Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на 3/25 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке складається з коридору загальною площею 4,30 м. кв., кімнати загальною площею 15,80 м. кв., кухні загальною площею 6,80 м. кв., коридору загальною площею 5,10 м. кв., санвузла загальною площею 3,80 м. кв., коридору загальною площею 4,30 м. кв., кімнати загальною площею 15,80 м. кв. В обґрунтування позову вказав, що з 24.09.2004 року по даний час, тобто більше ніж 12 років, самостійно доглядає за нерухомим майном, ремонтує, облаштовує територію, відкрито проживає за даною адресою. Також на протязі проживання в даному домоволодінні за вищезазначеною адресою здійснював оплату за комунальні послуги та інші необхідні платежі. За весь час користування даним нерухомим майном до нього не надходило жодних претензій щодо незаконного користування збоку інших фізичних або юридичних осіб . Таким чином вважає, що він на протязі більше 10 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірним майном, як своїм власним, тому є підстави для визнання за ним права власності на це майно у порядку, передбаченому ст. 344 ЦК України, оскільки сам факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайства тощо). Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, з приводу задоволення позовних вимог поклався на думку суду, чим не заперечив проти їх задоволення. Заслухавши пояснення представника позивача, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки квартального комітету № 23 Ленінського району м. Кіровограда від 28 липня 2016 року вих. № 505 встановлено, що [PERSON] з 24 вересня 2004 року по даний час проживає за адресою: [INFO] Відповідно до архівної довідки № 11035 від 15.06. 2015 року вищезазначене майно було в користуванні [PERSON], [PERSON]. Маловисківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану був наданий лист від 24 листопада 2016 року № 245-03.3/04-30 про наявність актового запису про смерть на [PERSON], актовий запис № 145 від 13 січня 1994 року складений Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 095287 виданий Новенською селищною радою, Кіровського району м. Кіровограда від 20 грудня 1999 громадянин [PERSON] помер 17 грудня 1999 року. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що з моменту проживання витрати по оплаті комунальних послуг, проведення ремонтних робіт вказаної частини будинку несе позивач. Згідно ч.1, 3 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. При цьому фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном, котре має бути відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, що повинні мати можливість спостерігати за ним, обставини заволодіння, а відтак, добросовісного, відкритого, безперервного володіння нерухомим майном [ADDRESS], починаючи з 2004 року, підтвердили в судовому засіданні свідки. Під час судового засідання свідок [PERSON], яка проживає за адресою [INFO] пояснила, що [PERSON] вже більше ніж 10 років проживає за адресою [INFO]. За весь цей час позивач здійснював ремонт будівлі та займався благоустроєм території, зазначила, що їй не відомі будь-які факти, що свідчили про те, що будь-хто із фізичних або юридичних осіб предявляли претензії позивачу щодо користування 3/25 частиною домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив і свідок [PERSON], який проживає за адресою [INFO]. Вказане свідчить про правомірність набуття позивачем права власності на вказану частину вищезазначеного будинку. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, ч.4 ст. 344 ЦК України визначає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] базуються на законі та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved