому для упорядкування правовстановлюючих документів на належний їй житловий будинок, їй необхідно в судовому порядку визнати договір купівлі-продаж будинку дійсним. Також посвідчити нотаріально даний договір позивач не має можливості, оскільки [PERSON] помер 06 червня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 350761 виданого 10 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 255 (а.с. 8). Згідно п.4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору. Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України у редакції 2003 року, що діє на момент ухвалення рішення по справі, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 3 статті 334 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved