Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з в суд з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький про зняття арешту з майна, накладеного на підставі постанови б/н від 16.06.2009 року, винесеної Ленінським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського МУЮ (на даний час Подільський відділ державної виконавчої служби м. Кропивницького). В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2005 року він є власником квартири за адресою: [ADDRESS], маючи намір продати свою квартиру, він у жовтні 2017 року звернувся до приватного нотаріуса за консультацією щодо збирання та оформлення документів для продажу квартири, та під час консультації було встановлено, що квартира має два обтяження у вигляді заборони відчуження (арешту). Маючи намір продати належну йому квартиру вимушений звернутись в суд з даним позовом, оскільки інакше неможливо зняти арешт з належного йому нерухомого майна. Просить суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], накладений постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції б/н від 16.06.2009 року. Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду лист, в якому просив провести розгляд справи без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2005 року. Згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно на належне йому нерухоме майно накладено заборону відчуження постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції б/н від 16.06.2009 року. Підстави для накладення обтяження на даний час відсутні, матеріали виконавчого провадження знищено. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що накладеним арештом на нерухоме майно, що належить позивачу [PERSON] порушуються права позивача як власника, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved