Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 18 січня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-франківського міського управління юстиції, зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що зроблено відповідний актовий запис за № 67. Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати. За наведених обставин просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, суду подав заяву, за змістом якої просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила, однак її представником до суду надіслано пояснення, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 18 січня 2007 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 18 січня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 67. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідачка не з'являється в органи ДРАЦСу для розірвання шлюбу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved