Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача про визнання біржового договору купівлі-продажу будинку дійсним, та визнання права власності на будинок, посилаючись на те, що 21 листопада 2002 року між позивачем та [PERSON] була укладена біржова угода № 1-389 на підставі якої нею у відповідача був придбаний будинок що розташований за адресою: [ADDRESS]. З часу придбання будинку, позивач в ньому зареєстрована та мешкає, сплачує відповідні платежі та збори. У березні 2015 року вона звернулася до державної реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції, з заявою про оформлення права власності на будинок. Рішенням вищевказаної організації за № 20196827 від 23 березня 2015 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на її будинок. Оформити право власності на будинок у відповідності до вимог чинного законодавства, яке діє на даний момент вона теж, не може, відповідач від такого оформлення ухиляється, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду, за захистом своїх прав та інтересів. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить визнати дійсним договір, купівлі продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], за № 1-389 від 21 листопада 2002 року, укладений на Лозівській товарній біржі. Визнати за позивачем, [PERSON] право власності на житловий будинок з житловою площею 47,9 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглянути справу без їх присутності, у разі неявки відповідача винести заочне рішення на підставі наявних доказів (а.с. 75). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 67-70, 79-135), причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2002 року позивач придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією біржової угоди № 1-389 від 21 листопада 2002 року, укладеного між [PERSON] (продавець), з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, який був оформлений Лозівською товарною біржею. Із копії технічного паспорту на житловий будинок, виданого Комунальним підприємством «Житлова управляюча компанія» від 04.02.2015 року, вбачається, що право власності на житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресою, зареєстровано за [PERSON]. З метою оформлення права власності позивач звернулася до державної реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції, але рішенням за № 20196827 від 23 березня 2007 року їй було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно п.4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору. Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України у редакції 2003 року, що діє на момент ухвалення рішення по справі, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 3 статті 334 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved