Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] . Свої вимоги обґрунтував тим, що за вказаною адресою проживала його бабуся [PERSON] і їй на праві власності належало спадкове домоволодіння за цією ж адресою. [INFO] бабуся [PERSON] померла. Після смерті бабусі відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке вона ще за життя заповіла позивачу. Позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті бабусі, так як вступив в управління спадковим майном, так як вони проживали разом, вели спільне господарство, продив похорон бабусі. Позивач бажає оформити право власності на спадкове домоволодіння на своє ім`я, однак в нотаріальному порядку їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння після смерті, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . У зв`язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. Представник відповідача Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що заперечень проти позову не має, позов визнає в повному обсязі та просив справу розглядати без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги (книга № 3), виданої Тлумацькою міською радою об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 193 від 02.04.2019 року за [PERSON] , 1915 р.н., яка була головою двору, значилось господарство особовий рахунок № [NUMBER] , стор. 139, яке було колгоспним двором, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 10.04.2019 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1956 року по 1989 рік (а.с. 9-13). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] (бабуся позивача) належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про народження позивач [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00022684132 від 22.04.2019 року мати позивача [PERSON] народилася [INFO] і її батьками були [PERSON] та [PERSON] (бабуся позивача) (а.с. 34). [INFO] [PERSON] (бабуся позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Ще за життя [PERSON] (бабуся позивача) посвідчила на ім`я онука [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповіла йому все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 18.08.1988 року (а.с. 6). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину за законом після смерті бабусі [PERSON] , оскільки вступив в управління спадковим майном, так як проживав разом з бабусею [PERSON] , вели спільне господарство, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області №\~192 від 02.04.2019 року. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався у виконкомі Гринівецької сільської ради за реєстраційним № 10 від 18.08.1988 року і не відмінявся (а.с. 4). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 93/2019 від 22.04.2019 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] (а.с. 28-39), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який бажає прийняти та прийняв спадщину, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] . Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , які залишились після смерті бабусі [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. за № 325/02-31 від 22.04.2019 року (а.с. 7). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 1003 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 392, 1223, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved