Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач для отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 20 березня 2012 року. У такій [PERSON] своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Надалі відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при його укладанні надав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням й ініціативою банку. Оскільки [PERSON] уклавши з Банком кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушував свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, така станом на 03 травня 2020 року склала 127 120,82 грн., з яких 5 964,24 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 143,84 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 112 483,18 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 6 029,56 грн. - штраф (процентна складова), тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 21 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (який у подальшому змінив назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, згідно якого банк надав позичальнику 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 %, а з 01 вересня 2014 року - 2,9 %, а з 01 квітня 2015 року - 3,6 % на місяць на залишок заборгованості та обов`язкових щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) у розмірі 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01 квітня 2014 року - 5 % від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості), термін внесення яких до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а. с. 19, 20, 22-50, 52-55, 70, 71). Також встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, а саме не проводив щомісячні платежі для погашення заборгованості, у зв`язку з чим у такого станом на 03 травня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 127 120,82 грн., з яких 5 964,24 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 143,84 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 112 483,18 грн. - заборгованість по пені та 6 529,56 грн. - заборгованість по судових штрафах (а. с. 8-14). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, Умови та Правила надання банківських послуг - публічний договір приєднання, який укладається в порядку, встановленому ст. 634 ЦК України, а саме умови договору встановлені Банком та розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms. Цей договір може бути укладений лише шляхом приєднання клієнта до договору, тобто підписання ним заяви про приєднання до відповідного підрозділу договору про послугу. Згідно анкети-заяви від 21 березня 2012 року відповідач [PERSON] погодився з тим, що дана заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Так, згідно п. 2.1.1.5.6. вказаного договору у разі невиконання зобов`язань за договором, клієнт зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах та овердрафту), оплату винагороди банку (а. с. 22-49). Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 21 березня 2012 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотками, нарахованими на таке, є обґрунтованою. Що стосується стягнення пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору про надання банківських послуг від 21 березня 2012 року, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та Правил передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов`язання, передбачені п. п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил, клієнт сплачує пеню, яка розраховується наступним чином: базова відсоткова ставка за договором / 30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується у день нарахування процентів по кредиту. У той же час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. вказаного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахування нарахованих і прострочених процентів і комісій (а. с. 22-49). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 761/32393/14-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по судових штрафах у розмірі 6 529,56 грн., тоді як пеня з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення стягненню з [PERSON] не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 2 102 грн. судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (11,51 % від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь позивача 241,94 грн. (2 102 грн. х 11,51 %) судового збору.

Outcome: partial