Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-20 00:00:00

Позивач за первісним позовом ставить питання про стягнення боргу в розмірі 40000, 00 гривень, неустойки у розмірі 27371,76 гривень, інфляційних збитків у розмірі 13968,00 гривень, 3% річних у розмірі 1012,60 гривень, а всього 82352,36 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 11 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивач здійснив попередню оплату в сумі 115000 гривень, а відповідачі брали на себе зобов'язання передати у власність позивача майно, в тому числі електричний кабель (лінія), що включає в себе кабель АВВГ 4х120L 140м, розташований на [ADDRESS] до ТП-19 вартістю 40000,00 грн. На неодноразові звернення позивача до відповідачів з вимогою щодо передачі кабелю або повернення грошових коштів відповідачі не реагують. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Сенченко А.В. первісний позов підтримали в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечили. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій ставить питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11 квітня 2014 року. свої вимоги мотивує тим, що договір був підписаний від його імені [PERSON], яка діяла на підставі довіреності. Однак зазначена довіреність передбачає представництво [PERSON] як фізичної особи-підприємця. Посилається на фіктивність та удаваність договору, оскільки грошові кошти не передавалися, на меті було приховання іншої угоди, а саме передачі майна в рахунок зменшення орендної плати за нежитлове приміщення, яке орендували [PERSON] та [PERSON] у [PERSON] Вказує, що право позивача за первісним позовом щодо користування кабельним каналом не порушене, оскільки він на даний час ним користується, забезпечуючи діяльність власного кафе. Представник відповідача - адвокат Давидов А.В. первісний позов не визнав, зустрічний підтримав. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 16 листопада 2016 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 05 грудня 2016 року о 13-30 год. Протокольною ухвалою головуючого від 05 грудня 2016 року розгляд справи відкладено на 28 грудня 2016 за клопотанням [PERSON] про відкладення розгляду справи через хворобу. Протокольною ухвалою від 28 грудня 2016 року розгляд справи відкладено на 18 січня 2017 року за клопотанням Відповідачів у зв'язку з хворобою, зобов'язано надати докази поважності причин неявки в судове засідання. Протокольною ухвалою від 18 січня 2017 року у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи [PERSON] відмовлено, відкладено розгляд справи на 21 лютого 2017 року та надано час на підготовку зустрічної позовної заяви [PERSON] Протокольною ухвалою від 21 лютого 2017 року відкладено розгляд справи на 02 березня 2017 року у зв'язку з неявкою відповідачів. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року зустрічну позовну заяву залишено без руху. Протокольною ухвалою від 02 березня 2017 року відкладено розгляд справи на 16 березня 2017 року для усунення недоліків зустрічного позову. Протокольною ухвалою від 16 березня 2017 року прийнято до розгляду з основною справою зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, задоволено клопотання про допит свідкй [PERSON], долучено до матеріалів справи документи, залучено до участі у справі як третю особу [PERSON], оголошено перерву до 06 квітня 2017 року. Протокольною ухвалою від 06 квітня 2017 року задоволено клопотання відповідачів, відкладено розгляд справи на 22 травня 2017 року, причини неявки у зв'язку з хворобою визнано поважними. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2017 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у пов'язаній справі. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2018 року поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду на 03 вересня 2018 року. Протокольною ухвалою від 03 вересня 2018 року розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2018 року у зв'язку з неявкою відповідачів. Протокольною ухвалою від 03 жовтня 2018 року оголошено перерву в судовому засідання до 27 листопада 2018 року для надання представнику відповідача часу для узгодження позиції, відмовлено у задоволення клопотання представника відповідача про витребування доказів. Протокольною ухвалою головуючого від 27 листопада 2018 року відкладено розгляд справи до 27 грудня 2018 року за клопотанням представників відповідачів. Протокольною ухвалою головуючого від 27 грудня 2018 року оголошено перерву до 3 січня 2019 року у зв'язку з визнанням явки [PERSON] обов'язковою. Протокольною ухвалою головуючого від 3 січня 2019 року відкладено розгляд справи до 23 січня 2019 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 23 січня 2019 року відкладено розгляд справи до 26 лютого 2019 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 23 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Давидова А.В. про долучення додаткових документів на підставі ст. 83 ЦПК України. Протокольною ухвалою головуючого від 26 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Давидова А.В. про долучення додаткових документів на підставі ст. 83 ЦПК України, оголошено перерву в судовому засіданні до 25 березня 2019 року для виклику свідка. Протокольною ухвалою головуючого від 25 березня 2019 року відкладено розгляд справи до 2 квітня 2019 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 2 квітня 2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 18 квітня 2019 року у зв'язку з відсутністю доказів сповіщення третьої особи. Вислухавши пояснення з'явившихся учасників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 квітня 2014 року між фізичними особами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу, згідно якого продавці зобов'язуються передати у власність покупця майно, а покупець прийняти майно та оплатити його на умовах договору. Майно, яке підлягає передачі, системі вентиляції, в тому числі вентиляційне обладнання, яке встановлене в нежитловому приміщенні площею 275 кв.м. за адресою: [ADDRESS], за ціною 41 000 грн.; система газопостачання, в тому; числі газове обладнання Котел опалювальний АГД-30-С-М «ТЕПЛОВЕСТ», сервісна книжка, паспорт, яке встановлене в цьому нежитловому приміщенні, за ціною 12 000 грн.; система електропостачання, у тому числі електричне опалення в нежитловому приміщенні, за ціною 27 000 грн.; електричний кабельний канал (лінія), що включає в себе кабель АВВГ 4*120L 140м, розташований по [ADDRESS] до ТП-19 та право власності або право на постійне користування кабельним каналом (лінією), яке надано продавцям власником кабельної лінії [PERSON], за ціною 40 000 грн. Загальна ціна за майно становить 120 000 грн. Документ, що підтверджує право власності або право постійного користування продавців електричним кабельним каналом (лінією) продавці зобов'язуються передати покупцю до 12 березня 2015 року. Майно вважається переданим покупцю та право власності на нього виникає у покупця після повної сплати його вартості, але не раніше 12 квітня 2015 року (а.с.7-8). У п. 6.1 договору передбачено, що сторони підтверджують, що попередня оплата в розмірі 115 000 грн. сплачена покупцем продавцю в момент підписання договору. Вказаний договір підписаний [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності №1384 від 7 серпня 2013 року. Згідно довіреності №1384 від 7 серпня 2013 року [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси як фізичної особи-підприємця (а.с.50). На підставі акту приймання-передачі від 05 червня 2015 року відповідачі передали майно позивачу, а саме: систему вентиляції, систему газопостачання, систему електропостачання, а також паспорти вентиляційних систем (а.с. 9). Згідно розписки від 12 березня 2015 [PERSON] отримала від [PERSON] 5 000 грн. по договору купівлі-продажу від 11.04.2013 року (а.с.99). Відповідно до розписки від 12 червня 2015 [PERSON] зобов'язувалась передати електричний кабельний канал, що включає в себе кабель АВВГ 4*120L 140м, розташований по [ADDRESS] до ТП-19 у власність до 15 листопада 2015 року (а.с. 100). Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що Звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання Сторонами а також є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Факт виконання позивачем своїх зобов'язань по договору, а саме сплати 120 000 грн., підтверджено матеріалами справи. Зокрема, в рахунок попередньої оплати по договору позивач передав 115 000 грн., що підтверджено сторонами при підписанні договору та зазначено в п.6.1 цієї угоди. 12 березня 2015 року позивач передав 5 000 грн. відповідачу [PERSON] на виконання спірного договору, що підтверджено розпискою відповідача [PERSON] Доводи відповідачів з приводу не передання коштів при укладенні договору не підтверджені належними доказами та не узгоджуються з матеріалами справи. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.1.4 договору документ на майно, що підтверджує право власності або право користування продавців електричним кабельним каналом (лінією) продавці зобов'язуються надати покупцю до 12 березня 2015. Пунктом 4.1 договору визначено, що майно вважається переданим покупцю та права власності на нього виникає у покупця після повної сплати його вартості, але не раніше 12 квітня 2015 року. Згідно з розпискою 12 червня 2015 Уроку відповідач [PERSON] зобов'язувалась передати позивачу електричний кабельний канал до 15 листопада 2015 року Докази виконання відповідачами умов договору щодо передачі електричного кабельного каналу, а також документів, що; підтверджують право власності або право користування цією лінією, в матеріалах справи відсутні. Статтею 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно; з п.7.1 договору у разі не передачі майна покупцю в строк, вказаний в п.4.1 цього Договору, продавці сплачують покупцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості майна за кожен день невчасної передачі майна. Відповідачами не надано заперечень та контррозрахунку на розрахунки позивача за невиконання зобов'язань по договору. За зустрічним позовом [PERSON] просить визнати недійсним згаданий договір купівлі-продажу з огляду на те, що він не укладав цей договір, а від його імені діяла неуповноважена особа. Крім цього, як на підставу недійсності посилається також на його удаваність та фіктивність. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що договір підписала його на прохання [PERSON], [PERSON] не уповноважував її на укладення договору, в цей час перебував за кордоном. Майно належить останньому. Відповідно до ст.ст. 234, 235 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, в той же час удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Пунктом 24 постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. З матеріалів справи вбачається, що на виконання оскаржуваного договору за актом приймання-передачі від 05 червня 2015 року продавці передали частину майна, за який покупцем загалом сплачено обумовлену договором суму коштів. Вказані обставини не заперечуються сторонами. Тому твердження щодо фіктивності оскаржуваного договору не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Разом з цим відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються прій розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2018 року, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 11 квітня 2014 року удаваним. Враховуючи, що у вказаній справі доведено факт відсутності ознак удаваності спірного договору, тому ці обставини вважаються встановленими і не підлягають доведенню. Як підставу для визнання оскаржуваного договору недійсним, позивач за зустрічним позовом вказує відсутність у [PERSON] повноважень на укладення такого договору від його імені як від фізичної особи, оскільки він уповноважив її представляти його інтереси як фізичну особу-підприємця. Довіреністю №1384 від 07 серпня 2013 року позивач за зустрічним позовом як фізична особа-підприємець уповноважив [PERSON] представляти його інтереси як фізичну особу-підприємця в усіх підприємствах, установах, організація незалежно від форм власності, подавати від його імені як фізичної особи- підприємця будь-які документи з метою виконання наданих цією довіреністю повноважень, подавати, отримувати та підписувати документи, що стосуються виконання наданих повноважень, складати та підписувати від його імені будь-які документи, що стосуються виключно підприємницької діяльності. Повноваження щодо укладення спірного договору купівлі-продажу від імені позивача за зустрічним позовом як фізичної особи у цій довіреності відсутні. Іншої довіреності щодо надання таких повноважень до суду не надано. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами вимог, встановлених ч. 2 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, зокрема ч. 2 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При укладенні договору купівлі-продажу від 11 квітня 2014 року [PERSON] діяла від імені [PERSON] як фізичної особи на підставі указаної довіреності, яка видана для представництва його інтересів як фізичної особи-підприємця, тобто особи з іншим правовим статусом. Тому суд вважає, що на момент укладення договору [PERSON] не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Самостійно в укладенні договору [PERSON] участі не брав, відповідної довіреності на здійснення вказаних дій від його імені не надавав, тому його волевиявлення на момент вчинення правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Відсутні також і докази отримання ним грошових коштів за договором. За таких обставин суд приходить до висновку, що в момент укладення оскаржуваного договору сторонами не дотримано вимог щодо чинності правочину. Тому договір купівлі-продажу від 11 квітня 2014 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки договір між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем є дійсним, в матеріалах справах наявні докази отримання нею грошових коштів. Позовні вимоги за зустрічним позовом заявлені до [PERSON] підлягають задоволенню. Враховуючи, що між [PERSON] та [PERSON] договір визнано недійсним з моменту вчинення, за первісним позовом сума заборгованості підлягає стягненню з [PERSON] Що стосується суми заборгованості, яка складається з боргу в розмірі 40 000 гривень 00 копійок, неустойки - 27 371 гривень 76 копійок, інфляційних збитків - 13968 гривень 00 копійок та 3% річних - 1 012 гривень 60 копійок. Відповідачі в процесі розгляду справи розмір заборгованості не спростовували, жодного контррозрахунку не надали. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за первісним позовом сплачено 1 378 грн. судового збору. Однак, ціна позову складає 82352 грн. 36 коп., а тому судовий збір, який підлягав сплаті за подачу позову до суду становив 823 грн. 52 коп. Оскільки вимоги задоволено частково, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 411,76 грн. (823,52 грн./2).

Outcome: partial