Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 164 753,36 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] працював на посаді лікаря акушер-гінеколога відділення екстрагенітальної патології вагітних Львівської обласної клінічної лікарні з 13 серпня 1981р. по 28 січня 2013р. 19 листопада 2010р. операційна бригада, в складі, зокрема, оперуючого хірурга - [PERSON] , приймала пологи в [PERSON] шляхом застосування операції кесарського розтину. [PERSON] народила живу доношену дівчинку, проте внаслідок порушення вітальних функцій центрального ґенезу, у зв`язку з травматичним ушкодженням головного мозку, дитина померла на п`яту добу у відділенні інтенсивної терапії недоношених новонароджених дітей. Висновком комісійної судово-медичної експертизи встановлено, що причиною смерті новонародженої дитини [PERSON] стала пологова травма голови, у вигляді масивного внутрішньочерепного крововиливу з порушенням мозкового кровообігу та з наступними незворотними змінами мозку. За результатами розгляду кримінального провадження, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2014 року відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 Кримінального кодексу України на підставі пункту «г» ст.1, ст. 6 Закону України «Про амністію у 2011р.». Оскільки на момент вчинення правопорушення відповідач перебував у трудових відносинах з Львівською обласною клінічною лікарнею, на підставі п.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2015 року, яке було залишено в силі судом апеляційної інстанції, стягнуто з Львівської обласної клінічної лікарні на користь [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду. Загальна сума понесених Львівською обласною клінічною лікарнею витрат складає 164 753,36 грн. Згідно ст. 1191 Цивільного кодексу України, оскільки позивач відшкодував шкоду, завдану [PERSON] , а тому у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. У зв`язку із наведеним змушений звернутись до суду. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова [PERSON] від 10 листопада 2015 року, яка ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року залишена в силі, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 11 квітня 2016 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] судом витребувано у Львівської обласної клінічної лікарні наступні документи: медичну картку № [NUMBER] стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] ; картку розвитку новонародженого №2586 дитини [PERSON] ; історію пологів №2586 [PERSON] ; іншу медичну документацію з якої вбачається увесь процес лікування хворої [PERSON] , [INFO] (транспортування до відділення інтенсивної терапії недоношених новонароджених дітей, проведення обстежень, аналізів, призначення та проведення лікування). Ухвалою суду від 27 вересня 2016 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] призначено у справі комісійну судово-медичну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова [PERSON] від 20 січня 2017 року провадження у справі відновлено та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 22 березня 2017 року витребувано з Жіночої консультації 1-ої міської поліклініки м. Львова індивідуальну карту вагітної та породіллі на ім`я [PERSON] . Також, витребувано з Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи: гістологічний матеріал від трупа новонародженої дитини [PERSON] вологий архів і препарат з шматочків внутрішніх органів, щоб були відібрані при розтині трупа (упакований відповідним чином - підписаний, опечатаний та завірений підписом того, хто пакував з супровідним листом за підписом особи, що призначала експертизу, де вказано нумерацію та перелік всіх об`єктів, що надсилається). Ухвалою суду від 25 квітня 2017 року витребувано з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне патологоанатомічне бюро»: гістологічний матеріал від трупа новонародженої дитини [PERSON] вологий архів і препарат з шматочків внутрішніх органів, щоб були відібрані при розтині трупа (упакований відповідним чином - підписаний, опечатаний та завірений підписом того, хто пакував з супровідним листом за підписом особи, що призначала експертизу, де вказано нумерацію та перелік всіх об`єктів, що надсилається). У зв`язку із припинення повноважень судді [PERSON] проведено повторний автоматизований розподіл справи і для її розгляду обрано суддю Лакомську Ж.І . Ухвалою від 29 травня 2017 року справу було прийнято до свого провадження суддею Личаківського районного суду м. Львова Лакомською Ж.І. З врахуванням положень п.2 ч.1 ст.274 Цивільного процесуального кодексу України, та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У зв`язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 та вступом в дію 15 грудня 2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд здійснював розгляд цієї справи за правилами ЦПК України від 15 грудня 2017. У зв`язку із неможливістю продовження розгляду справи суддею Лакомською Ж.І. проведено повторний автоматизований розподіл справи і для її розгляду обрано суддю Гирича С.В. Ухвалою від 25 липня 2018 року справу було прийнято до свого провадження суддею Личаківського районного суду м. Львова Гиричем С.В. З врахуванням положень п.2 ч.1 ст.274 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. До суду 14 вересня 2018 року поступив відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначає, що позивач повинен довести вину відповідача у заподіянні шкоди лікарні не ухвалою суду про застосування амністії, а належними і допустимими доказами, які б підтверджували, що смерть дитини [PERSON] наступила внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх професійних обов`язків. Натомість, станом на сьогоднішній день таких доказів позивач суду не представив. Подання [PERSON] заяви про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності було вимушеним кроком внаслідок поганого стану здоров`я, а не тому, що останній вважав себе винуватим. Оскільки обвинувального вироку суду не має, а тому, у відповідності до п.4 ст.61 ЦПК України, [PERSON] може нести повну матеріальну відповідальність лише у випадку, якщо смерть дитини [PERSON] наступила внаслідок неналежного виконання професійних обов`язків саме ним, а не іншою особою, проте позивач належних та допустимих доказів цього суду не подав, а тому вважає позов безпідставним. Позивач 19 жовтня 2018 року подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що підставою для понесення КЗ ЛОР «ЛОКЛ» (на той час ЛОКЛ) матеріальної шкоди, стало вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 Кримінального кодексу України 19 листопада 2010 року при виконанні ним трудових обов`язків в порядку вимог, передбачених ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України (юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У відповідності до положень ч.1 ст.134 Кодексу законів про працю України, [PERSON] несе матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини установі у випадках, коли: шкода завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Окрім того, позивач звільнений від доказування вини відповідача [PERSON] в рамках цього судового провадження з огляду на наявні судові рішення, зокрема ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 16 квітня 2014р. у справі №1-кп/463/3/14, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2015р у справі 463/3653/14-ц, з підстав ч.3 та ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. Амністія є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності та не виключає відповідальність цивільно-правову, не звільняє від обов`язку відшкодовувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. У зв`язку із наведеним заперечення відповідача на позовну заяву є необґрунтованими, а також такими, що не відповідають матеріалам справи. Ухвалою суду від 05 грудня 2018 року призначено у справі комісійну судово-медичну експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. 15 жовтня 2019 року до суду поступили матеріали справи із висновком експерта №19,20/19. Ухвалою від 16 жовтня 2019 року поновлено провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні, наведеним в позовній заяві. Додатково зазначила, що оперуючий хірург - лікар [PERSON] , як особа яка несе персональну відповідальність за всі етапи операції кесарського розтину, у зв`язку із чим він і несе відповідальність за виникнення тяжкого ускладнення у дитини, який був несумісний із життям. У висновках комісії зазначено допущені порушення після поступлення породіллі, окрім цього операцію кесарського розтину була проведена із запізненням. Окрім цього, [PERSON] як лікуючий лікар несе персональну відповідальність за понесену шкоду. Представник відповідача проти позову заперечила, дали пояснення аналогічні наведеним в відзиві на позов. Додала, що жодних підтверджень того, що відповідач [PERSON] був визначений лікуючим лікарем породіллі [PERSON] немає. Окрім цього, спостереження за [PERSON] проводилось ще до поступлення у відділення екстрагенітальної патології вагітних ЛОКЛ. Рішення про проведення операції кесарського розтину було рішенням консиліуму і лише після його прийняття він проводив операцію, а тому особисту відповідальність за таке не несе. Також висновок експертів не містить тверджень про конкретні порушення, які були допущені відповідачем під час проведення операції, які б були причиною настання тяжких наслідків. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 16.04.2014р. у кримінальному провадженні №12013150010000008 про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.140 КК України (а.с.34-37 т.1), [PERSON] , будучи медичним працівником, та працюючи на посаді лікаря-акушера-гінеколога відділення екстрагенітальної патології вагітних Львівської обласної клінічної лікарні згідно наказу № 214 від 13.08.1981р. «По особовому складу» ЛОКЛ, володіючи вищою кваліфікаційною категорією за спеціальністю лікар-акушер-гінеколог, відповідно до примірного положення про лікаря-акушера-гінеколога акушерського (гінекологічного) відділення, яке затверджено наказом МОЗ України № 620 від 29.12.2003р. «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні», відповідно до вимог кваліфікаційної характеристики лікаря-акушера-гінеколога, затвердженої наказом МОЗ України № 117 від 29.03.2002р., та посадової інструкції лікаря-акушера-гінеколога відділення екстрагенітальної патології вагітних ЛОКЛ, затвердженої 04.08.2010р. головним лікарем ЛОКЛ, був зобов`язаний здійснювати належне медичне спостереження, догляд, обстеження та лікування вагітних, роділь і породіль на рівні сучасних досягнень медичної науки і практики, однак 10.11.2010р. прийняв роділля [PERSON] у відділенні екстрагенітальної патології вагітних ЛОКЛ, яке гозташовано на [ADDRESS] , де здійснював допологове обстеження роділлі до 19.11.2010р., готуючи до планової операції кесарського розтину, 19.11.2010р. о 11.55 год. у зв`язку з початком родової діяльності роділлі [PERSON] провів операцію кесарського розтину у [PERSON] в ургентному порядку, під час якої, несучи персональну відповідальність за її проведення як лікуючий лікар, неналежно виконуючи свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, спричинив тяжкі наслідки неповнолітній [PERSON] , а саме під час операції при виведенні дитини з порожнини матки, грубо порушивши вимоги ст. 6, п. а) ч. 1 ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», спричинив пологову травму голови народженої [PERSON] , яка в подальшому, незважаючи на інтенсивне лікування, [INFO] о 23.30 год. померла у відділенні інтенсивної терапії недоношених дітей ЛОКЛ, причиною смерті якої є пологова травма у вигляді масивного внутрішньочерепного крововиливу з порушенням мозкового кровообігу та з наступними незворотними змінами мозку, порушеннями функції життєво важливих органів, що мали вторинне походження, яка виявилася несумісною з життям, була спричинена при виведенні головки плоду з порожнини матки при розродженні операцією кесарського розтину. Вказаною ухвалою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України на підставі ст.ст.1 п.ґ, 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011р., кримінальне провадження №12013150010000008 - закрито. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2015 року частково задоволено позов [PERSON] , [PERSON] до Львівської обласної клінічної лікарні, треті особи: [PERSON] , Департамент охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди та вирішено стягнути з Львівської обласної клінічної лікарні на користь [PERSON] 100 000 грн. моральної шкоди; на користь [PERSON] 60 000 грн. моральної шкоди; в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовлено; стягнуто з Львівської обласної клінічної лікарні на користь [PERSON] 3 153,36 грн. судових витрат; стягнуто з Львівської обласної клінічної лікарні в дохід держави 1 600 грн. судового збору. В ході розгляду справи суд дійшов висновку про те, що факт, що причиною післяпологової кровотечі у [PERSON] та смерті новонародженої [PERSON] стала пологова травма головки несумісна з життям, яку остання отримала внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх професійних обов`язків, є встановленим. Судом встановлено, що у зв`язку зі смертю [INFO] . новонародженої [PERSON] , яка стала наслідком неналежного виконання [PERSON] своїх професійних обов`язків, позивачам завдано моральну шкоду, у зв`язку із чим, на підставі положень ст.ст.1167, 1172 ЦК України, завдана шкода була стягнута із Львівської обласної клінічної лікарні. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2015 року апеляційні скарги Львівської обласної клінічної лікарні та представника [PERSON] - [PERSON] відхилено; рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2015 року залишено без змін. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.8-11), загальна сума понесених Львівською обласною клінічною лікарнею витрат, пов`язаних із виконанням рішення суду, складає 164 753,36 грн. та складається із виплат на користь [PERSON] - 100 000 грн. моральної шкоди; на користь [PERSON] - 60 000 грн. моральної шкоди; на користь [PERSON] - 3 153,36 грн. судових витрат; в дохід держави - 1 600 грн. судового збору. Дійсно, відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом з тим, у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» викладена позиція, що при розгляді справ даної категорії Виходячи з вимог ст.15 ЦПК (1501-06) суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП (322-08) залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов`язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст.441 ЦК (1540-06), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Дійсно, як вбачається із рішень судів, зазначених вище, з копії акта судово-медичного обстеження (дослідження) №131 від 25.11.2011 року, складеного судово-медичними експертами за результатами проведеного дослідження, вбачається, що причиною смерті новонародженої дитини [PERSON] , що наступила [INFO] о 23:30 год. є пологова травма голови несумісна з життям у вигляді масивного внутрішньо-черепного крововиливу, з порушенням мозкового кровообігу та наступними незворотніми функціональними і морфологічними змінами головного мозку. Пологова травма головки, несумісна з життям у вигляді масивного внутрішньочерепного крововиливу у дитини виникла під час операції кесарського розтину внаслідок травматичного пошкодження судин головного мозку при виведенні оперуючим лікарем голівки дитини з малого тазу матері. Відповідальність за проведення всіх етапів операції несе оперуючий лікар [PERSON] Лікарю Кобецькому необхідно було провести більш детальне обстеження вагітної [PERSON] : недостатньо зібраний анамнез, не встановлена причина проведення кесарського розтину при першій вагітності, не встановлений діагноз «вузький таз», не проводилось кардіомоніторингове спостереження за плодом, ультразвукове обстеження було зроблено невчасно і некваліфіковано. Операцію кесарського розтину необхідно було провести в плановому порядку, до початку родової діяльності. Такий етап у ході операції кесарського розтину як виведення голівки плода є дуже складним та відповідальним та оперуючим лікарем [PERSON] був виконаний недостатньо ретельно і обережно, внаслідок чого у дитини виникла вказана травма. Згідно висновку експертизи №19,20/19 від 30.09.2019 року, експертна комісія прийшла до висновку, що згідно з даними історії пологів № [NUMBER] , 10.11.2010р. 10.00. гр. [PERSON] поступила в Львівську обласну клінічну лікарню з діагнозом: «Вагітність 36 тижнів. ОАА». Після огляду консиліумом лікарів було прийняте рішення про «родорозрішення шляхом кесарського розтину ближче до терміну родів згідно наказу МОЗ України №582» З огляду на наявність рубця на матці після попереднього кесарського розтину, відповідно до Клінічного протоколу «Кесарів розтин», затвердженого наказом МОЗ України «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» від 15.12.2003р. №582, у гр. [PERSON] були показання до оперативного пологорозрішення шляхом кесарського розтину в плановому порядку. Згідно з записами від 19.11.2010р. 11.00. (термін вагітності 37 тижнів) консиліумом лікарів після огляду гр. [PERSON] було прийняте рішення про її підготовку до операції кесарів розтин. Відповідальним за проведення операції кесарів розтин - є оперуючий хірург. Відповідно до «Протоколу операції» від 19.11.2010р. з 11.55. по 12.25. гр. [PERSON] була проведена лапаратомія за Пфаненштілем . «В 12.00. за голівку добуто живу доношену дівчинку массою 3700,0 довжиною 53 см, оцінено 8/8 балів за шкалою Апгар. » В розділі «особливості операції» записано «...В н/сегменті зліва в ділянці п/о рубця виявлено гематому на протязі 4см, товщ.0,8 см, випіт в черевній порожнині~350,0мл; багатовіддя~5,0л...» Виходячи з записів в історії пологів, саме оперативне втручання «кесарів розтин», оперуючим хірургом було виконано технічно правильно, відповідно до існуючих на той час нормативно-правових документів. Необхідно відмітити, що відомості про використання партограми, що є обов`язковим на всіх рівнях надання акушерської допомоги, згідно з Клінічним протоколом з акушерської допомоги «Нормальні пологи», затвердженим наказом МОЗ від 03.11.2008р. №624 та записів про результати спостереження за станом плода гр. [PERSON] з початку пологової діяльності до проведення операції кесарів розтин, тобто протягом 5 годин, у наданій історії пологів відсутні. Відповідно до карти розвитку новонародженого №2586, 19.11.2010р., о 12.30. (через 10 хвилин після народження) «стан дитини погіршився, почали наростати дихальні розлади...» й вона була переведена у відділення реанімації новонароджених Львівської обласної клінічної лікарні, де для неї застосовувалась інтенсивна терапія для новонароджених, були проведені додаткові лабораторні дослідження та був встановлений діагноз «Дихальні розлади легк.ст. 2. В/у інфікування. Пневмонія? 3. Пологи у терміні гестації 37т.» Слід відмітити, що дитина, яка народилася саме у терміні гестації (вагітності) 37 тижнів - має високий ризик розвитку респіраторного дистрес-синдрому, обумовленого незрілістю легенів та первинним дефіцитом сурфактанта. Серед частих явищ та можливих ускладнень з боку плода при оперативному пологорозрішенні, визначених у вищенаведеному Клінічному протоколі «Кесарів розтин» вказані дихальні розлади (35 на 1000). Необхідно звернути увагу на те, що за результатами лабораторних досліджень у новонародженої дитини [PERSON] в перші години після народження мало місце: знижений рівень гемоглобіну - 160г/л (при нормі 180-200г/л), підвищена кількість лейкоцитів - 24x109 /л (при нормі 20x109/л), палочкоядерний зсув вліво - 10 (при нормі 5-6), ацидоз крові (рН 7,13 (при нормі 7,25), знижена сатурація (насичення киснем) крові - 68% (при нормі 95%-100%) Такі показники аналізу крові у дитини відразу після народження свідчили про внутрішньоутробну гіпоксію та порушення гомеостазу. Згідно з медичною картою стаціонарного хворого № [NUMBER] , 9.11.2010.19.00. новонароджена дитина [PERSON] була госпіталізована у відділення інтенсивної терапії недоношених новонароджених дітей Львівської обласної клінічної лікарні з діагнозом «Важкі дихальні розлади: вродж. пневмонія. Легенева к/теча. Гіпоксично-ішемічна енцефалопатія». Під час перебування в лікарні дитина знаходилась на штучній вентиляції легенів на фоні різкого пригнічення центральної нервової системи. Стан дитини залишався важким та нестабільним, ускладнився розвитком у дитини геморагічного синдрому. В загальному аналізі крові від 22.11.2010р. у дитини була наявна критична тромбоцитопенія - 40,8x109л. 23.11.2010 року о 23.10. незважаючи на застосоване лікування, у дитини виникла зупинка серцевої діяльності. Реанімаційні заходи були неефективними і о 23.30. - констатовано смерть новонародженої дитини [PERSON] . Згідно з «Протоколом патологоанатомічного дослідження» №255д від 24.11.2010 р., у новонародженої дитини гр. [PERSON] було виявлено: внутрішньо-черепну травму у вигляді крововиливу в м`які тканини правої тім`яної ділянки, -супра та -субтенторіальних крововиливів в ділянці прикріплення серповидного відростку до намету мозочка та в ділянці вени Галена із затіканням крові в задню черепну ямку, виражений набряк головного та спинного мозку з ділянками енцефаломаляції; ознаки геморагічного синдрому у вигляді множинних крововиливів у внутрішні органи, проявів респираторного дистрес-синдрому у вигляді численних ателектазів, дистелектазів, ділянок емфіземи легеневої тканини, гіалінових мембран в ділянках розправлених альвеол. Локалізація та характер комплексу змін, які складали внутрішньо-черепну травму у новонародженої дитини гр. [PERSON] , свідчать про можливість їх виникнення від механічних дій (стиснення голівки під час пологів). Проте, слід відмітити, що вищевказані зміни лабораторних показників крові, розвиток геморагічного синдрому, а також дихальні розлади у новонародженої дитини в першу годину після народження не могли бути проявами клінічного перебігу внутрішньо-черепної травми, а розвинулись