Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ЛМ ДФС, ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 11 грудня 2015 року постановою Львівської митниці ДФС його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено штраф у розмірі 8500 грн. Однак згодом, вказану постанову митниці було скасовано постановою судді Галицького районного суду м.Львова. В процесі оскарження постанови митного органу, було спростовано факт перетинання ним державного кордону України в пункті пропуску «Рава-Руська» ЛМ ДФС 03.03.2015 року. Вважає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягала у перебуванні його в постійному моральному напруженні з приводу винесення незаконної постанови, існуючого виконавчого провадження, пошуку відповідних коштів для виконання постанови, побоювання щодо відсутності можливості виїхати за межі України. Просить суд стягнути з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь [PERSON] 25500 грн. моральної шкоди за незаконне прийняття рішення. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним у змісті позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, додатково надавши пояснення про те, що позивач жодним чином не обґрунтував спричинення завданої йому моральної шкоди, внаслідок неправомірних дій, рішень ЛМ ДФС, не надав суду доказів. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Львівської митниці Державної фіскальної служби №2800/20909/15 від 11.12.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. Постановою судді Галицького районного суду м.Львова у справі №461/1260/16-а від 15.04.2016 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання незаконною та скасування постанови. Вирішено визнати незаконною та скасувати постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби України від 1 грудня 2015 року в справі про порушення митних правил №2800/2909/15 відносно [PERSON] (а.с.5). Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Нормами статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 10 ЦПК України). Встановлення причинного звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли в потерпілої сторони, - наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до п.5\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4\~\~від 31.03.1995 року\~обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні Відповідно до\~ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (ст. 1167 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~ст.60 ч.1 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивач, під час судового розгляду справи, не довів ті обставини, на які посилався як на підстави своїх вимог, зокрема наявність причинного зв'язку між його душевними стражданнями, порушення нормальних життєвих звязків, і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні, тривалість та розмір моральних страждань. У зв'язку з цим суд відхиляє вимоги позивача про відшкодування\~\~моральної шкоди оскільки така не знайшла свого матеріального підтвердження в судовому засіданні.\~ Оскільки позивач при поданні позову даної категорії, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави. Відтак, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Outcome: dismissed