Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом про стягнення із відповідача заборгованості за кредитними договорами в сумі 111 038,76 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 30.03.2017 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №25-902-850-2-17-Г на суму 16080,00 грн., на строк з 30.03.2017 року до 29.03.2019 року, із сплатою 15,00 % річних. 11.05.2017 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №31-902-855-2-17-Г на суму 55400,00 грн., на строк з 11.05.2017 року до 08.035.2020 року, із сплатою 10,00% річних. Сума заборгованості відповідача за вказаними кредитними договорами №25-902-850-2-17-Г від 30.03.2017 року та №31-902-855-2-17-Г від 11.05.2017 року станом на 01.12.2017 року становить 111 038,76 грн. Відповідач не вживає жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов`язання передбачені Кредитними договорами, ухилитися від виконання зобов`язань перед Банком. Просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився,однак подав заяву 08.04.2019 року, з якої вбачається, що він просить слухати справу у його відсутності та те, що відповідач частково оплатив позивачу заборгованість за вказаними договорами та така становить 32 166 грн. та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі у випадку неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи та не подав відзив, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у заяві. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 30.03.2017 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №25-902-850-2-17-Г на суму 16080,00 грн., на строк з 30.03.2017 року до 29.03.2019 року, із сплатою 15,00 % річних, а відповідач зобов`язувався у встановлений Кредитним договором строк повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, які зобов`язувався сплатити протягом строку користування кредитом. 11.05.2017 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №31-902-855-2-17-Г на суму 55400,00 грн., на строк з 11.05.2017 року до 08.035.2020 року, із сплатою 10,00% річних, а відповідач зобов`язувався у встановлений Кредитним договором строк повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, які зобов`язувався сплатити протягом строку користування кредитом. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Як вбачається із заяви позивача від 03.04.2019 року №80-01-518, що відповідач частково погасив заборгованість та станом на поточну дату перед позивачами є заборгованість за кредитними договорами №25-902-850-2-17-Г від 30.03.2017 року та №31-902-855-2-17-Г від 11.05.2017 року у розмірі 32 166 грн.. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на 25.04.2019 року відповідач не вніс повністю кошти на погашення заборгованості перед позивачем. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, оскільки відповідач за Кредитним договорами №25-902-850-2-17-Г від 30.03.2017 року та №31-902-855-2-17-Г від 11.05.2017 року не сплатив у встановлені строки повністю заборгованість, суд вважає, що позов слід частково задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача кошти у сумі 32 166 грн.. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 1 600 грн. судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: partial