Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 04 листопада 1995 року у Виконавчому комітеті Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що зроблено відповідний актовий запис за № 26. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони не змогли створити міцної сім'ї. Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість її збереження. За наведених обставин просить шлюб розірвати. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти вимог позову заперечила, оскільки вважає за можливе зберегти шлюб. Вважає що причини розірвання шлюбу наведені в позовній заяві є надуманими, а тому в задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення позивача, його представника та відповідачки, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно виданого повторно свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 27 листопада 2013 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 04 листопада 1995 року у Виконавчому комітеті Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 26. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивач миритися не бажає. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved