Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №13/136 від 04.06.2013 року, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримала у позивача кредит в розмірі 5 250 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 50 % річних від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами, строком на 24 місяці та зобов'язалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 10.09.2014 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 4 256 грн. 90 коп. [PERSON] та [PERSON], як поручителі згідно договорів поруки відповідають по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомили. Враховуючи положення ст. 74 ЦПК України суд вважав належним повідомлення відповідачів про розгляд справи. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору забезпеченого порукою, внаслідок чого кредитна спілка позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за цим договором з позичальника та поручителів. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 04 червня 2013 року між кредитною спілкою «Івано-Франківська» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №13/136 (а.с.8-9), за яким кредитна спілка надала, а позичальник (відповідачка [PERSON].) отримала кредит в сумі 5 250 гривень, строком на 24 місяці. Пунктом 3.1. кредитного договору встановлено плату за користування кредитом в розмірі 50 % річних від залишку суми кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно п. 2.3 кредитного договору сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку погашення, що є невід'ємною частиною кредитного договору. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, відповідач [PERSON] не дотримувалась графіку сплати кредитних коштів та відсотків, внаслідок чого станом на 10.09.2014 року у неї виникла заборгованість перед спілкою в розмірі 4 256 грн. 90 коп., в тому числі 3 874 грн. 74 коп. - залишок основного боргу та 382 грн. 16 коп. - відсотки за користування кредитом. Наявна сума заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №13/136 від 04.06.2013 року (а.с.4-5). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №13/136 від 04.06.2013 року, між кредитною спілкою «Івано-Франківська» та відповідачами [PERSON] та [PERSON], 04.06.2013 року укладено договори поруки (а.с.11, 12), відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. Разом з тим, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі укладення кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником як солідарні боржники. Тому по кредитному договору та договорах поруки відповідачі повинні відповідати солідарно, однак окремо від іншого поручителя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 546, 548, 554, 611, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved