Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. Свої вимоги обґрунтовує наступним. 10 липня 2008 р. між акціонерним товариством «БМ Банк» та гр.. [PERSON] було укладено Договір № 26/22/100708 згідно якого йому надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості. Платності та цільового використання грошові кошти у сумі 60000(шістдесят тисяч) швейцарських франків, зі сплатою відсотків в розмірі 8.99% річних, з остаточним терміном повернення до 07.07.2023р.. 10.07.2008р. між АТ «БМ банк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 26/22/100708 відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника і до 07.07.2023р. повернути кредит у розмірі 60000(шістдесят тисяч) швейцарських франків. [PERSON] умови договору не виконує і станом на 17.06.2014р. має заборгованість у розмірі 50727.52 франки, що по курсу НБУ становить 663017.10грн.. На підставі наведеного позивач просить суд винести рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості у розмірі 663017.10грн.; судові витрати у розмірі 3654грн.. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву у якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] її представник у судовому засіданні позов не визнали, подали заперечення із якого вбачається, що вони заперечують проти заявленого позову у частині вимоги щодо стягнення з неї як поручителя заборгованості у сумі 663017.10грн. за безпідставністю. Також зазначили, що до позовної заяви банк додав претензію від 11.01.2014р. на її ім'я про дострокове погашення всієї заборгованості. Претензію [PERSON] не отримувала, оскільки вона була направлена на адресу с.Шилівці, Хотинського району, Чернівецької області, проте вона зареєстрована і проживає у [ADDRESS], і банку була відома дана адреса. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Позивач пропустив шестимісячний строк для пред'явлення позову в суд до поручителя [PERSON], оскільки вимога про погашення боргу поручителю [PERSON] не пред'являлась, останньою не отримувалась. Направлення вимоги за іншою адресою, яка не відповідає фактичному місцю реєстрації та проживання, не може вважатись належним пред'явленням Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України) у зв'язку з чим відповідач просить у позові до [PERSON] відмовити.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Судом встановлено, що 10 липня 2008 р. між акціонерним товариством «БМ Банк» та гр.. [PERSON] було укладено Договір № 26/22/100708 згідно якого йому надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості. Платності та цільового використання грошові кошти у сумі 60000(шістдесят тисяч) швейцарських франків, зі сплатою відсотків в розмірі 8.99% річних, з остаточним терміном повернення до 07.07.2023р.. 10.07.2008р. між АТ «БМ банк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 26/22/100708 відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника і до 07.07.2023р. повернути кредит у розмірі 60000(шістдесят тисяч) швейцарських франків. [PERSON] умови договору не виконує і станом на 17.06.2014р. має заборгованість у розмірі 50727.52 франки, яка складається із: Строкова заборгованість за кредитом - 45 314,08 франків; Прострочена заборгованість за кредитом - 2 062, 45 франків; Строкова заборгованість по процентах - 200, 99 франків; Прострочена заборгованість по процентах - 2 838, 86 франків; Пеня - 311, 14 франків, що по курсу НБУ становить 663017.10грн.. Суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А згідно зі ст. 629 ЦКУ, договір є обов'язковим до виконання. При цьому у законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк» (термін) виконання зобов'язання» (ст..ст. 530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою за подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 ЦК України (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). На підставі вище викладеного суд стягує з [PERSON] суму заборгованості, оскільки згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, тобто [PERSON], є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зазначене суттєво впливає па початок строку виконання зобов'язання, при правильному визначенні якого починає обчислюватись строк пред 'явлення вимог до поручителя. Пред'явивши вимогу про дострокове стягнення кредитнії заборгованості, при тому що в договорі поруки не зазначено про строк його дії згідно зі ст. 252 ЦК України, кредитор, банк, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців з цієї дати. У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов 'язання. Як вбачається із матеріалів справи позивачем пред'явлено позов до суду 24.06.2014року. [PERSON] з 01.10.2013р. порушує виконання умов договору, тобто з моменту порушення проплати пройшло 11 місяців. Представником позивача не надано заяву, про поновлення строку давності щодо стягнення заборгованості з [PERSON] як з поручителя, не зазначені причини пропуску строку позовної давності. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Стаття 266 ЦК України встановлює, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Враховуючи, що позивач не заявив про поновлення строку давності, не зазначив поважні причини пропуску давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] суми заборгованості. На підставі ст.ст.261, 266, 267, 526, 530, 543,554, 559, 611,612 ЦК України, та

Outcome: partial