Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому вказав, що він працював на підприємстві відповідача на посаді тракториста-машиніста, звільнений з підприємства 22 жовтня 2014 року згідно п. 1 ст. 36 КЗпПУ. В період роботи позивача до звільнення підприємство систематично допускало невиплату заробітної плати, свої дії керівництво підприємства мотивувало скрутним матеріальним становищем підприємства, при цьому неодноразово обіцяло, що після завершення збору та реалізації врожаю тощо, розрахунок по заробітній платі буде здійснено в повному обсязі. Станом на день звільнення позивача, тобто на 22 жовтня 2014 року, заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становила 5907 грн. 74 коп., Незважаючи на зазначені порушення норм трудового законодавства в частині оплати праці працівника за виконану роботу, відповідач станом на теперішній час розрахунку не провів у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав як громадянина, як особи яка має право на оплату своєї праці. В звязку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 5907,74 грн. у якості заробітної плати, яка була невиплачена позивачу під час звільнення з підприємства 22 жовтня 2014 року. Стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 450 грн., які були ним сплачені за надання правової допомоги. Позивач в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак його представник в судове засідання не з'явився, причини його неявки суду невідомі, суд вважає за можливе на підставі ч.4 ст. 169 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача на посаді тракториста-машиніста, звільнений з підприємства 22 жовтня 2014 року згідно п. 1 ст. 36 КЗпПУ. Станом на день звільнення позивача, тобто на 22 жовтня 2014 року, заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становила 5907 грн. 74 коп., що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме довідками, щодо розміру заборгованості (а.с.6-7). На час розгляду справи відповідачем не надано доказів, щодо відсутності вказаної заборгованості. Згідно ст. ст. 115, 116 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки встановлені колективним трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць; при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Статтею 47 ч.1 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Вказаних вимог закону відповідач не виконав, а тому вказана сума заробітної плати у розмірі 5\~907, 74 грн. підлягає стягненню в повному обсязі з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені (а.с.8) судові витрати на правову допомогу у розмірі 450 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обгрунтовані, а тому задовольняє їх в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved