Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості, який 14.12.2016 року викладено в новій редакції. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду без номера про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 11.01.2013 року, відповідно до умов якої позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7060,41 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] одержав кредитні кошти, але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконував, допустив виникнення заборгованості станом на 02.11.2016 року в розмірі 11444,75 грн., яка складається з наступного: 4490,14 грн. заборгованість за кредитом; 2464,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4490,00 грн. пеня; 0,00 грн. - штраф за п.п. 2.2. Генеральної угоди. Просить стягнути з відповідача загальну суму боргу за кредитним договором в розмірі 11444,75 грн., а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав письмову заяву про те, що позов підтримує у повному обсязі, просив його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання вдруге не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи була двічі належним чином повідомлений. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.01.2013 року, з метою створення благополучних умов для виконання позичальником зобовязань за кредитними договорами № SAMDN21000004710218 від 25.11.2005 року та № SAMDN44000024475257 від 12.11.2008 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 11.01.2013 року, відповідно до умов якої позивачем надано [PERSON] строковий кредит на споживчі цілі у сумі 7060,41 грн. на строк 24 місяців з 11.01.2013 року по 31.01.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % щомісячно (або 18 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6) та на інших умовах передбачених в «Умовах і правилах надання банківських послуг» (а.с. 7-30). Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач на дає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 353,30 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків та інших витрат згідно з Умовами та правилами. Пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником термінів погашення заборгованості по кредиту вказаних в цій Генеральній угоді більше ніж на 31 день, термін повернення кредиту настає з 32 дня з моменту виникнення порушення, і з 32 дня заборгованість вважається простроченою і клієнт сплачує штраф банку у розмірі 2575,28 грн. Згідно п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг позичальник надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банка, та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] (відповідач), 11.01.2013 року на картці встановлено кредитний ліміт 7060,41 грн., строк дії картки - 03/16 (а.с. 52). Також відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, при цьому банку, окрім випадків зміни розміру кредитного ліміту, зобовязаний не менше чим через 7 днів до здійснення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку, у випадку не надходження протягом 7 днів від клієнта повідомлення про незгоду з змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови. Згідно п. 2.8 Генеральної угоди при порушенні зобовязань по сплаті кредиту клієнт сплачує банку пеню, згідно Умов та правил за кожен день прострочки. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил, у випадку виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил, клієнт сплачує банку пеню, яка нараховується так: ПЕНЯ = базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду на те, кредитний договір між сторонами складається із Генеральної угоди разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами (а.с. 6). Відповідач прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконав та відповідно до розрахунку позивача допустив виникнення заборгованості станом на 02.11.2016 року в розмірі 11444,75 грн., яка складається з наступного: 4490,14 грн. заборгованість за кредитом; 2464,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4490,00 грн. пеня; 0,00 грн. - штраф за п.п. 2.2. Генеральної угоди (а.с. 51). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним Кредитним договором, відповідачем по справі суду не представлено. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. При укладанні угоди сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно п. 1.1.7.31. вказаних Умов строк позовної давності стосовно вимог Банку по поверненню кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за Кредитною угодою без номера від 11.01.2013 року, та те, що відповідач не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним Кредитним договором є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання до суду позовної заяви. На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 611, 612, 631, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved