Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] за участю третіх осіб- Комарянської [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ЛКП «Магістральне» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS]. Впродовж 2013-2015 років мешканці квартири [ADDRESS] внаслідок халатного відношення до сантехнічних приладів неодноразово здійснювали залиття належної йому квартири, що підтверджується актами ЛКП «Магістральне» у звязку з чим позивачу завдано матеріальну шкоду, розмір якої становить згідно звіту про оцінку 7190 грн., витрат на проведення оцінки в сумі 815,5 грн. і моральної шкоди в сумі 2000 грн. В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач позову не визнала, просила в його задоволенні відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні третя особа- Комарянська Н.П. щодо вирішення спору поклалась на розсуд суду. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник ЛКП «Магістральне» не зявились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, про причини своєї неявки не повідомили, а тому суд у відповідності до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 20.09.1995 року, свідоцтва про право на спадщину від 09.11.2011 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. На підтвердження факту затоплення належної йому квартири позивачем надано акти ЛКП «Магістральне», зокрема акт №876 від 26.12.2013 року, акт №112 від 06.02.2014 року, акт №800 від 13.11.2014 року, акт №73 від 05.02.2015 року, акт №324 від 22.04.2015 року, акт №430 від 18.05.2015 року, акт №696/А від 22.08.2015 року. Надаючи оцінку вказаним актам, суд враховує наступне. З усіх вказаних вище актів вбачається, що в результаті обстеження квартири належної позивачеві, комісією ЛКП «Магістральне» було виявлено сліди залиття стелі туалету та кухні, причину залиття вказано «несправні труби каналізаційних мереж у квартирі №200» (акт №876 від 26.12.2013 року); сліди залиття на стелі в кухні, причиною залиття вказано «халатне відношення до сантехнічних приладів мешканців квартири [ADDRESS]» (акт №112 від 06.02.2014 року); встановлено, що мало місце залиття стін і стелі у приміщеннях кухні, туалету, ванної кімнати, коридору, причиною вказано «з вини мешканців [ADDRESS], внаслідок необережного користування сантехнічними приладами» (акт №800 від 13.11.2014 року); виявлено старі сліди залиття в житловій кімнаті на стелі (акт №73 від 05.02.2015 року); встановлено факт залиття стін і стелі туалету, причиною залиття вказано «халатне відношення до інженерних мереж мешканців [ADDRESS]» (акт №324 від 22.04.2015 року); встановлено факт залиття стін і стелі туалету, причиною зазначено «з вини мешканців кв. 200 даного будинку, у звязку з халатним ставленням до сантехнічних приладів» (акт №430 від 18.05.2015 року); встановлено, що мало місце залиття стін і стелі туалету, причиною вказано «з вини мешканців [ADDRESS], внаслідок необережного користування сантехнічними приладами» (акт №696/А від 22.08.2015 року). Щодо причин залиття, в акті №73 від 05.02.2015 року такі взагалі не зазначені. Жоден з актів не містить інформації про дату, коли саме було здійснено залиття квартири [ADDRESS]. Крім цього, всі наведені акти були складені у відсутності відповідача чи інших мешканців квартири [ADDRESS]. Акти не містять жодних даних на підставі яких було встановлено халатність чи необережність мешканців квартири [ADDRESS], актами не встановлено чітких обєктивних причин залиття (наприклад, несанкціоноване втручання мешканців у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок чи ін.), а лише надано субєктивну оцінку діям мешканців квартири [ADDRESS]. З наданих сторонами доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що квартира [ADDRESS], належна Відповідачу, жодного разу не оглядалася та не обстежувалася працівниками ЛКП, які складали акти. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як зазначено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина вказаної особи. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Наявні в матеріалах справи докази не дають змогу встановити достовірний висновок про причинно-наслідковий зв'язок затоплення квартири позивача з вини відповідача. Суд також бере до уваги ту обставину, що ЛКП «Магістральне» у березні 2016 року було виявлено та усунено несправність стояка в перекритті між квартирами №196 і №200 по вул. Науковій, 34 у м. Львові, що зазначено в акті від 03.06.2016 року, внаслідок якої було здійснено затоплення приміщення туалету в квартирі, належній позивачу. З врахуванням викладеного, суд вважає, що вимога про стягнення матеріальної шкоди з відповідача є безпідставною, недоведеною, відтак задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки судом на підставі наданих сторонами доказів не встановлено протиправності дій відповідача або причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та залиттям квартири позивача, суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача.

Outcome: dismissed