Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, покликаючись на те, що ним з відповідачем 24.12.2010 року укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності. Стверджує, що в процесі виконання зобов'язання відповідачем неодноразово порушувались умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 19.03.2015 року становить 28602,54 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Державного підприємства «Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем» заборгованість по орендній платі в розмірі 28602,54 грн., інфляційні витрати в розмірі 9184,42 грн., три проценти річних від простроченої суми за кожен день прострочення в розмірі 1 857,99 грн., а всього 39 644,95 грн.; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Представник позивач в судове засідання не з'явився, подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області, як орендодавцем та фізичною особою-підприємцем [PERSON], як орендарем 24 грудня 2010 року укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №228 (а.с.64-69). Предметом Договору є нерухоме майно - нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 239,9 м.кв., а саме: нежитлові вбудовані приміщення №№84, 85, 87, 88, 89 XXVII, XXVIII, XXIX, розміщені на першому поверсі 2-4 - х поверхової будівлі, за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер - [NUMBER]) (далі-Майно), що перебуває на балансі ДП «Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем». Відповідно до п.1.1 Договору, Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові вбудовані приміщення №№84, 85, 87, 88, 89 XXVII, XXVIII, XXIX, розміщені на першому поверсі та нежитлове вбудоване приміщення №156, розміщене на другому поверсі 2-4 - х поверхової будівлі, за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер - [NUMBER]) (далі-Майно), що перебуває на балансі ДП «Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем» (далі - Балансоутримувач). Пунктом 3.6 Договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України, у наступному співвідношенні: 70% до державного бюджету; 30% на рахунок Балансоутримувача. Крім того, на виконання п.5.3 Договору, Орендар зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. В залежності від потреб Орендаря протягом терміну дії Договору площа орендованих ним приміщень і розмір оплати змінювалися відповідно до: Договору про внесення змін від 20.03.2012 року до Договору; Договору про внесення змін від 07.09.2012 року до Договору. Розмірі щомісячних нарахувань орендної плати, яка підлягала сплаті Орендарем до державного бюджету та на користь Балансоутримувача протягом 2011 - 2013 років, наведено у розрахунках (а.с. 73; 84-117). Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №228 від 24.12.2010 року, за яким станом на 19.03.2015 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 39 644,95 грн., яка включає в себе: 28602,54 грн., інфляційні витрати в розмірі 9184,42 грн., три проценти річних від простроченої суми за кожен день прострочення в розмірі 1 857,99 грн. (а.с. 58-63). Разом з тим, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, 29 січня 2015 року було проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності [PERSON]. Відповідно до положень ст.ст.51, 52, 598-609 ЦК України однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеним договором не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Так ж правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 4.12.2013 року у справі №6-125цс13. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості, слід задовольнити, оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконав зобов'язання за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №228 від 24.12.2010 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами.

Outcome: approved