Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] в його користь борг за договором позики з врахуванням встановленого індексу інфляції та 3 відсотків річних від протермінованого зобов'язання в сумі 61 462,65 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 09.12.2013 року [PERSON] позичив у позивача 4000 доларів США для власних потреб. Вказаний факт підтверджується розпискою написаною власноручно [PERSON] на ім'я позивача. Вказану позику згідно розписки відповідач зобов'язувався повернути до 30.12.2013 року. До закінчення зазначеного строку відповідач суми позики не повернув і ухиляється від її повернення до цього часу. Просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, просить стягнути заборгованість в сумі 61 462,65 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду. У відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 09.12.2013 року [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] 4000 доларів США, які зобов'язувався повернути до 30.12.2013 року. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, вказана норма містить імперативний припис виконувати зобов'язання належним чином, тобто вчинити дію, яка є об'єктом зобов'язання у точній відповідності до усіх елементів, які визначають зміст зобов'язання, тобто за предметом, строком, способом та іншими елементами. Так, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України обов'язок доведення факту повернення коштів за договором позики покладається на позичальника. Таким чином, позовні вимоги про стягнення сум за договорами позики є підставними та підлягають до задоволення. Крім того, у відповідності до вимог ст.625 ч.2 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом . Отже, стягненню підлягають суми боргу за договорами позики з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином, враховуючи усі вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання по договору позики, порушене право позивача підлягає захисту у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, а тому позов слід задоволити.

Outcome: approved