Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відновлення порушеного права та знесення прибудови, вказуючи, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.11.2009р. [PERSON] було відмовлено у визнанні права власності на прибудову прим.6 (комору) пл. 2,7 кв.м., було визнано недійсним в частині приватизації приміщення загального користування (прим.1 пл.10,3 кв.м. коридор) свідоцтво про право власності на житло від 12.03.1997р. на імя [PERSON] Крім цього, [PERSON] було зобовязано відновити сходи з прим.1 пл. 10,3 кв.м. через стелю на другий поверх будинку, які існували до 1973р., а також зобовязав знести одну самовільну прибудову прим.6 (комору) пл.. 2,7 кв.м., при цьому про другу прибудову прим.5 пл.2,5 кв.м. (тамбур) суд у своєму рішенні не згадав. Вказане рішення було виконане частково сходи до квартири №6 з приміщення коридору прим.1 10,3 кв.м. відновлені не були. Зараз сходи починаються знадвору та ведуть ззовні на другий поверх до квартири позивача в середині будинку. Сходи позивача, що вели до його квартири по зовнішній стіні будинку були демонтовані. На сьогоднішній день самовільно збудоване приміщення 5 пл. 2,5 кв.м. тамбур збудоване з порушенням будівельних та архітектурних норм, спричиняє позивачу великі незручності дах цієї будови знаходяться в притул до стіни його квартири, навіть незначні опади заливають стіну, а у зимовий період вона промерзає і користуватися кухнею неможливо. Неодноразові звернення до різних установ не дали результату, а тому позивач вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила застосувати строк позовної давності. Представник 3-ї особи надав суду свої письмові пояснення та просив врахувати їх при винесенні рішення у справі. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, вивчивши матеріали справи, надавши належну оцінку представленим доказам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.11.2009р. встановлено, що тамбур площею 2,5 кв.м. який [PERSON] прибудовано, відноситься до самочинного будівництва. Вказаним рішенням суду не було вирішено питання щодо його знесення так як, позовні вимоги з цього приводу не були заявлені. Згідно листа інспекції ГАСК від 14.07.2016р. № 776\\0\\250-16 на імя позивача, вбачається, що в ході проведеної позапланової перевірки з виїздом на місце за адресою: [ADDRESS] вивчено представлений [PERSON] технічний паспорт в якому зазначено, що приміщення №5 площею 2,5 кв.м. самовільно побудовано. За результатами перевірки [PERSON] було надано відповідний припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2012р. №6 «Про практику застосування судами ст. 376 УК України», вбачається, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Згідно припису № 224-Пр від 07.07.16р. про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і прав, вбачається, що [PERSON] здійснено самочинне будівництво деревяної прибудови до квартири [ADDRESS], зобовязано останню у термін до 07.07.17р. усунути допущене порушення. Так, станом на день звернення позивача до суду встановлені порушення усунуті не були. Згідно технічного висновку ВАТ «Харківреконструкція» щодо стану будівельних конструкцій та зовнішніх стін квартири [ADDRESS], вбачається, що зовнішня стіна на рівні 2 поверху геометричних розмірів квартири 36, має замокання у результаті неорганізованого стоку атмосферних опадів із крівлі основної частини будинку та неорганізованого збору опадів на кровлю тамбура нижче розміщеної квартири №1, не облаштований металічний фартух, у місті примикання до стени і відсутність її нормативного схилу. Крівля тамбуру квартири №1 виконана із металічних кровельних листів, які мають значний фізичний знос, багато численні деформації та знаходяться в незадовільному технічному стані. Стіни тамбура деревяні, уражені гниллю, деформовані і також знаходяться у незадовільному технічному стані. Шляхом загального аналізу дефектів та уражень встановлено, що будівельні конструкції тамбура №1 у сукупності стану його загальних конструкцій, відносяться до стану конструкцій ІІІ, що відповідає стану будівлі. Подальше використання в існуючому вигляді деревяного тамбура квартири 31, конструкції якого знаходяться у незадовільному технічному стані та негативно впливають на конструкції будинку, а саме на замокання стіни по осі «Г» на рівні 2-го поверху у межах квартири №6 та на зовнішню стіну квартир «1 у результаті протікання покрівля тамбуру. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України прибудова до кухні прим.5 площею 2,5 кв.м. тамбур [PERSON] відноситься до самочинного будівництва. Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснює або здійснила самочинне будівництво не набуває на нього права власності. Також всі прибудови виконані [PERSON] з тих самих підстав є самочинним будівництвом. \~Частиною 4 ст. 376 ЦК України вбачається, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до положень ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, відповідачем вказано, про те що, позивач фактично ще у 2009 р. знав про наявність прибудови, однак до суду з вимогою про її знесення звернувся тільки у 2017р. Вислухавши учасників процесу з приводу строку позовної давності, суд приходить до висновку, що строк позовної давності почався з часу коли позивач з приводу самочинної прибудови почав звертатися до відповідних органів для належного реагування. Тобто з часу коли відбулось порушення прав позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обємі. Клопотання відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Outcome: approved