Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Первинної профспілкової організації Харківського мостобудівного поїзду № 8 Південної залізниці вартість міні-матрацу у сумі 707,35 грн, а також судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу). В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 22.11.2005 по 24.09.2020 [PERSON] працював слюсарем-будівельником 6 розряду в структурному підрозділі «Харківський Мостобудівний поїзд» Філії «Центр з будівництва та ремонту інженерних споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця». [PERSON] був членом Первинної профспілкової організації мостобудівного поїзду № 8 Південної залізниці. Згідно протоколу звітно-виборного профспілкових зборів Харківського мостобудівного поїзду Південної залізничної дороги від 30.03.2016 відповідач був членом профспілкового комітету Первинної профспілкової організації мостобудівного поїзду № 8 Південної залізниці. На засіданні зазначеної профспілки 05.11.2018 було вирішено придбати міні-матраци у кількості 34 шт. для покращення житлових умов для проживання працівників в вагонах при виїзді на об`єкти, про що був складений відповідний протокол засідання профспілкової організації. Вартість такого матрацу за 1 шт. складає 707,35 грн. Відповідач отримав зазначений матрац для службового користування. 24.09.2020 [PERSON] був звільнений з посади слюсаря-будівельника 6 розряду за власним бажанням. При цьому при звільненні відповідач не повернув майно, що було йому ввірено у тимчасове користування, а саме матрац вартістю 707,35 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернувся з даною позовною заявою. 03.02.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 54-55). Представник позивача - адвокат Приймак В. С., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити їх, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача - адвокат Очиченко О. Г., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, надали відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що позовна заява є безпідставною, а вимоги зазначені в ній не підлягають задоволенню з наступних підстав. По-перше, ані в протоколі, ані в інших документах, доданих до позовної заяви, не міститься жодних правил та умов передачі матраців працівникам. У Статуті професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України зазначено, що член профспілки має право, зокрема, користуватися в установленому порядку майном і коштами профспілки. У позові зазначено, що матрац був ввірений відповідачеві у тимчасове користування. Однак, таке твердження є голослівним і не підтверджується будь-якими доказами. Так, в протоколі № 54 від 05.11.2018 зазначено, що матраци вирішено придбати для покращення житлових умов при проживанні працівників МСП-8 в вагонах. Однак, у даному протоколі не вказано, на яких умовах матраци передаються працівникам. Зі списку членів профспілки, отримавши міні-матраци, не зрозуміло, коли саме відбувалася видача, місце такої видачі, на яких умовах такі матраци було видано. Крім того, не зрозуміло хто саме їх видавав. Навпроти низки прізвищ стоять примітки, що матраци повернуто, однак коли та кому, хто їх прийняв не зазначено. Наданий позивачем Список членів профспілки, які отримали міні-матраци не може вважатися первинним документом, що підтверджує господарську операцію, адже він не містить обов`язкових для первинного документу умов. Таким чином, вказаний список не має доказової сили. Також, з матеріалів справи вбачається, що міні-матраци, на які вказує позивач, були оприбутковані раніше дати їх отримання позивачем. Документи, що були надані позивачем до позову, не є належними доказами, що підтверджують умови передачі міні-матраців працівникам, та факт такої передачі (а.с. 73-75, 84-87). Стороною позивача надано відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідачем по справі для спростування позовних вимог не надано жодних письмових доказ отримання відповідачем міні-матрацу є підпис відповідача, що свідчить про отримання цього матрацу, що не оспорюється відповідачем. Передача міні-матрацу позивачем відповідачу не є господарською операцією, оскільки не мала на меті отримання прибутку; змін майнового стану позивача не відбулось, оскільки міні-матраци, в тому числі, переданий відповідачу, знаходиться на балансі позивача, право власності на ці матраци залишається у позивача. Матраци були передані у тимчасове користування працівникам - членам профспілки. Крім того, відповідач був ознайомлений про умови праці та згоден з ними, на підтвердження чого останній поставив свій підпис в наказі про прийняття його на роботу. Отже, твердження відповідача, що наданий суду Список осіб, в якому міститься підпис відповідача як підтвердження отримання міні-матрацу, не може вважатись доказом по справі - не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується. Відносини, що виникли між позивачем і відповідачем не мають відношення до договору оренди, оскільки майно позивача передавалось у безоплатне тимчасове використання. Таким чином, поставивши свій підпис навпроти свого прізвища як такого, що отримав міні-матрац у користування, відповідач висловив свою вільну згоду про отримання цього матрацу та підтвердив факт отримання цього міні-матрацу, що належить на праві власності позивачу, у тимчасове користування. Стосовно підтвердження придбання міні-матрацу у власність, то доказом придбання цих міні-матраців є видаткова накладна, що є первинним документом, який підтверджує господарську операцію з постачання та отримання позивачем міні-матраців. Платіжне доручення підтверджує оплату за придбаний товар, розписка містить повну інформацію про облік придбаних міні-матраців у кількості 34 шт., загальною вартістю 24049,97 грн на балансі позивача. Позивач поставив на прибуток придбані міні-матраци після повної фактичної оплати їхньої вартості на рахунок постачальника (а.с. 57-61). Стороною відповідача надано заперечення, в яких зазначено, що господарська операція не обов`язково повинна мати на меті отримання прибутку, тому твердження позивача, що оскільки передача міні-матраца не мала на меті отримання прибутку, то вона не є господарською операцією, є невірним і не підкріпленим законодавчо. Твердження позивача, що обов`язковою ознакою господарської операції є спричинення реальних змін майнового стану платника податків означає, що у зв`язку із господарською операцією відбуваються зміни з активами, пасивами, капіталом підприємства чи установи. Ці зміни, зокрема, можуть полягати у руху активів в межах підприємства/установи, що повинно знаходити відображення в бух.обліку підприємства/установи. Баланс - це форма звіту, що відображає активи, зобов`язання та власний капітал підприємства. Тому твердження позивача, що зміни в майновому стані не відбулось, оскільки міні-матраци знаходяться на балансі позивача не є логічно послідовним (а.с. 107). У судовому засіданні відповідач пояснив суду, що після його звільнення отриманий ним матрац залишився у позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 22.11.2005 по 24.09.2020 [PERSON] працював на посаді слюсаря-будівельного 6 розряду Містобудівного поїзду № 8 Південної залізниці та звільнений за власним бажанням 24.09.2020 на підставі його заяви від 10.09.2020 (а.с. 40, 41). Згідно протоколу звітно-виборних профспілкових зборів Харківського мостобудівного поїзду Південної залізниці від 30 березня 2016 р. до членів профспілки обрано, зокрема, відповідача [PERSON] (а.с. 46-47). На засіданні зазначеної профспілки 05.11.2018 вирішено виділити кошти в розмірі 24049,97 грн на придбання міні-матраців у кількості 34 штуки для покращення житлових умов при проживанні працівників МСП-8 в турових вагонах, про що складено відповідний протокол засідання профспілки (а.с. 11). Як вбачається з рахунку на оплату № ХК-1105_3 від 05.11.2018, вартість міні-матраців у кількості 34 шт. складає 24049,97 грн з ПДВ (а.с. 18), яка сплачена 08 листопада 2018 р., що підтверджується відповідним платіжним дорученням N 1938 (а.с. 109). Згідно товарно-транспортної накладної № ХК-1116_5 та видаткової накладної № ХК-1116_5 позивачем 16 листопада 2018 р. отримано вказані матраци у кількості 34 штуки (а.с. 19, 20). Протоколом № 55 засідання профспілки Харківського мостобудівного поїзду від 17.11.2018 постановлено придбані матраци в кількості 34 шт. на суму 24049,97 грн закріпити за відповідальними особами. Відповідальній особі видавати міні-матраци в тимчасове користування працівникам МСП (членам профспілки), починаючи з 17.11.2018 під підпис, згідно доданого списку. Відповідальній особі при видачі працівнику матраца ознайомлювати (усно) працівників з діючим законодавством про матеріальну відповідальність працівника за шкоду завдану профспілковій організації. При звільненні з МСП або виходу з профспілки, працівник зобов`язаний повернути матрац відповідальній особі (а.с. 98). Відповідач отримав зазначений матрац для службового користування, що підтверджується його особистим підписом у Списку членів профспілки отримавших міні-матраци . Як вбачається з розписок від 12.11.2018 та від 12.11.2019 інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей, при інвентаризації виявлено, зокрема, міні-матраци у кількості 34 шт., ціною за одиницю 707,35 грн, на загальну суму 24049,97 грн, які є у фактичній наявності та по даних бухгалтерського обліку (а.с. 21, 22). 24.09.2020 відповідача звільнено за власним бажанням з посади слюсаря-будівельного 6 розряду Містобудівного поїзду № 8 Південної залізниці (а.с. 41). Проте, як стверджує позивач, відповідачем не повернуто міні-матрац, наданий йому у тимчасове користування. Однак, вказані обставини спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які було надано до суду саме позивачем (а.с. 97, 99). Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно положень статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Частиною першою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Однак, як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до Акту списання майна профспілки Харківського мостобудівного поїзду від 09.11.2020, міні-матраци, придбані 16.11.2018, ціною за одиницю 707,35 грн, у кількості двох штук розірвались при експлуатації, а тому прийшли у непридатність та підлягають списанню (а.с. 99). З розписки від 10.11.2020 інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей вбачається, що при інвентаризації виявлено, зокрема, міні-матраци у кількості 32 шт., ціною за одиницю 707,35 грн, на загальну суму 22635,27 грн, які є у фактичній наявності та по даних бухгалтерського обліку . Всі цінності, названі в даному інвентаризаційному описі з № 1 по № 7 комісією у складі трьох осіб перевірені в натурі у присутності матеріально відповідальної особи і внесені в опис, про що зазначено у вищевказаній розписці, яка підписана матеріально відповідальною особою [PERSON] (а.с.97). Тобто, з урахуванням двох списаних матраців за актом від 09.11.2020, станом на 10.11.2020 за даними бухгалтерського обліку та у фактичній наявності у позивача було 32 міні-матраци. Вказані докази достовірно підтверджують наявність 32 міні-матраців у фактичній наявності у позивача після звільнення 24.09.2020 року відповідача . Таким чином, факт неповернення відповідачем міні-матрацу позивачеві спростовується вказаними вище доказами. Окрім того, як вбачається з розпорядження по профспілковому комітету Харківського мостобудівного поїзду № 1 від 09.11.2020 «Про проведення щорічної Інвентаризації в 2020 році», організацію інвентаризації та контроль за її проведенням покладено на постійно діючу інвентаризаційну комісію, якій необхідно у п`ятиденний термін після закінчення інвентаризації передати матеріали інвентаризації на затвердження на засіданні профкому (а.с. 100). Проте, інвентаризацію проведено 10.11.2020 (а.с. 97), в той час як засідання профкому щодо затвердження результатів проведеної інвентаризації відбулось 09.11.2020, тобто за день до проведення самої інвентаризаціїї, що вбачається з протоколу № 37 засідання профкому(а.с. 101). Отже, засідання профкому відбулось з порушенням розпорядження по профспілковому комітету Харківського мостобудівного поїзду № 1 від 09.11.2020 «Про проведення щорічної Інвентаризації в 2020 році». Поряд з цим, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відноситься до основної засади судочинства відповідно (п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до частини другої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Слід також зазначити, що суду не заявлялось позивачем письмових або усних заяв чи клопотань про витребування, надання або долучення до матеріалів справи будь-яких інших доказів, крім тих, що наявні в матеріалах справи, на підтвердження обґрунтувань та вимог позову. Пунктом 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих позивачем доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, та приймаючи до уваги відсутність доказів на доведеність вимог позову, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судові витрати, які було понесено позивачем, покладаються на позивача. Відповідно до ч.8 статті 141 ЦПК України представником відповідача у судовому засіданні 26.04.2021 заявлено про надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду додаткових доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат у зв`язку з розглядом справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed