Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста, посилаючись на те, що, рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2015 року визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та [PERSON], в редакції фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Згідно умов договору [PERSON] зобовязаний сплатити попередній розмір пайового внеску у сумі 2 832 грн. 53 коп. Однак дане зобовязання відповідач не виконав, та станом на день звернення з позовом до суду за ним наявна заборгованість, яка з урахуванням пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних складає 3 017 грн. 43 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, суду надіслав заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Вимоги позову підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2015 року визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та [PERSON], в редакції фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Відповідно до п. 2.1 договору замовник зобовязується сплатити пайовий внесок у розмірі та у терміни, визначені договором. Згідно п. 3.1 договору попередній розмір пайового внеску складає 14 162 грн. 65 коп. З умов п. 3.3 договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста вбачається, що [PERSON] взяв на себе обовязок сплатити 20 % попереднього розміру пайового внеску у сумі 2 832 грн. 53 коп. протягом 30 робочих днів з моменту реєстрації договору. За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Попередній розмір пайового внеску [PERSON] не сплачено, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська (а.с. 9). Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до п. 5.1 договору, при простроченні платежів визначених у пункті 3.3 та 3.5 договору, замовник сплачує до міського бюджету суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та пеню в розмірі 120 % річних облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний прострочений день. У звязку із невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість, яка складається із 2 832 грн. 53 коп. основний борг, 153 грн. 24 коп. пеня, 14 грн. 16 коп. інфляційні втрати та 17 грн. 50 коп. 3% річних. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції чинній на момент укладення договору, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Отже, отримувачем коштів для створення і розвитку соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська є місцевий бюджет. Відповідно до п. 1.1 Положення про фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, яке затверджене рішенням Івано-Франківської міської ради №71-XLIX від 30.03.2010 року, фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відповідно до законодавства України являється її виконавчим органом. Відповідно до п. 2.1.1 Положення, фінансове управління складає і забезпечує виконання міського бюджету. Згідно з п. 2.2.22 Положення, фінансове управління здійснює роботу пов'язану з укладанням договорів та проведенням розрахунків пайових внесків до цільового фонду соціально-економічного розвитку та інженерно-транспортної інфраструктури міста, веде оперативний облік надходжень та бере участь у розробці програм соціально-економічного розвитку міста, забезпечує в установленому порядку їх цільове фінансування. Таким чином, право вимоги за договором про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста до відповідача має позивач [PERSON] управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказів належного виконання умов договору відповідачем суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 11, 20, 526, 527, 530, 611, 612, 625 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved