Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.09.2013 року надав грошові кошти відповідачу [PERSON] в сумі 82000 (вісімдесят дві тисячі) грн. 00 коп. Відповідно до розписки, написаної власноручно відповідачем - [PERSON], термін повернення грошей встановлено 20.05.2014 року, проте, у вказаний строк відповідач не повернув грошові кошти. Також, позивач зазначає, що станом на час звернення до суду з даним позовом відповідач [PERSON] свої зобов»язання по повернунню грошових коштів не виконує та уникає зустрічі, в результаті чого позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та стягненню в примусовому порядку зазначеної суми боргу. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період часу з 20.05.2014 року по 01.07.2014 року в розмірі 303,29 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 823,03 грн. Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач та його представник про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду із заявою в якій просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України за згодою позивача провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем 05.09.2013 року передано відповідачу грошові кошти в розмірі 82000 (вісімдесят дві тисячі) грн. 00 коп. На підтвердження вказаного зобов'язання відповідачем [PERSON] написано розписку, відповідно до якої строк повернення боргу визначено 20.05.2014 року, але у вказаний термін відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, борг не повернув. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його oбов'язку. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позивальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що [PERSON] передав відповідачу [PERSON] визначену суму грошових коштів, а саме в розмірі 82000 (вісімдесят дві тисячі) грн. 00 коп. Строк виконання зобов'язання за договором позики для відповідача настав, відповідно зі ст.1049 ЦК України, 20.05.2014 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України грошове зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приймає до уваги та вважає належним розрахунок позивача щодо суми заборгованості відповідача з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми - 303,29 грн. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved