Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом . На підставу своїх вимог спирається на те, що [INFO] року в с. Багва Маньківського району Черкаської області померла мати позивача [PERSON]. [INFO] року в с. Багва Маньківського району Черкаської області помер батько позивача [PERSON]. Після смерті батька позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до Маньківської державної нотаріальної контори, де 27.03.2007р. було заведено спадкову справу № 113, номер у спадковому реєстрі 42082733. 02.04.2014 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Заїчко В.П., позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке посвідчує, що спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] року, є його дочка, [PERSON], [INFO]. Брат позивача [PERSON] та сестра [PERSON] заяв про прийняття спадщини не подавали, тобто є такими, що відмовились від прийняття спадщини. Разом з тим, при оформленні спадщини після смерті батька, виявилось, що відсутнє належне йому в порядку спадкування майно, яке він прийняв у спадщину, але не встиг його переоформити за життя на своє ім'я по причині смерті. У свою чергу, до позивача як спадкоємиці батька перейшли його права на це майно також в порядку спадкування. Однак, оформити право власності на майно в нотаріальному порядку позивач не має можливості, оскільки майно виявилось переоформленим та зареєстрованим на ім'я відповідача, що змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача позов підтримав. Представник Багвянської сільської ради в судове засідання не з'явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивачки визнає та просить справу слухати у його відсутності. Прокурор не заперечував на задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 322, 325, 328, 386, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1225, 1268 ЦК України, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що [INFO] року у віці 73 років в с. Багва Маньківського району Черкаської області померла мати позивача [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 09.12.2005р. зроблено відповідний актовий запис № 26, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 09.12.2005р. виконкомом Багвянської сільської ради Маньківського району Черкаській області. [INFO] року у віці 76 років в с. Багва Маньківського району Черкаської області помер батько позивача [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 23.10.2006р. зроблено відповідний актовий запис № 7, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 23.10.2006р. виконкомом Багвянської сільської ради Маньківського району Черкаській області. Після смерті батька позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до Маньківської державної нотаріальної контори, де 27.03.2007р. було заведено спадкову справу № 113, номер у спадковому реєстрі 42082733. 02.04.2014 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Заїчко В.П., позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке посвідчує, що спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] року, є його дочка, [PERSON], [INFO]. Брат позивача [PERSON] та сестра [PERSON] заяв про прийняття спадщини не подавали, тобто є такими, що відмовились від прийняття спадщини. Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 08.02.1956р. Багвянською сільською радою Буцького району Черкаської області, батьки позивача [PERSON] та [PERSON] одружились 08.02.1956р., актовий запис №3, в шлюбі вони перебували до смерті. За життя мати позивача згідно Державного акту Серії ЧР № 070539 від 23.02.2004р. отримала у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,59га, яка розташована в межах Багвянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, кадастровий номер 7123180500:03:002:0098. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №138. [PERSON] померла [INFO] року, на момент смерті з нею проживав чоловік [PERSON], що підтверджується довідкою Багвянської сільської ради від 07.04.2014р. №358. За ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. За ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. За ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як витікає із зазначеного, батько позивача є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї дружини, відмови від прийняття спадщини батько не заявляв і не подавав до нотаріальної контори. Позивач є спадкоємицею свого батька, і до неї в порядку спадкування, згідно якого допускається правонаступництво, перейшли права на земельну ділянку як на спадкове майно, яке батько прийняв у спадщину. При оформленні спадщини після смерті батька позивачка дізналась, що належна її матері земельна ділянка (спадщина), яку батько прийняв відповідно до закону у спадщину, переоформлена на ім'я відповідача. Про це позивачу повідомили у Багвянській сільській раді, де вона отримала довідки від 07.04.2014р. №358 та №357. Також позивач отримала підтвердження обставин набуття Багвянською сільською радою прав на належну матері земельні ділянку, зокрема копію рішення Маньківського районного суду від 23.06.2011р. у справі №2-о/2312/34/11. Як свідчать обставини, згідно даного рішення суду, спадщину (земельну ділянку розміром 2,59га вартістю 44531грн.), яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої [INFO] року в с. Багва Маньківського району Черкаської області, актовий запис № 26 від 09.12.2005 року визнано відумерлою, та передано у власність територіальної громади в особі Багвянської сільської ради. На реалізацію цього рішення, Багвянською сільською радою 16.08.2012р. прийнято своє рішення №16-/VІ про прийняття землі у власність, право власності на землю зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13881432 від 03.12.2013р. підтверджує, що Багвянська сільська рада є власником земельної ділянки площею 2,59га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під кадастровим номером 7123180500:03:002:0098. Рішення органу місцевого самоврядування вже є реалізованим на виконання рішення суду, прийнятим в порядку окремого провадження, в даному випадку має місце спір про право, у зв'язку з чим в позивача немає іншого способу захисту свого права, ніж шляхом пред'явлення даного позову, зокрема шляхом визнання права власності на майно. Разом з тим, як свідчать дані рішення суду у справі окремого провадження (наслідки якого виявились реалізованими), підставою такого вирішення слугували дані про те, що спадкоємці за законом чи за заповітом до сільської ради із заявами про прийняття спадщини не звертались. Однак, при цьому були відсутні відомості про те, що батько позивача [PERSON], будучи спадкоємцем першої черги за законом та проживаючи разом зі спадкодавцем, [PERSON], прийняв у спадщину належну матері земельну ділянку згідно приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У свою чергу, позивач будучи спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька [PERSON], прийняла спадщину, і відповідно до неї в порядку спадкування перейшло право на спадщину на належну матері земельну ділянку, яку батько за життя не встиг переоформити. Однак, у зв'язку з тим, що право власності на земельну ділянку вже зареєстровано за відповідачем, виявилось, що позивач не має можливості в нотаріальному порядку оформити спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч. 1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі роз'яснення: Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 11 лютого 2010 року № 187 8-VI, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.2 ст.26 вказаного Закону, записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Частина 4 ст. 319 Цивільного кодексу України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст.325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved