Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд до відповідачки з даним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що 26.06.2009 року відповідачка позичила у нього грошові кошти в сумі 30000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 01.09.2009 року та 150000 гривень, які зобов'язалася повернути до кінця 2009 року. На підтвердження цього написала власноручно письмові розписки. Проте, до даного часу жодних коштів не повернула, ухиляється від зустрічей та бесід з ним, у зв'язку з чим він змушений був звернутись до суду. Відповідачка, [PERSON], позовні вимоги [PERSON] заперечила, суду пояснила, що протягом двох років виплачувала грошові кошти [PERSON] і виплатила всю суму заборгованості. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає частково до задоволення із наступних підстав: З письмової розписки [PERSON] (а.с. 90) вбачається, що вона позичила в [PERSON] 30 000 доларів терміном до 01.09.2009 року. Розписка датована 26.06.2009 року та підписана відповідачкою [PERSON] Також [PERSON] позичила в [PERSON] 150000 гривень, які зобов'язалася повернути до кінця 2009 року, що підтверджується розпискою, підписаною відповідачкою 26.06.2009 року (а.с. 91). В судовому засіданні не заперечила факту позики та власноручного написання розписок. В силу вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А ні відповідачкою, а ні її представником не надано суду жодного доказу в підтверження їх заперечення позову, а саме щодо написання відповідачкою боргової розписки під примусом чи тиском зі сторони позивача. Відповідачкою не надано суду жодного доказу в підтверження нею виконання із її сторони свого боргового зобов'язання, повернення позивачу грошей. З довідки НБУ вбачається, що станом на 29.04.2015 року (а.с.83-84) курс долара США становив 2226,2406 за 100 одиниць. Із змісту боргових розписок (а.с.90, 91) вбачається, що сторони фактично погодили всі істотні умови, як це передбачено ст.207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч.1 ст.638 ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст.526, 530, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк, а боржником є особа яка прострочила або не приступила до виконання зобов'язання. Стаття 524 ч.2 ЦК України дає право сторонам визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу в якій передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунком суми позову стверджено, що загальна сума заборгованості відповідачки складає 817800 (вісімсот сімнадцять тисяч вісімсот) гривень. Що стосується розписки на 30000 гривень (а.с. 104), то дана розписка судом до уваги не береться, оскільки позивачем не доведено факту отримання цих коштів відповідачкою. Пропущення строку позовної давності суд вважає таким, як пропущений з поважних причин, оскільки позивач перебував у слідчому ізоляторі і ніяким чином не міг скористатись правом звернення до суду. На підставі наведеного ст. ст. 23, 625,1046,1050,1167 ЦК України,

Outcome: approved