Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

позивач - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду із позовом в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], з участю третьої особи - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просить суд поновити термін позовної давності, визнавши причини його пропущення поважними та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 12 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у реєстрі №5777, та посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що оспорюваний договір укладений без дозволу органу опіки та піклування. У вказаній квартирі на даний час проживає сім'я [PERSON], які є співвласниками квартири. Малолітні [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації 14 вересня 2005 року в м. Новий Розділ. Враховуючи те, що Галицькою районною адміністрацією ЛМР, як органом опіки та піклування, не надавався дозвіл у 2003 році на укладення договору купівлі-продажу квартири, а також те, що про факт порушення малолітніх дітей позивачу стало відомо 11 вересня 2012 року після звернення [PERSON], просить позов задоволити. На підставі клопотання від 28 січня 2013 року до участі в справі була залучена прокуратура Галицького району м. Львова. 20 березня 2013 року позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач залучив в якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON], в якості третьої особи - приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON] та просить суд поновити термін позовної давності, визнавши причини його пропущення поважними та визнати недійсними договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 12 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у реєстрі №5777, та посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] та договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 20 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON]., зареєстрований у реєстрі за №4271, та посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], оскільки такі договори були укладені без дозволу органу опіки та піклування. 26 червня 2013 року позивачем була подана заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач доповнив обґрунтування такої статтею 48 ЦК УРСР та ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства». В судовому засіданні представник Галицької районної адміністрації, як органу опіки та піклування, уточнені позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у таких та просив уточнений позов задоволити. Прокурор прокуратури Галицького району м. Львова Горин Х.В. в судовому засіданні просила позов задоволити та поновити права малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов визнали, просили такий задоволити, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 12 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] були порушені інтереси та права малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Крім цього, надали пояснення про те, що квартира була продана під впливом обману та шахрайства. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, вказує, що при укладенні оспорюваного договору були дотримані всі вимоги законодавства, договір був нотаріально посвідчений та зареєстрований, укладений із єдиним власником квартири [PERSON], на момент укладення такого в законодавстві не було вимоги про одержання дозволу від органів опіки та піклування на укладення договору купівлі-продажу. Вказує, що нормативні акти, на які посилається позивач, набули чинності після укладення оспорюваного договору та не мають зворотної сили в часі. Відповідачі [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], як законний представник та [PERSON], в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, надали письмове заперечення проти позову, відповідно до якого вказують, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 20 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №4271, та посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], є дійсним, укладений та посвідчений відповідно до вимог чинного на той момент законодавства, вказує, що вони є добросовісними набувачами. Зазначає, що СК України, Закон України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», на які посилається позивач, на момент укладення договору купівлі-продажу не діяли, оскільки ще не були прийняті. 02 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] подали додаткове заперечення проти позову, в якому вказують, що [PERSON] в день відчуження квартири придбала трьохкімнатну квартиру в м. Новий Розділ, звертають увагу на той факт, що позивач у первісній позовній заяві зазначив, що [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації в м. Новий Розділ, тобто забезпечені житлом. Вважають позов безпідставним та просять у задоволенні такого відмовити. Відповідач [PERSON] 22 квітня 2013 року подав заяву про слухання справи у його відсутності, заперечення проти позовних вимог та про підтримання позиції відповідача [PERSON] Третя особа - приватний нотаріус ЛМНО [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності та надав письмові пояснення про те, що договір купівлі-продажу квартири від 12 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був ним посвідчений на підставі поданих документів, необхідний обсяг яких визначався чинними на момент посвідчення вказаного правочину законодавчими актами. Вказує, що законодавчі акти, на які посилається позивач на момент укладення оспорюваного договору не були прийняті. Третя особа - приватний нотаріус ЛМНО [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, надала пояснення про те, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 20 листопада 2003 року, зареєстрованого у реєстрі за №4271, був нею посвідчений згідно чинного на цей час законодавства, а саме ст.145 КпШС, ст.17 Закону України «Про охорону дитинства». Стосовно обставин недійсності договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 12 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого у реєстрі №5777, та посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], пояснила, що майна у неповнолітніх не було, тільки реєстрація за місцем проживання. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права, обов'язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позивачу слід поновити строк на звернення до суду, а у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач - Галицька районна адміністрація, як орган опіки та піклування, дізнались про порушення прав малолітніх [PERSON] та [PERSON] 11 вересня 2012 року з заяви [PERSON] (а.с.6). 12 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зареєстрований у реєстрі №5777, та посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] (а.с.10). Суд не приймає до уваги покликання позивача на норми Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», СК України, ЦК України, оскільки такі на момент виникнення спірних правовідносин не були прийняті, а відповідно до ч.3 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Статею 145 КпШС (чинного на час укладення оспорюваний договорів) було визначено угоди, для укладення яких потрібен дозвіл органів опіки і піклування, а саме: опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному майнових прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов'язань тощо. Органи опіки і піклування вправі, якщо це необхідно для захисту інтересів підопічних, обмежити право одного з батьків або опікуна (піклувальника) розпоряджатися вкладом, внесеним будь-ким на ім'я підопічного. Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції від 01 січня 2003 року) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно з ч.ч.7-9 п.31 Розділу ІІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5 (чинної на моменту кладення оспорюваний договорів), нотаріуси вимагають дозвіл органу опіки піклування на право опікуна укладати, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації про відчуження майна, належного неповнолітнім, відмова від належних підопічному прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов'язань тощо. Питання про дозвіл на право опікуна вчиняти, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод вирішує орган опіки і піклування шляхом прийняття відповідного рішення. Як вбачається із наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на квартиру № Г-17629 від 14 серпня 1997 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.8). Таким чином, встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] не були співвласниками квартири [ADDRESS], а відтак, чинним на момент укладення договору законодавством у такому випадку не було встановлено обов'язкового одержання дозволу органу опіки та піклування на укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири. Крім того, згідно з ч.2 ст.77 КпШС, за життя батьків діти не мають права на їх майно, так само як і батьки не мають права на майно дітей. Інших документів, які б свідчили про наявність права власності в минулому малолітніх [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру, позивачем не надано. Стосовно позовних вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 20 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №4271, та посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], суд приходить до висновку, що такий був укладений згідно діючих на момент його укладення вимог законодавства, виходячи із наступного. Вищевказаний договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріусом [PERSON] на підставі наступних документів: договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 12 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у реєстрі №5777, та посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], відповідно до якого [PERSON] купив предмет договору - вищевказану квартиру; витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 жовтня 2003 року; документів, які посвідчують особи - паспорти громадян України та свідоцтва про народження дітей; довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; Витягу з Державного реєстру застав рухомого майна про податкові застави. Згідно ст.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5, при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на вказане майно у осіб, які його відчужують. Право власності на жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів; - нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни; - договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі; - свідоцтвом про придбання жилого будинку (частини будинку) з прилюдних торгів; - свідоцтвом про право приватної власності на будинок (частину будинку); - свідоцтвом про право власності, яке видається відповідним органом (при приватизації житла, об'єктів незавершеного будівництва автозаправних станцій, що реалізують пально-мастильні матеріали виключно населенню тощо); - свідоцтвом про право на спадщину; - свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; - договором про поділ майна; - рішенням суду, арбітражного суду тощо. Документи щодо майна, що підлягає реєстрації, приймається нотаріусом за наявності відмітки (штампу) про реєстрацію відповідних прав та витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно, які є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. Відповідно до п.50 вищевказаної Інструкції, крім правовстановлюючого документа на жилий будинок та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає реєстрації, нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а в населених пунктах, де інвентаризація не проведена, - довідку виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів, в якій викладена характеристика відчужуваної будівлі. Таким чином, суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] при посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу було дотримано всіх вимог, встановлених діючим на час укладення договору законодавством, згоди органу опіки та піклування на укладення такого договору законодавством не було передбачено, крім того, вказаний договір спрямованих на одержання неповнолітніми права власності, а не позбавлення такого. Крім того, суд приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] стосовно того, що [PERSON] в день відчуження квартири [ADDRESS] було придбано трьохкімнатну квартиру загальною площею 66,2 кв.м. у м. Новий Розділ Львівської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 12 вересня 2003 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як продавцями та [PERSON], як покупцем, а отже жодного порушення прав неповнолітніх дітей не відбулось, а навпаки було покращено їх житлові умови (а.с. 195). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає доводи позивача, викладені у позовній заяві, оскільки такі не підтверджені жодними належними та достатніми доказами, які б достовірно вказували на існування обставин, що на них посилається позивач. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги позивача безпідставними, так як такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed