Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 1-го липня 2014 року між сторонами був зареєстрований шлюб Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №383. Від шлюбу сторони дітей не мають. Суперечок про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, немає. Стверджує, що через два тижні після одруження шлюбні відносини практично припинилися, а укладення шлюбу вважає помилкою. Сторони фактично припинили спільне проживання, ведення спільного господарства і шлюб існує суто формально, тому збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, просить надати час для примирення. В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, між тим подав заяву про здійснення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, разом з тим подав заяву про здійснення розгляду справи без його участі, просить строк на примирення не надавати, проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин суд вважає, що слід проводити розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснюється. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності в межах позовних вимог, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що шлюб між сторонами зареєстровано 1-го липня 2014 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №383. Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ №143015 (а.с.4). Як вбачається з наявних матеріалів позивач не підтримує з відповідачем подружні відносини, проживає окремо, спільного господарства не веде, отож перебування у шлюбі з відповідачем суперечить інтересам позивача. Спору про поділ майна немає. Дітей від шлюбу сторони не мають. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, оскільки шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З наведених міркувань та

Outcome: approved