Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» звернулося з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за обліковану електроенергію в обґрунтування якого зазначило, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS]. 22.02.2013р. позивачем була подана заява про видачу судового наказу. Ухвалою суду від 01.04.2013р., судовий наказ був скасований [PERSON] У абонентів виникла заборгованість за обліковану електроенергію, сума якої: за особовим рахунком № [NUMBER] на жовтень 2014р. складає 1708,01 грн.; за особовим рахунком № [NUMBER] на жовтень 2014р. складає 682,96 грн. Всього, сума заборгованості за особовими рахунками № [NUMBER] та № [NUMBER] складає 2390,97 грн. Відповідачем була здійснена часткова оплата заборгованості. Відповідно, здійснюючи часткову оплату виниклої заборгованості у червні 2013р., відповідачі перервали строк позовної давності, рахування якого почалося заново з червня 2013р. Боржники порушують свої зобов'язання та згідно ст.ст.509, 611, 625, 629 ЦК України повинні сплатити суму боргу. Добровільно виконати свої зобов'язання та сплачувати заборгованість відповідачі відмовляються, тому позивач вимушений звернутися до суду. У зв'язку з цим просить стягнути з солідарно з відповідачів на свою користь суму облікованої електроенергії у розмірі 2390,97 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що у відповідачів є борг з 2004р., відповідачі ніколи не приходили звірялися до абонслужби позивача. По квартирі №4 є пільговик - [PERSON] Є 2 особових рахунка, відкриті на [PERSON] Оскільки [PERSON] мешкає сумісно, то вони його включили у співвідповідача. За весь час відповідачі ніколи не зверталися до позивача для укладення договору. У червні 2013р. була оплата відповідачів у розмірі 36,43 грн. Вона затрудняється відповісти, чому пільга відкрита на квартиру № 4. Нові лічильники поставили у листопаді 2009р. Звертає увагу, що відповідачами була оплачена сума 36,43 грн. у червні 2013р., тому строк позовної давності був перерваний. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що позов не визнає. У цій квартирі мешкає з 1963 року. За спірний період заборгованість не оплачували, тому що їм переплутали лічильники, у них є 2 об'єднані квартири. У них немає договору з позивачем, вона не знає кому та скільки треба платити. Квитанції їм не приносили. Квартири за №№ 4 та 6 належать їй. Копію правовстановлюючого документу на це не бажає надавати. Вона визнає борг за останні 3 роки. З 2011р. об'єднана квартира належить їй. Відповідач [PERSON] надав письмові заперечення проти позову, де вказав, що проти позову заперечує, тому що між їх сім'єю (він та мама - [PERSON] 05.03.1930р.н., живуть разом) та позивачем, не існує договору про постачання їх сім'ї електроенергії. Позивач для укладення договору вимагає від них копії документів на житло. Вони бояться надавати такі документи, оскільки знають випадки, коли приходять незнайомі люди з документами на їх житло та виганяють їх (мається на увазі таких як вони) з квартири. Це була б для них катастрофа, бо іншого житла у них немає. Крім того, позивач сам не надає їм копії документів, які б підтверджували законне існування самого позивача, тому що вони повинні бути впевнені , що сплачені ними гроші нікуди не зникнуть. Тобто, щоб не з'явився потім якийсь «дядько» та не сказав, що він господар електроенергії, а вони платили невідомо кому. Є ще причина, з якої вони не могли сплачувати за спожиту електроенергію. У грудні 2009р., при заміні старих електролічильників на нові, монтером була припущена помилка - він у документах неправильно записав, який лічильник до якої квартири належить - у них об'єднані з мамою квартири №№ 4 та 6, тепер з одним № 6, а лічильники документально приписані до квартир 4 та 6. мама, як учасник війни має знижку 50% та її лічильник, у колишній квартирі № 6, пільговий. Але у документах, що складав монтер, до квартири № 6 приписаний лічильник, що насправді стоїть у квартирі № 4 (його). Цей факт не дає вирішити, який лічильник пільговий - чи той, що насправді стоїть у квартирі № 6, читай, що по документах там нібито стоїть. Він неодноразово заявляв про це контролерам та у «контору» енергозбуту - м.Димитров, м-н «Західний», 30. Ніхто нічого не виправив. Просить суд відхилити позов, доки не будуть усунуті позивачем наступні вимоги: - навести порядок у документації на встановлення електролічильників у грудні 2009р.; - надати їм позивачем документи, що підтверджують законність його існування, у тому числі копію довідки банківської установи, що підтверджує відкриття банківських рахунків позивача; - укласти позивачу з ними договір про постачання їм електроенергії на підставі надання ним паспорту з пропискою, де він зобов'язується сплачувати споживання електроенергії незалежно від того, хто господар квартири (тобто без надання копій документів на житло). Крім цього, відповідач [PERSON] пояснив, що позов не визнає, тому що не укладений договір та він не знає тарифу щодо сплати електроенергії, не знає, чи дійсний банківський рахунок, на якій він повинен надсилати кошти. Вони бояться, що може з'ясуватися, що вони не туди платили. Вони не впевнені, хто господар електроенергії, адже може з'ясуватися, що є інша особа, якій вони повинні оплачувати послуги, а вони платили не тому. Квартири 4 та 6 об'єднали, і є одна квартира - 6. У них 2 лічильника. До відключення вони користувалися електроенергією. Він не пам'ятає, коли останній раз оплачував за електроенергію. Квитанції на оплату електроенергії їм приносили. Він визнає, що є борг перед позивачем. Він визнає заборгованість з дати, коли поставлені нові лічильники, тобто з грудня 2009р. У січні 2014р. у них відключили електроенергію за обома лічильниками. Судом встановлено, що ухвалою судді Димитровського міського суду Донецької області від 22.10.2014р. відкрито провадження за позовом Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за обліковану електроенергію за період з 01.01.2011р. по 16.01.2014р. Позовна заява Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за обліковану електроенергію в частині стягнення заборгованості за враховану за враховану електроенергію за період до 01.01.2014р. та з 17.01.2014р. по жовтень 2014р., повернута позивачу. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 02.06.2014р., судовий наказ Димитровського міського суду Донецької області від 06.03.2014р. про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту електроенергію за період з 01.01.2011р. по 16.01.2014р. у розмірі 1686,99 грн., за заявою боржника [PERSON], скасовано (а.с.7). Згідно довідки позивача по особовому рахунку № [NUMBER], заборгованість відповідача [PERSON] з червня 2004р. по жовтень 2014р. становить 682,96 грн. (а.с.20-22). Згідно довідки позивача по особовому рахунку № [NUMBER], заборгованість відповідача [PERSON] з червня 2004р. по жовтень 2014р. становить 1708,01 грн. (а.с.23-25). Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», в межах відкритого провадження, підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно за ст.162 ЖК України, ст.ст.525, 526 ЦК України плата за комунальні послуги у квартирі, яка належить громадянину, стягується по затвердженим в установленому порядку тарифам, тобто споживачі зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги і нести майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із договору надання послуг, одностороння відмова від їх виконання не допускається. Споживач електричної енергії, відповідно до ст.26 Закону України «Про електроенергетику», п.п.19, 20, 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Доводи відповідачів щодо відсутності письмового договору про надання послуг між позивачем та відповідачами, що виключають їх обов'язок сплачувати ці послуги, то суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Мешкаючи в будинку, в який позивач надає електроенергію, користуючись цими послугами на протязі тривалого часу, відповідач [PERSON] своїми діями підтвердила наявність між нею та позивачем фактичних договірних відносин, внаслідок яких у відповідача виникли щомісячні обов'язки по сплаті послуг з постачання електроенергії. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» дійсно передбачено укладання між споживачем та відповідачем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Проте, відповідно до ст.215 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не є наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Отже, ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги» такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов'язку сплати за постачання електроенергії в її квартиру. Таким чином, між сторонами існують фактичні договірні відносини з надання і отримання послуг у вигляді електроенергії на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] на квартиру за адресою: вул.Леніна, 29/6, м.Димитров Донецької області. Оскільки відповідач [PERSON] мешкає за однією адресою з відповідачем [PERSON] та користується електроенергією, то заборгованість підлягає стягненню з них у солідарному порядку. Доводи відповідачів щодо ненадання позивачем документів про його існування, як на підставу для відмови у позові, не ґрунтуються на законі. У спірний період, тобто з 01.01.2011р. по 16.01.2014р., діяли тарифи на електроенергію, які встановлювалися постановами НКРЕ України: № 309 від 10.03.1999р. з наступними змінами, № 497 від 23.04.2012р. з наступними змінами. Вказані нормативно-правові акти опубліковані та вважаються доведеними до населення, а тому доводи відповідачів про те, що вони не знають тарифу, не ґрунтуються на законі. Крім цього, згідно ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідачем був здійснений платіж у червні 2013р. у сумі 36,43 грн., а тому перебіг строку позовної давності був перерваний та за змістом ч.3 ст.264 ЦК України, почався заново. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. За нормами ЦПК України, передбачено спеціальний порядок звернення до суду про стягнення боргу за комунальні послуги. Житлово-комунальне підприємство має право звернутися до суду з позовними заявами про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги лише після відмови, або скасуванні судового наказу до певних боржників. Так, в порядку наказного провадження позивач звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з вимогами про стягнення заборгованості з відповідачів на користь позивача за особовим рахунком № [NUMBER]. 06.03.2014 року Димитровським міським судом Донецької області ухвалено судовий наказ №2н/226/83/2014 про стягнення з боржників заборгованості за період з 01.01.2011р. по 16.01.2014р. в сумі 1686,99 грн. Але, не погодившись з судовим рішенням, відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування вищевказаного судового наказу. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 02.06.2014р. по справі №2с/226/11/2014 судовий наказ №2н/226/83/2014 від 06.03.2014р. було скасовано. Тому суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість за період з 01.01.2011р. по 16.01.2014р. в сумі 1686,99 грн. та судові витрати. На підставі ст.ст.11, 16, 215, 525, 526 ЦК України, ст.162 ЖК України, ст.26 Закону України «Про електроенергетику», п.п.19, 20, 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357,

Outcome: approved