Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом про зобов'язання відповідача виплатити йому грошову допомогу відповідно до п.12 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» у розмірі 24676,0 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.11.2016 він був звільнений з посади головного інженера Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України, у зв'язку із виходом на пенсію за віком, однак на час звільнення йому було відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат, передбаченої п.12 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Таку відмову вважає незаконною, оскільки посада, з якої він звільнявся на пенсію, відповідно до п.9 ст.31 Закону відноситься до посад наукового працівника. На момент його звільнення загальний стаж роботи на посаді наукового працівника становив 12 років 8 місяців. А тому вважає, що має право на виплату зазначеної грошової допомоги. Посилання відповідача на відсутність у нього стажу наукової роботи 20 років та права на призначення наукової пенсії вважає таким, що суперечить зазначеним положенням Закону. У зв'язку із наведеним просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з аналогічних підстав. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечили з мотивів неправильного розуміння позивачем п.12 ст.37 Закону. Переконані, що виплата грошової допомоги відповідно до цих правових положень виникає виключно у випадку виходу на пенсію відповідно до ст.37 Закону (наукову пенсію), при наявності стажу наукової роботи 20 років, про що позивач мав зазначити у своїй заяві. Відповідний запис повинен бути вчинений у трудовій книжці. Проте, позивач звільнився за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію через необхідність догляду за матір'ю відповідно до ст.38 КЗпП України при наявності стажу наукової роботи 12 років 8 місяців, що не давало йому права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону (наукової пенсії). А тому просять відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд у задоволенні позовних вимог відмовляє з наступних підстав. Заявою від 08.11.2016 року (зареєстрованою відповідачем 09.11.2016 року), позивач [PERSON] просив звільнити його за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію через необхідність догляду за матір'ю відповідно до ст.38 КЗпП України, а також просив виплатити йому грошову допомогу відповідно до п.9 ст.31, п.12 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 № 257 «Про затвердження посад наукових працівників…» через те, що наявний стаж роботи на посаді наукового працівника (головний інженер) на час його звільнення становить більше 12,5 років. Згідно з відповіддю керівництва Інституту геології і геохімії горючих копалин НАН України (а.с.4), позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги у зв'язку із тим, що через відсутність у [PERSON] стажу наукової роботи 20 років (для чоловіків) відповідно до п.2 ст.37 Закону «Про наукову і науково-технічну діяльність», він не може перейти на наукову пенсію, а тому ніяких виплат грошової допомоги (в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат) йому за Законом не належить. Перевіряючи наявність права у позивача на отримання зазначеної грошової допомоги при звільненні, а також законність відмови відповідача у виплаті такої грошової допомоги, суд виходить з наступного. Пунктом 12 статті 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» встановлено, що під час виходу на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику виплачується грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат, за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, університетів, академій, інститутів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менш як: для чоловіків - 12,5 року. Положеннями цього Закону, а саме статтею 37, регулюються умови пенсійного забезпечення наукового (науково-педагогічного) працівника - призначення наукової пенсії. Таким чином, відповідно до цієї статті грошова допомога науковому працівнику надається за умови виходу на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», тобто при виході на наукову пенсію. Однак, як вбачається із наявної в матеріалах заяви про звільнення (а.с.2), копії трудової книжки (а.с.3), позивач [PERSON] був звільнений із займаної посади головного інженера Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України 23.11.2016 за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. При цьому, судом безспірно встановлено, і вказані обставини в судовому засіданні визнані обома сторонами, що позивач звільнявся з посади головного інженера, яка відповідно до п.9 ст.31 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» відноситься до наукових посад, у зв'язку із виходом на пенсію за віком. На момент його звільнення його сукупний науковий стаж становив 12 років 8 місяців. У відповідності до п.2 ст.37 Закону пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», після досягнення чоловіками 62 років (60 років для позивача, народженого до 31 грудня 1952 року включно) за наявності стажу наукової роботи не менш як 20 років. Отже на момент звільнення позивача з посади наукового працівника його стаж наукової роботи становив менше 20 років, а тому права на призначення наукової пенсії він не набув. Вказані обставини не заперечував в судовому засіданні і сам позивач. Оскільки позивач звільнявся з посади наукового працівника за відсутності стажу наукової роботи 20 років, вийшов на пенсію з інших підстав, йому наукова пенсія згідно з положеннями Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» не призначалася, а тому він не набув права на грошову допомогу, виплата якої передбачена при виході на пенсію відповідно до названого Закону. У зв'язку із наведеним заявлені позовні вимоги є безпідставними, внаслідок чого в їх задоволенні слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд відповідно до положень ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати на відповідача не покладає.

Outcome: dismissed