Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] та її дітей [PERSON] і [PERSON] , такими, що втратили право на проживання у будинку [ADDRESS] на те, що відповідно до свідоцтва про право приватної власності [NUMBER] від 04.05.2006 р. йому належить нерухоме майно на праві власності в цілому на будинок [ADDRESS] . Кілька років тому сусід попросив його зареєструвати [PERSON] та її дітей у його будинку. Він це прохання виконав і дав дозвіл на її реєстрацію хоча ні Бабужева ні її діти і будинку ніколи не жили. Місце проживання відповідачки йому не відоме і він не знає яким чином її можна зняти з реєстрації у його будинку. Просить позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та представник Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник органу опіки та піклування в особі Тячівської РДА у судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вирішення спору залишила на розсуд суду. Відповідно до\~ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] , що стверджено свідоцтвом про право приватної власності на нерухоме майно. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. З довідок Буштинської селищної ради № 2145 від 20.0.82018 р. та № 2217 від 31.08.2018 р.у будинку [ADDRESS] , окрім [PERSON] є зарєстровані наступні громадяни [PERSON] , [INFO] , її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Відомості про реєстрацію місця проживання на терторії Буштинської селищної ради надані згідно відомостей Тячівського РВ ГУММС України в Закарпатській області. [PERSON] за вищевказаною адресою з 2016 року не проживає. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] разом з дітьми [PERSON] і [PERSON] більше року не проживає у належному позивачу житловому будинику [ADDRESS] , та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їм проживати у даному будинку не наведено, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на проживання в будинку, що належить позивачу. За таких обставин позовні вимоги про визнання [PERSON] та її дітей, [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Тому,

Outcome: approved