внаслідок внутрішньоутробної гіпоксії плода, перенесеної не під час кесарського розтину, а раніше, в доопераційний період і, яку могло поглибити оперативне втручання з анестезіологічним супроводом. Беручи до уваги відсутність об`єктивних медичних даних про належне ведення породіллі від початку пологової діяльності до проведення операції кесарів розтин за наявності ознак перенесення новонародженим внутрішньоутробної гіпоксії плода, слід вважати, що проведення операції «кесарів розтин» було запізнілим. Слід відмітити, що за наявності у плода порушень гемореології, навіть незначне стиснення голівки в результаті пологового процесу могло обумовити виникнення більш масивних за обсягом крововиливів. Виходячи з клінічних даних медичної документації та результатів патолого-анатомічного дослідження трупа новонародженої дитини гр. [PERSON] , слід вважати, що безпосередньою причиною її смерті стали геморагічний синдром (проявами якого були порушення гемореології у вигляді крововиливів у внутрішні органи) та респіраторний дистрес-синдром, який був обумовлений незрілістю легеневої тканини (вроджена пневмопатія) та наявною внутрішньо-черепною травмою. Достовірно судити, якою перинатальною патологією була обумовлена внутрішньоутробна гіпоксія плода й розвиток геморагічного синдрому без повторного судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів, не є можливим. Отже, внутрішньо-черепна травма, що виникла у новонародженої дитини [PERSON] в процесі пологорозрішення шляхом кесарева розтину була лише одним із комплексу факторів, що призвів до настання смерті. Враховуючи вищевикладене, під час надання медичної допомоги гр. [PERSON] лікарями акушерами-гінекологами Львівської обласної клінічної лікарні, мали місце недоліки: -недостатнє спостереження за станом плода у доопераційному періоді, що не дозволило діагностувати розвиток внутрішньоутробної гіпоксії; -виконання операції кесарів розтин з запізненням, що могло призвести для створення умов для виникнення внутрішньо-черепної травми новонародженої дитини; Враховуючи те, що гістологічні препарати шматочків внутрішніх органів від трупа новонародженої дитини [PERSON] під час попередньої комісійної судово-медичної «Висновок експерта» №19,20/19 [PERSON] , дитина [PERSON] експертизи не вивчалися, а для проведення повторної судово-медичної експертизи в ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», вони не надані, то визначити, що було основною причиною настання смерті новонародженої дитини [PERSON] й чи знаходяться недоліки надання медичної допомоги лікарями Львівської обласної клінічної лікарні в прямому причинному зв`язку, як із «спричиненням пологової травми плоду», так й з настанням смерті новонародженої дитини, не є можливим». Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Отже, дослідивши надані суду докази, виходячи з того, що висновком експертизи №19,20/19 від 30.09.2019 року встановлено, що внутрішньо-черепна травма, що виникла у новонародженої дитини [PERSON] в процесі пологорозрішення шляхом кесарева розтину була лише одним із комплексу факторів, що призвів до настання смерті, а також те, що під час надання медичної допомоги гр. [PERSON] лікарями акушерами-гінекологами Львівської обласної клінічної лікарні, мали місце недоліки: недостатнє спостереження за станом плода у доопераційному періоді, що не дозволило діагностувати розвиток внутрішньоутробної гіпоксії; виконання операції кесарів розтин проведено із запізненням, (разом з тим, таке сталося не з вини відповідача, оскільки без рішення консиліума лікарів він не міг розпочати кесарів розтин), що могло призвести для створення умов для виникнення внутрішньо - черепної травми новонародженої дитини, а встановити, що було основною причиною настання смерті новонародженої дитини [PERSON] та чи знаходяться недоліки надання медичної допомоги лікарями Львівської обласної клінічної лікарні в прямому причинному зв`язку, як із «спричиненням пологової травми плоду», так й з настанням смерті новонародженої дитини, не є можливим, суд приходить до висновку про те, що доказів неналежного виконання відповідачем службових обов`язків, внаслідок чого настала смерть дитини і з його вини заподіяння шкоду позивачу у судовому засіданні не доведено. А тому, суд приходить до переконання що позовні вимоги є безпідставними, у зв`язку із чим позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed