Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності у порядку спадкування на земельну ділянку, площею 0,0558 га, розташовану в [ADDRESS] по [ADDRESS] на території Вининківської міської ради, на якій розташований належний позивачу садовий будинок [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його бабця [PERSON] , [INFO] Після її смерті він звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 23.07.2020 року державний нотаріус Першої Львівської нотаріальної контори Гусар Л.В. видав йому свідоцтво про право на спадщину за законом, однак лише на садовий будинок [ADDRESS] . У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0558 га, на якій розташований вищевказаний дачний будинок в [ADDRESS] на території Винниківської міської ради йому було відмовлено. Зазначена земельна ділянка, площею 0,0558 га, розташована в [ADDRESS], була надана для дачного будівництва члену кооперативу [PERSON] , чоловікові [PERSON] - його дідусеві. 23.12.1997 року рішенням № 65 виконавчого комітету Винниківської міської ради народних депутатів земельна ділянка була передана у приватну власність членам дачного кооперативу «Любитель», в тому числі і [PERSON] . На підставі цього рішення, [PERSON] звернувся у відповідну спеціалізовану землевпорядну організацію із заявою про виготовлення документації для видачі Державного акту на право приватної власності на землю. Однак, [INFO] [PERSON] помер і державний акт серії [NUMBER] на право власності на вищевказану земельну ділянку був виданий 22.05.1998 року на ім`я вже померлого [PERSON] . Його бабця [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , але не оформила спадкових прав. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] крім нього не має. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Справа поступила до суду 15.09.2020 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16.09.2020 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання неодноразово відкладалися у зв`язку із неявкою сторін. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25.01.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім цього, витребувано з Першої Львівської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи до майна померлої [PERSON] 17 лютого 2021 року на адресу суду поступили належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Судові засідання призначалися на 22.02.2021 року, 12.04.2021 року та відкладалися у зв`язку із неявкою представника відповідача та представника третьої особи. Ухвалою суду від 22.02.2021 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача - адвоката Дуліч Т.В. залучено Львівську міську раду як правонаступника Винниківської міської ради до участі у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином неодноразово був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача 25.05.2021 року в судове засідання не з`явилася, разом з тим, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Уповноважений представник відповідача - Львівської міської ради в судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Представник третьої особи - Дачний кооператив «Любитель» в судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, при цьому, голова правління Кооперативу подала заяву відповідно до якої підтримує позовні вимоги та просить проводити розгляд справи у її відсутності. Враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи за відсутності учасників процесу, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 25.05.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, матеріали спадкової справи № 269/2019, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач [PERSON] , [INFO] є онуком [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.04.1978 року, [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.92). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.03.1961 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.112). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.04.2014 року, актовий запис № 333, [PERSON] помер [INFO] (а.с.91). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.04.2019 року, актовий запис № 335 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). Як вбачається з Державного акту серії І-ЛВ № 077030 на право власності на земельну ділянку площею 0,0558 га, яка розташована в [ADDRESS], така була надана для дачного будівництва члену кооперативу [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради народних депутатів від 23.12.1997 року № 638 (а.с.7, 16-18). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.03.1998 року, актовий запис № 1923 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.12). Згідно копії спадкової справи № 269/2019 вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , однак не оформила спадкових прав (а.с.73-136). [PERSON] державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на садовий будинок [ADDRESS] , що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.13). Разом з тим, як вбачається з листа державного нотаріуса від 10.08.2020 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0558 га для дачного будівництва в [ADDRESS] на території Винниківської міської ради, оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку (а.с.8). Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтями 1269-1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч.ч.1, 10 статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Частинами 1, 2 статті 46 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду. Відповідно до статті 1225 ЦК України, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п.1 ч.3 ст.152 ЗК України. Відповідно до роз`яснень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Згідно зі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України «Про державний земельний кадастр» з січня 2013 року видача державних актів на право власності на землю не здійснюється, а право власності на земельні ділянки реєструється у Реєстрі прав на нерухоме майно. Крім того, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40). У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України» Європейський Суд зазначив: «Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії» [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року) (п. 1); перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58,ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (2). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (п. 3)». Так, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме земельну ділянку, площею 0,0558 га, що розташована у [ADDRESS], по [ADDRESS] на території Винниківської міської ради, на яку видано Державний акт на право власності серії І-ЛВ № 077030 та на якій знаходиться належний позивачу садовий будинок [ADDRESS] , а єдиним спадкоємцем після смерті останньої являється позивач [PERSON] . Крім того, позивач [PERSON] на підтвердження своїх вимог надав суду належні та допустимі докази того, що відсутність у нього правовстановлюючих документів позбавляє його можливості оформити право на спадщину в позасудовому порядку. Згідно з п.п.1, 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи наведене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права, як визнання права власності в порядку спадкування за законом є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. У зв`язку з викладеним, суд вважає необхідним захистити права позивача та визнати в судовому порядку за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,0558 га, що розташована у [ADDRESS], по [ADDRESS] на території Винниківської міської ради, та на якій знаходиться належний позивачу садовий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved