Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовну заяву мотивує тим, що 12.01.2011 р. позивача було прийнято на роботу на посаду провідного інженера-технолога в арматурно-механообробний цех ТзОВ «ЛАЗ». 01.04.2011 року [PERSON] переведено на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «ЛАЗ» на посаду провідного інженера технолога в арматурно-механообробний цех. 09.01.2013 року позивача було звільнено, однак не виплачено заборгованості по заробітній платі. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. 10 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позивачем не доведено існування трудових відносин між позивачем та відповідачем, а також той факт, що сплив строк позовної давності. На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] 31 жовтня 2018 року на адресу суду [PERSON] скеровано відповідь на відзив, в якій зазначає про те, що позовна давність не поширюється. В судове засідання [PERSON] не з`явилася. Однак подав на адресу суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач\~\~у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно\~\~повідомлений про час та місце слухання справи. У зв`язку із наявністю у матеріалах справи відзиву на позовну заяву. Та належним чином повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість слухання справи у відсутності сторін, за наявних у матеріалах справи доказів. Відповідно до вимог\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 12.01.2011 р. позивача було прийнято на роботу на посаду провідного інженера-технолога в арматурно-механообробний цех ТзОВ «ЛАЗ». 01.04.2011 року [PERSON] переведено на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «ЛАЗ» на посаду провідного інженера технолога в арматурно-механообробний цех. 09.01.2013 року позивача було звільнено, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книги. Згідно із\~ст. 2 КЗпП України\~право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч.1\~ст. 94 КЗпП\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно\~ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення. Положеннями ч.1\~ст.117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~Як вбачається із роз`яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24\~грудня 1999\~року №\~13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. \~\~Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233\~Кодексу законів\~про працю\~України у взаємозв`язку з положеннями статей117,237-1цьогокодексу. Аналіз наведених положеньст.117\~КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як зазначено у п.31\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до статей\~21,22 Закону України «Про оплату праці», роботодавець не може\~\~в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Розмір заробітної плати за працю може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати тільки в разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилось браком, та з інших передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. \~У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Судом встановлено, що на день звільнення відповідачем не було виплачено позивачу всю заробітню плату. Отже, з відповідача підлягає стягнення 11\~424, 11 грн. за невиплату заробітної плати [PERSON] у період з лютого 2011 року по січень 2013 року. Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Однак відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року\~№ 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012, для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства,\~ суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, в частині стягнення середньомісячного заробітку суд відмовляє, оскільки пропущений строк позовної давності.

Outcome: approved