Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки, в якому просив встановити місце проживання [PERSON], [INFO] з ним - батьком [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтовано тим, що перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по 17.08.2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], яки на даний час проживає з ним, а також з його батьками - [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу з відповідачкою у них була домовленість щодо проживання сина - тиждень з ним, тиждень з нею, але відповідач домовленість порушує, поступово перестала забирати сина, а останнім часом сина проживає лише з ним, так як сина має йти до школи необхідно визначити постійне його місце проживання. Він працює, має постійний дохід, позитивні характеристики та змогу забезпечити дитину всім необхідним, а тому просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, зазначені ним в позові, просив позов задовольнити. Відповідач за первісним позовом позов не визнала, надала суду заперечення та звернулась в суд із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з матір»ю. Позов обґрунтовано тим, що дійсно сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 року по 29.06.2010 року та мають сина [PERSON], [INFO]. Після народження сина вони проживали у батьків відповідача за зустрічним позовом, але 17.10.2009 року мати відповідача вигнала її з будинку і вони сім»єю переїхали проживати до її батьків за адресою: м. Кіровоград вулиця Цілинна, 55. Вона займалась доглядом дитини з моменту народження. З 19.02.2010 року відповідач перестав проживати з ними, так як фактично створив іншу сім»ю. За рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограді з відповідача на її користь були стягнуті аліменти, 10.09.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду. 01.06.2015 року їй було запропоновано роботу в м. Києві і вона переїхала до Києва, де працювала та проходила стажування і одночасно шукала належне житло та школу, щоб можна було забрати дитину до столиці. За час роботи в м. Києві постійно телефонувала сину, спілкувалась з ним, цікавилась його життям, здоров»ям, казала, що дуже сильно його любить і скучає. Після влаштування всіх необхідних умов, 25.08.2015 року перевезла сина до Києва та його було прийнято до середньої загальноосвітньої школи № 69 до 1-В класу. 01.09.2015 року повідомила відповідача про переїзд, направивши йому відповідного листа. З моменту переїзду і до 17.09.2015 року син проживав з нею, а 17.09.2015 року відповідач викрав сина та перевіз його до Кіровограда без будь-яких попереджень. З відповідною заявою вона зверталась до правоохоронних органів. З моменту викрадення дитини відповідач налаштовує сина проти неї, шляхом підриву її авторитету як матері в очах дитини, чим грубо порушує рівність прав та обов»язків батьків, передбачених ст. 141 СК України. На даний час вона також має постійне місце роботи, заробіток, позитивні характеристики, має у власності квартиру з усіма зручностями, необхідними меблями та побутовою технікою, об лаштовану кімнату для сина, а тому може забезпечити більш сприятливі умови для виховання дитини. Відповідач працює за графіком чергувань - доба через дві, працює і у вихідні дні, належним чином не може займатись вихованням сина, не має ні власного житла, ні майна, яке б давало додатковий дохід. Крім того, вона дуже любить сина і страждає через те, що не може проживати з ним. В судовому засіданні позивачкою вимоги зустрічного позову підтримано. Пояснила, що прийняла рішення про переїзд до м. Києва навесні 2015 року, [PERSON] ходив у садочок, В кінці серпня 2015 року забрала сина і не поїхала до Одеси, яка сказала йому, а поїхала до Києва де жили на квартирі з господаркою квартири. Дитина до цього факту поставилась негативно. Відповідач приїздив до Києва, спілкувався з дитиною і вона не заперечувала, а 17.09.2015 року він його забрав. На даний час дитина знервована, була у нього на святі, на роботу в Києві не влаштувалась, працює в Кіровограді. Не заперечує той факт, що позбавила дитину свята 01.09., але дитина більш «гибка», а також той факт, що батько дитини для сина авторитет. Знала, що дитині потрібна операція, в березні 2015 року була 10 днів в Туреччині, знає, що операція дитині проведена. Відвідує дитину та спілкується з нею два-три рази на тиждень у школі. Неодноразово зверталась до різних інстанцій з приводу вирішення даного питання. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. Відповідач за зустрічним позовом вимоги позову не визнав. Пояснив, що з січня 2015 року син проживає з ним у його батьків. У березні 2015 року сину була проведена операція - фімоз в дитячій обласній лікарні. Готував витину до школи, придбав форму необхідні підручники, приладдя і в кінці серпня поніс зошит з привичками до школи. Цей зошит забрав її батько і сказав, що будуть ходити до іншої школи. 17.09.2015 року я знайшов сина в школі міста Києві, син дуже плакав, просив забрати його. Бувша дружина жила в малосімейці з іншими жінками, син не хотів іти до неї. Він її попередив, забрав сина, влаштував його до школи № 16, де він ходить до першого класу. Син не може пробачити, що відповідачка забрала його і боїться, що вона так зробить ще раз. На даний час я утримую сина повністю, допомагає мати. Телефон та місце проживання не змінював, має більше можливостей утримувати сина. Три місяці відповідачка жодним чином не спілкувалась з дитиною, до 01.06.2015 року син проживав з нею та з ним. Власником житла, де вони проживають є його батько. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні пояснила, що до служби звернувся позивач, відповідно до висновку наданою службою у справах дітей Кіровоградської міської ради проведено обстеження умов проживання як позивача, з яким проживає дитина, так і відповідачки. Встановлено, що квартира де проживає [PERSON] не обжита. Проведено бесіду з дитиною, хлопчик розкутий, любить обох батьків, але хоче жити з татом. З мамою спілкується і при складенні висновку була врахована думка дитини. Заслухавши пояснення сторін, представників позивача та служби у справах дітей Кіровоградської міської ради, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що вони дійсно з 28.04.2007 року по 29.06.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду та мають сина [PERSON], [INFO]. Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов»язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до вимог ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а ч.1 ст.161 цього Кодексу визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору судом приймається до уваги те, що мати і батько позитивно характеризуються як за місцем роботи так і за місцем проживання, обоє люблять свою дитину, мають добрий стан здоров»я, матеріально забезпечені, працюють. Позитивні риси обох батьків дитини підтвердили в судовому засіданні і допитані свідки. Свідок [PERSON] - мати [PERSON], пояснила, що [PERSON] з кінця 2014 року живе з ними, вони піклуються про дитину, [PERSON] мала їхати з [PERSON] на море, але забрала його до Києва і це було стресом для дитини. Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] пояснила, що для дитини беззаперечним авторитетом є батько. Між дитиною та батьком дуже добрі відносини, вона не може сказати, що дитина не любить матір не скучає, але більше піклування виявляє батько, возить його до школи і в позашкільний час вони разом. Свідок [PERSON], яка є дружиною брата [PERSON], пояснила, що вона хрещена мати [PERSON]. З червня 2015 року до кінця серпня 2015 року [PERSON] була в Києві, про хірургічне втручання щодо дитини та поїздку [PERSON] в Туреччину їй нічого не відомо, в січні 2016 року приносили вечерю, [PERSON] спілкується з сином. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] поїхала до Києва, так як хотіла краще для себе і для дитини. Коли вона була в Києві батьки [PERSON] брали дитину до себе, але не на довго. Свідок [PERSON] пояснив, що живе з [PERSON] в одному будинку, але вона на даний час живе у батьків. Свідки пояснили, що [PERSON] добра мати, доглядала дитину, любить сина. Судом встановлено, що з [PERSON] на користь [PERSON] рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.07.2010 року було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] до його повноліття, а рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 26.12.2012 року визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON]: з 16.00 щосереди до 8.00 щочетверга кожного місяця та з 12.00 щосуботи до 12.00 щонеділі кожного місяця за місце проживання: [ADDRESS]. Як пояснили сторони в судовому засіданні вказаний порядок не порушувався до від»їзду [PERSON] до м. Києва в червні 2015 року. [PERSON]. в судовому засіданні не доведено факту налаштування сина проти неї, шляхом підриву її авторитету як матері в очах дитини та порушення рівності прав та обов»язків батьків, передбачених ст. 141 СК України з боку [PERSON] Як пояснила вона і допитані свідки вона спілкується з сином, відвідує його в школі і [PERSON] не заперечує проти такого спілкування. [PERSON] має власне житло - квартиру [ADDRESS], яка знаходиться на 7 поверсі 9-поверхового будинку, що складається із двох кімнат та має всі необхідні комунальні зручності, меблі побутову техніку. На даний час в квартирі вона не проживає. З 17 вересня 2015 року дитина [PERSON] проживає з батьком та його батьками в м. Кіровограді по вулиці Барболіна, 56. Згідно акту обстеження умов проживання за вказаною адресою, проведеною службою у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради встановлено задовільні умови проживання сім»ї. В приміщенні чисто, затишно, для дитини відведена окрема кімната, є ліжко, шафа, письмовий стіл, комп»ютер, одяг, іграшки та книги. [PERSON] відвідує загальноосвітню школу м. Кіровограда № 16. Згідно висновку виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.10.2015 року № 6341/49-05-24 за поданням служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кіровоградської міської ради 21.10.2015 року в присутності батьків дитини [PERSON] та [PERSON] було розглянуто питання щодо визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO]. Під час бесіди з [PERSON] вбачалось, що він емоційно більше прихильний до батька і бажає проживати разом з ним. З матір»ю дитина бажає спілкуватись. Враховуючи вищевикладене, вирішено вважати доцільним визначити місце проживання дитини разом з батьком. Принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, визначає, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 177 Сімейного Кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім»ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім»ї. Вказане кореспондується і п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в якому зазначено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з»ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. В зв»язку з викладеним судом, за погодження із сторонами, було прийнято рішення вислухати думку неповнолітнього [PERSON] щодо проживання його з одним із батьків. В судовому засіданні, в присутності представника служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради [PERSON] та практикуючого психолога Міського центру соціальних служб для дітей, сім»ї та молоді [PERSON] [PERSON] пояснив, що йому 7, 5 років, він проживає з татом, бабусею і дідусем, відвідує школу, спілкується з мамою, тато піклується про нього, купує необхідні речі, водить до школи, на гурток карате, йому подобається школа де він навчається, уроки малювання, він познайомився з подругою тата - Яною і також спілкується з нею. З мамою не хоче проживати, так як вона йому сказала неправду, повідомила, що їдуть на море, а забрала до Києва, де йому було погано, не було друзів. На запитання психолога про пташеня, що випало з гнізда, пояснив, що пташеняті піднятись допоможуть його батьки. Чітко висловив своє бажання проживати з батьком. Враховуючи всі викладені вище обставини, приймаючи до уваги бажання та думку дини, суд приходить до висновку про задоволення вимог первісного позову позивача [PERSON] і відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн. - сплачений при пред»явленні позову судовий збір. На підстави викладеного і ст. ст. 160, 161, 177 Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved