Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач заявляє позовні вимоги в межах договору позики до відповідача, а саме: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , серия № паспорта: [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] борг у розмірі 100 000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 16600,00 грн., 3% річних у розмірі 5498,63 грн. Разом: 122 098,63 грн. В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, 9 травня 2017 року відповідачка під розписку позичила у позивача 100 000,00 (сто тисяч) гривень., які зобов`язалася повернути до 11 червня 2017 року. По закінченні зазначеного строку Відповідачка суми позики Позивачу не повернула. Відповідачка ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання. У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України Відповідачка має сплатити суму боргу розмірі 100 000,00 грн., інфляційні витрати - 16600,00 грн., а також 3% річни простроченої суми за період прострочення в розмірі 5498,63 грн. Розрахунок інфляційних 3% річних додається. Таким чином, сума боргу з урахуванням інфляції склала - 116600,00 грн, 3% річни 5498,63 грн. Разом: 122 098,63 грн. Відповідач, відзиву на позовні вимоги суду не надала. Судом встановлені наступні факти та обставини: 9 травня 2017 року Відповідачка під розписку позичила у Позивача 100 000,00 (сто тисяч) гривень., які зобов`язалася повернути до 11 червня 2017 року. По закінченні зазначеного строку Відповідачка суми позики Позивачу не повернула. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, судом встановлені наступні факти та обставини: Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає доведеним факт, що відповідач на підставі розписки від 9 травня 2017 року отримав у позивача у борг 100 000 грн. та зобов`язався повернути вказаний борг до 11.06.2017 року. Згідно ст. 207 ч. І ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Тобто договір є документом, що стверджує про вчинення правочину між сторонами. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За таких обставин суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики в межах якого у сторін виникли права та обов`язки. Встановлений термін повернення грошових коштів сплинув, але до цього часу борг не повернуто, отже зобов`язання не виконані. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Враховуючи, що у зазначений строк відповідач борг не повернув, чим порушив свої договірні зобов`язання, про що свідчить повідомлення про вимогу виконання зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, на підставі ст.625 ЦК України позивач вважає його правом по договору позики стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу суму та суму інфляційних нарахувань, за кожним договором займу. В обґрунтування своїх вимог наводить розрахунок, як того вимагає ст..11 ЦПК України (Суд розглядає позовні вимоги на підставі наданих доказів в межах заявлених вимог). Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користуванням чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В обґрунтування правової позиції позивач наводить розрахунок сум заборгованості яки пов`язані з невиконанням договору позицики. Означений розрахунок на час розгляду не спростований відповідачем. Отже, встановленими обставинами відповідно до вказаних норм Закону позовні вимоги в даної частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved