Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що з нього на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22.03.2012 року стягуються\~ аліменти на користь [PERSON]\~ на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4\~ частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 09.02.2012 року, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 07.11.2014 року він уклав шлюб з\~ [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище Таранда. 23.04.2015 року у них народилась спільна дитини-Таранда [PERSON].\~ Рішенням Вінницького міського суду\~ Вінницької області від 04.06.2018 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, загальний розмір аліментів, які стягуються з нього на двох дітей\~ складає 5/12\~ частин всіх видів заробітку (доходу), що становить його у скрутне матеріальне становище. За вказаних обставин просить зменшити\~ розмір стягуваних з нього аліментів\~ на користь\~ відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з 1\\4 частини до 1\\8 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у підготовче судове засідання не зявився, надавши заяву, про зміну позовних вимог, де просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22.03.2012 року на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з 1\\4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Справу просить розглянути за його відсутності в порядку письмового провадження без технічної фіксації судового процесу. Відповідачка в підготовче засідання також не зявилась, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження, змінені позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти зміни розміру стягуваних з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з 1\\4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 18 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини та частин 7 і 8 статті 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з частини 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до статті 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. При цьому, для збільшення або зменшення розміру аліментів, достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни матеріального стану. Згідно зі статтею 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З системного аналізу норм СК України, якими визначені питання, що мають враховуватися при визначені розміру аліментів, їх зміні та інше (статті 192, 182, 188, 190 СК України) вбачається, що в разі вимоги позивача про зміну розміру аліментів у вигляді їх зменшення, останній має довести в суді обставини, які виникли після ухвалення попереднього рішення суду та негативно впливають на здатність сплачувати аліменти в раніше стягнутому розмірі. Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є батьком малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], матір'ю якого є відповідачка [PERSON]. Згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22.02.2012 року по справі №208/1331/2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] відновлено на\~ [PERSON]. Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22.03.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON]\~ на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 09.02.2012 року, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 07.11.2014 року [PERSON] уклав шлюб з\~ [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище Таранда. 23.04.2015 року у них народилась спільна дитини-Таранда [PERSON]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від\~ 04.06.2018 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини\~ від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. З огляду на наведене вбачається, що у зв'язку зі сплатою аліментів у визначеному рішеннями суду розмірі, позивач опинився в скрутному матеріальному становищі, оскільки по-перше, не у повному обсязі відбувається утримання аліментів з його заробітної плати, в результаті чого формується значна заборгованість з їх сплати, що тягне за собою відповідні негативно-правові наслідки, у тому числі і матеріального характеру, а по-друге, після сплати всіх необхідних та належних платежів, у тому числі і з житлово-комунальних послуг, в його розпорядженні залишається незначна сума доходу. Слід зазначити, що у даній справі наявні обидві обставини, передбачені статтею 192 СК України, а саме зміна сімейного (народження інших дітей) та матеріального стану, які виникли після ухвалення попереднього рішення суду та негативно впливають на здатність сплачувати аліменти в раніше стягнутому розмірі, та дають підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та наведених норм права, виходячи з того, що дитина як від першого шлюбу, так і діти від другого шлюбу є рівними перед законом і мають однакове право на утримання від батька, та те, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, враховуючи розмір заробітної плати позивача, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та розмір мінімальної заробітної плати, суд вважає необхідним зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішеннями суду на користь відповідача. Погоджений сторонами розмір аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на думку суду буде законним і справедливим. Відповідачка позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Згідно роз'яснення Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнала позов і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову підлягає прийняттю, а позов\~ задоволенню. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved