Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Посилається на те, що прожив з [PERSON] у шлюбі, який зареєстровано 20.07.2007 року у виконавчому комітеті Кривської сільської ради Хустського району за актовим записом №4. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ними в одному будинку. В даний час сторони припинили шлюбні відносини і на протязі останнього часу між ними виникали постійні непорозуміння через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, що призвело до втрати між ними взаємного порозуміння та поваги одне до одного. За таких обставин вони дійшли обоюдної згоди про розірвання шлюбу, тому він звернувся до суду з даним позовом та проханням не надавати їм строк на примирення і на час розірвання шлюбу спору з приводу виховання дітей та майнового спору між ними не існує. В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав письмову заяву з проханням розглядати справу без його участі. На підставі поданих доказів до матеріалів справи просив суд повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала та просила суд задовольнити позов про розірвання шлюбу. Процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення, відновлення провадження, надання строку на примирення, тощо) судом не проводилось. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 СК України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Судом встановлено, що сторони проживають в шлюбі з 20.07.2007 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Кривської сільської ради Хустського району за актовим записом №4. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом зі сторонами в одному будинку. На час розгляду справи в суді встановлено що сторони не підтримують своїх шлюбних відносин і не бажають збереження їхнього шлюбу. Сторони в своїх письмових заявах висловили бажання про розірвання шлюбу та просили не надавати їм строк на примирення. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Питання про стягнення судових витрат у справі сторонами не ставилося.

Outcome: approved