Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання незаконним підняття в односторонньому порядку процентної ставки, нарахування додаткової комісії та стягнення коштів, посилаючись на те, що 27 лютого 2008 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № СVRSGK00000013 від 27.02.2008 року на придбання майна, а саме: квартири за [ADDRESS], яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 56,40 кв.м., житловою площею 41 кв.м., згідно з яким банк надав позивачу кредит на придбання іпотеки у розмірі 23216 доларів США. Кінцевий термін погашення до 20 лютого 2023 року із відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі: 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 2,00% винагороди за надання фінансового інструменту та 0,48 % річних, а позивач, в свою чергу, зобов'язувався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування ним та виконати інші зобов'язання, визначені вказаним договором. Як вказує позивач в позовній заяві, він отримує дохід у національній валюті України - гривні, і для виконання зобов'язань за договором вимушений здійснювати купівлю іноземної валюти за значно вищим курсом купівлі-продажу валют по відношенню до курсу за час укладення вказаного договору. Тобто, згідно договору №СVRSGK00000013 від 27 лютого 2008 року, позивачем було обрано ануїтетну схему сплати відсотків та погашення основної суми кредиту, що становить 248,50 доларів СШАв місяць. Курс НБУ на день укладення договору становив - 5.05 доларів США, на даний момент курс долара збільшився у три рази і станом на сьогоднішній день є 15,26 грн. за долар. Сума, яку позивач сплачував щомісяця за кредит на період одержання кредиту становила 1254,93 грн., на даний момент сплачує 3792,11 грн. кожного місяця. В той час як заробітна плата позивача після сплати всіх нарахувань становить 1897 гривень, і за таких умов оплата його кредитних зобов'язань складала близько 60% від сімейного бюджету, що було для [PERSON] цілком прийнятно, на даний момент оплата кредиту складає 100 % сукупного місячного доходу сім'ї, враховуючи заробітну плату дружини [PERSON], яка працює в отоларингологічному відділенні на посаді молодшої медичної сестри та отримує середню заробітну плату у розмірі 1429 грн. Зокрема згідно п.3 ч. 1 ст. 11 ЗУ « Про захист прав споживачів» передбачено, що надання ( отримання) споживчих кредитів іноземній валюті на території заборонено. Крім того, на думку позивача згідно чинного законодавства, деякі з пунктів договору, істотно порушують його права, зокрема те, що відповідач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку. Пунктом 3 ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою у визначенні Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою, є нікчемною. Відповідно до Закону України про внесення змін щодо заборони банком змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку № 661-VI від 12.12.2008 року, відбулася істотна зміна економічних умов у країні, зокрема, різке знецінення національної валюти по відношенню до іноземних валют. На основі викладеного, позивач просить визнати односторонню зміну кредитного договору № СVRSGK00000013 від 27.02.2008 року, яким встановлюється відсоткова ставка 15,12% річних незаконною та такою що порушує права споживача, визнати дії банку такими, що порушують права позичальника, права споживача, стягнути з відповідача 49637,45 грн. за підняття процентної ставки по договору та відшкодувати моральну шкоду в сумі 3000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Крім того вказав, що при зміні процентної ставки банк зобов'язаний був укласти додаткову угоду, однак таку угоду позивач не підписував. 29.05.2008 р. позивач отримав повідомлення про підвищення відсоткової ставки. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала,просила відмовити в їх задоволенні за безпідставністю, та зазначила, що 25.10.2008 року позивачу була підвищення відсоткова ставка, а лише 10.01.2009 року був прийнятий закон забороняючий підвищувати відсоткову ставку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, 27 лютого 2008 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № СVRSGK00000013 від 27.02.2008 року на придбання майна, а саме: квартиру за [ADDRESS], яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 56,40 кв. м., житловою площею 41,00 кв. м., згідно з яким банк надав позивачу кредит на придбання іпотеки у розмірі 23216 доларів США. Кінцевий термін погашення до 20 лютого 2023 року із відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі: 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 2,00% винагороди за надання фінансового інструменту та 0,48 % річних, а позивач, в свою чергу, зобов'язувався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування ним та виконати інші зобов'язання, визначені вказаним договором(а.с.11-13). Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами по справі, має умови, згідно яких банк мав право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Чинним законодавством не встановлено яких-небудь обмежень щодо розміру відсоткових ставок за кредитними договорами. Згідно ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банки самостійно визначають розмір відсоткової ставки і комісійних винагород. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно п. 2.3.1. кредитного договору банк мас право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні із курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення відсоткової ставки банком у вищевказаному порядку можливе в межах кількості пунктів на яке збільшилася облікова ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитами або пропорційно збільшенню курсу долара США по відношенню до національної валюти (з чим був ознайомлений позивач). З огляду на вищезазначений пункт договору, на зміну розміру відсоткової ставки кредиту можуть впливати декілька чинників. При настанні одного з них (або декількох одразу) банк має право змінити ставку . Листом від 15.10.2008 року (а.с.30) на адресу фактичного проживання позивача, яка була вказана в анкеті - заяві на видачу кредиту було направлено повідомлення про збільшення процентної ставки за вищезазначеним договором, а саме з 12,00 % до15,1%, при цьому вказано, що підвищення відсоткової ставки за іпотечним договором № СVRSGK00000013 від 27.02.2008 рокубуде здійснено автоматично з 25.10.2008 року. Також позивачу було надано строк для подачі письмового повідомлення про свою незгоду із зміною ставки. Основною обставиною, яка відбулася за час дії кредитного договору та є належним чином підтвердженою підставою для підвищення процентних ставок за діючими кредитними договорами, була зміна облікової ставки Національного банку України. Крім цього, пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 № 168 встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. При цьому зміна процентної ставки за кредитом відбулася не внаслідок волевиявлення однієї із сторін, а через обставини, про якізазначено вище. З огляду на вищезазначений пункт договору, на зміну розміру відсоткової ставки кредиту можуть впливати декілька чинників. При настанні одного з них або декількох одразу; банк має право змінити ставку. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. В даному випадку процентна ставка вже підвищена, а лист направлено з метою повідомлення та пропонування альтернативного варіанту сплати заборгованості за користуванням кредитом в повному обсязі за старою процентною ставкою. Так ч. 4 ст.11 Закону України « Про захист споживачів» передбачено, що у договорі про наданняспоживчого кредиту може зазначатися, що від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках може змінюватись відсоткова ставка. Про зміну відсоткової ставки за користуваннякредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днівз дати її зміни. Таким чином, законом також встановлено: спочатку відбувається одностороння зміна, потім повідомлення та законом не передбачено заборону повідомлення до вступу в дію саме зміненої відсоткової ставки. 3 цього випливають наступні висновки: наявність права банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку; повідомлення про підвищення ставки надсилається після такої зміни; у випадкуодносторонньої зміни умов договору моментом зміни договору є момент прийняття рішення про таку зміну, що підтверджується і законом, і договором. Таким чином, і прийняття рішення про підвищення ставки (зміну умов договору) і відправлення повідомлення про прийняте рішення були здійснені до моменту набрання чинності Законом від 12.12.2008 року про заборону одностороннього підвищення ставок. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розміри процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. По закону, який діяв на момент укладення договору, дозволялося в односторонньому порядку змінювати умови договору, якщо це було передбачено умовами самого договору (ст. 651 ЦК України). Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність - майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій. невиконання договірних зобов'язань, завдання особистої чи майнової шкоди. Разом з тим Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661 -VI регулює питання не відповідальності осіб, а правовідносини, пов'язані з платою за користування кредитними коштами. Відповідно до ч 1 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства perулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Тому Закон 661-VI, в частині внесення змін до ЦК України (ст. 1056-1) не може регулювати відносини, які виникли до моменту набрання чинності цим законом. Тобто в діях відповідача відсутні факти необґрунтованого підвищення процентної ставки за кредитним договором. Згідно договору № CVRSGK00000013 від 27.02.2008 р. позичальник зобов'язувався щомісячно вносити платіж в розмірі 248,50 дол. США (п 8.1 договору). Як вбачається з розрахунку заборгованості та що підтвердив представник позивача в судовому засіданні, з моменту укладання договору (28.02.2008 року) по жовтень 2008 року [PERSON] сплачував платежі в сумі 250 дол. США, а вже з листопада 2008 року почав сплачувати по новій відсотковій ставці - 290 дол. США. Позичальник після отримання листа про підняття відсоткової ставки сплачував кредит з підвищеними відсотками, чим відповіднодо ч. 2 ст. 642 ЦК України вчинив дію, яка засвідчує його бажання укласти договір і ця дія є прийняттям пропозиції, хоча й не підписував додаткові угоди. Суд також враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони повинні виконуватися і вважаються такими, щодо яких момент досягнення домовленості настав. Враховуючи наведене та добровільність внесення позичальником коштів за підвищеною відсотковою ставкою, позовні вимоги є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити. Щодо тверджень позивача про те, що на території України заборонено надавати споживчі кредити в іноземній волюті, то на думку суду вони є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України, зокрема Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Отже, під час укладення кредитного договору Банк дотримувався всіх нормативно-правових актів України та правомірно надав кредит позичальнику, за його бажанням, у доларах США. Крім того, позивач в судовому засіданні зазначив, що це було його бажання, і ним добровільно був підписаний даний договір який він виконував. Стосовно посилань позивача на спричинення йому моральної шкоди, то відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. В даному випадку позивачем не доведено вчинення відповідачем винних протиправних дій, які б знаходились в причинному зв'язку із спричиненням шкоди. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed