Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Інших співвласників немає, однак у вказаній квартирі зареєстрований також і відповідач-1 та відповідач-2. Відповідно до тверджень позивача, у вказаній квартирі відповідачі не проживають протягом тривалого часу, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування будинку у зв`язку із реєстрацією в ній відповідачів, він звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В судове засіданні позивач не прибув, при цьому представник позивача подав суду заяву за змістом якої просив позовні вимоги задовольнити, справу розглядати без його участі та не заперечував щодо винесення судом заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договору купівлі-продажу(копії яких долучено до матеріалів справи), [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що належала раніше відповідачу [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (а.с. 6-8). В спірній квартирі на даний час зареєстровані відповідач-1 та відповідач-2, що підтверджується запитом суду (а.с. 22-23). У своїх позовних вимогах позивач просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, відповідно до вимог ст.3136 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 3136 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача-1 та відповідача-2 такими, що втратила право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати покладається на відповідачів, згідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved