Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом уточненим в процесі розгляду до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення сум компенсації втрати частини доходів в сумі 27308,09 грн., виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, в сумі 338261,22 грн. В заяві зазначив, що він - [PERSON] з 14.05.2009 року по 31.05.2012 року працював у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного Підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступником якого наразі є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» У порушення ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України, у день звільнення, Позивачу виплата заробітної плати повному обсязі здійснена не була. Остаточний розрахунок у сумі 26440,44 грн. (без вирахування податків) був здійснено 30.01.2018 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя і 21.09.2017 року, що набрало законної чинності 05.12.2017 року. В позові зазначає має право на виплату йому середнього заробітку з 31.05.2012 року по 29.01.2018 року включно. На адвокатський запит Відповідачем було надано довідку про розмір середньоденної заробітної плати за два місяці, що передують місяцю звільнення Позивача у сумі 238,38 грн. Кількість календарних днів за період затримки розрахунку при звільненні з 31.05.2012 року по 29.01.2018 року включно становить 1419 днів на підставі чого позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 338261,22 грн. Крім того, Позивач вказує, що має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою виплати розрахунку при звільненні, яка відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» мала бути виплачена Відповідачем відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством. Сума заборгованості по заробітній платі за рішенням суду була виплачена Позивачу без вираховування податків, у звязку із чим розмір компенсації повинен розраховуватися з сумі з 21284,56 грн. із застосуванням коефіцієнту 1,283 обчисленого із індексів інфляції з червня 2012 року по грудень 2017 року, який застосовується до заборгованості по заробітній платі, яка виникла в травні 2012 року та виплачена в січні 2018 року. Також позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію в розмірі - 27308,09 грн., а також сплачені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача адвокат [PERSON] до суду не зявилась подала заяву про розгляд справи без її участі на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача [PERSON] подала заяву до суду про розгляд справи без її участі, з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві, який наявний в матеріалах справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач з 14.05.2009 року працював у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на посаді механіка вагона-транспортера з потурним обліком робочого часу та 31.05.2012 року звільнився за власним бажанням, що підтверджується записами у трудовій книжці, копія якої міститься у матеріалах справи. Відповідно до ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установі організації, провадиться в день звільнення. У порушення вказаної норми, у день звільнення, Позивачу виплата заробітної плати повному обсязі здійснена не була. Остаточний розрахунок у сумі 26440,44 грн. (без вирахування податків) було. здійснено 30.01.2018 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя і 21.09.2017 року, що набрало законної чинності 05.12.2017 року. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вУ ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Зі змісту вказаної статті вбачається, що Позивач має право на виплату йому середнього заробітку з 31.05.2012 року по 29.01.2018 року включно. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст/; 117,2371 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в. день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. У п.п. 20, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № В розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку іу^ затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. З урахуванням вказаних висновків Верховний Суд України у постанові від 22.01.2014 року у справі № 6-159цс13 зазначив, що невиконання роботодавцем вимог ст. 116 K3nEL України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначній остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду. Також у постанові від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13 Верховний Суд України навів правові висновки, згідно із якими після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. При цьому середній заробіток розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно із абз. З п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Абзацом 3 пункту 3 Порядку № 100 встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-1093цс15. На адвокатський запит Відповідачем було надано довідку про розмір середньоденної заробітної плати за два місяці, що передують місяцю звільнення Позивача у сумі 238,38 грн. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Із вищенаведених положень чинного законодавства України вбачається: 1) \~ \~ \~ \~середня заробітна плата обчислюється виходячи із середньоденної заробітної плати, як визначається діленням заробітної плати, нарахованої без виключення сум відрахування на податки та збори за останні два місяці перед звільненням, на число відпрацьованих робочих днів; 2) \~ \~ \~ \~нарахування виплат із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи згідно із п. 8 Порядку проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно із ст. 117 КЗпПУ.Кількість календарних днів за період затримки розрахунку при звільненні з 31.05.2012 року по 29.01.2018 року включно становить 1419 днів. За 2012 рік 149 днів, за 2013 рік 251 днів, за 2014 рік 251 день, за 2015 рік 250 днів, за 2016 рік 251 день, за 2017 рік 248 днів, за 2018 рік - 19 днів. За таких обставин розмір середнього заробітку за весь час затримки складає 338261,22 грн. (238,38 грн. * 1419 днів). 16.02.2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено адвокатський запит з проханням надати розрахунок суми компенсації втрати частини доходу у звязку із порушенням строку їх виплати та розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також повідомити коли їх буде виплачено. Листом від 28.02.2018 року № 346 Відповідач повідомив позивача, що виплата сум компенсацій судом раніше не розглядалась, та є по суті новим спором, підкреслив, що на його думку Позивачу всі належні виплати вже були виплачені, чим підтвердив наявність спору та необхідність судового захисту прав Позивача. Як встановлено судом позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою виплати розрахунку при звільненні, яка відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» мала бути виплачена Відповідачем відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством. Згідно з ч. 1ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Порядок та підстави компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати регулюється Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», з метою реалізації якого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до п. 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добутокУ нарахованого але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. \~ \~ \~ \~6 У Додатку до вищезазначеного Порядку міститься приклад обчислення суми компенсації згідно із яким сума компенсації втрати частини доходів Позивача складає: Сума заборгованості по заробітній платі за рішенням суду була виплачена Позивачу без вираховування податків, у звязку із чим розмір компенсації повинен розраховуватися з суми 21284,56 грн. (сума 26440,44 грн. за вирахуванням 18% податку на доходи фізичних осіб та військового збору 1,5%) та із застосуванням коефіцієнту 1,283 обчисленого із індексів інфляції з червня 2012 року по грудень 2017 року, який застосовується до заборгованості по заробітній платі, яка виникла в травні 2012 року та виплачена в січні 2018 року. Відповідно розмір компенсації становить - 27308,09 грн. (21284,56 * 1,283). Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 визначив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до частини другої зазначеної статті у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В абзаці 5 пункту 2.3. постанови від 22.01.2014 року у справі N 6-159цс13 Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках предявлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не повязане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат. Тобто, право працівника на звернення до суду без обмеження будь-яким строком поширюється не лише на нараховану, але не виплачену заробітну плату, а й на заробітну плату, виплату та нарахування якої роботодавцем чи уповноваженим ним органом не було проведено або проведено її нарахування з порушенням норм діючого законодавства в сфері оплати праці. Таким чином суд встановив, що доводи представника відповідача щодо пропуску строку звернення позивача за захистом свого права, не знайшли свого підтвердження. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. За змістом ст.ст.79, 84 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача адвокат [PERSON] надавала позивачу правову допомогу за договором від 13.04.2017 року. Загальна вартість юридичних послуг оцінена у 2000 грн.,оплата здійснена за квитанцією від 20.03.2018 року. До складу оплатних послуг представника включені: консультація, встановлення обставин справи, ухвалення правової позиції,збір та копіювання документів, робота з нормативно-правовою базою, аналіз судової практики, підготовка адвокатських запитів, позовної заяви. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як видно із Закону, складовим елементом у визначені розміру компенсації витрат на правову допомогу є часовий обсяг роботи особи, яка надавала правову допомогу. Матеріалами справи підтверджений загальний час участі представника позивача у судовій справі - консультація, складання адвокатських запитів, позовної заяви тощо 10 год. Розрахунок, який є в матеріалах справи, містить підтвердження кількості годин, витрачених представником на надання правової допомоги та інших юридичних послуг, описаних у розрахунку. За таких обставин,розмір компенсації правових послуг адвоката в сумі 2000 грн. є розумним, підтвердженим розрахунком та оригіналом квитанції. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК судовий збір за подання позовної заяви, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави, оскільки позивач від його сплати звільнений.

Outcome: approved