Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 24.08.2012 року сталася ДТП за участю транспортного засобу під керуванням [PERSON], який на момент зіткнення автомобілів перебував у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим не міг адекватно оцінювати дорожню обстановку та реагувати на її зміну. В результаті вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб, який належить [PERSON]. Вартість матеріального збитку нанесеного належному [PERSON] автомобілю становить 81 971 грн. 02 коп. Цивільна відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН». Позивач виплатив страхувальнику 49 500 грн. страхового відшкодування. Вироком Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2013 року відповідача було визнано винним у ДТП та притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України. Таким чином до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача. В судові засідання представник позивача не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суду надіслав заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника та відшкодувати витрати на оголошення про виклик відповідача до суду в газеті «Галичина». Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився. Оскільки згідно адресної довідки було неможливо встановити його зареєстроване місце проживання (перебування), в газеті «Галичина» опубліковано оголошення про виклик [PERSON] до суду в якості відповідача. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, будь-яких заяв від нього не надходило. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] 24.08.2012 року близько 14 год. 55 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим не міг адекватно оцінювати дорожню обстановку та реагувати на її зміну, керуючи автомобілем марки «Fiat Punto» н.з. 771-28 МО рухався ділянкою автодороги, що між населеними пунктами Новосілка та Золота Липа Тлумацького району Івано-Франківської області, зі швидкістю близько 100 км/год., що перевищувало допустиму для даної ділянки дороги. Крім водія, у салоні автомобіля знаходились пасажири [PERSON] та [PERSON] В цей час, частково на правому краю проїзної частини та правого узбіччя, знаходився припаркований автомобіль марки «Renault logan 90» н.з. [NUMBER], який створював перешкоду для руху, і який належав [PERSON]. При наближенні до автомобіля «Renault logan 90», водій [PERSON], маючи об'єктивну можливість виявити перешкоду для руху на безпечній для об'їзду відстані, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди та вчинив зіткнення з автомобілем «Renault logan 90». При цьому водій [PERSON] порушив вимоги п.п 2.3 «б», 2.9 «а», 12.3, 12.6 «ґ» Правил дорожнього руху України. У результаті допущених [PERSON] порушень Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому дистального метепіфізу правої плечової кістки із зміщенням відламків і раною в цій ділянці, ускладнений помірною вираженою загально-розгинальною контрактурою правого плечового суглоба; закритої травми грудної клітки, ускладненої правобічним гемопневмотораксом і дихальною недостатністю 1-2 ступеня, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров'я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. Вироком Тлумацького районного судк Івано-Франківської області від 12 березня 2013 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3400 (Три тисячі чотириста) гривень штрафу в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами всіх видів строком на 1 рік (а.с. а.с. 10-11). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Транспортний засіб «Fiat Punto» н.з. 771-28 МО застраховано у позивача згідно з умовами Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № АВ/3579269 від 11 липня 2012 року (а.с. 7). Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 44/08/12 від 31.08.2012 року вартість матеріального збитку власнику автомобіля марки Renault logan, реєстраційний номер [NUMBER] дорівнює 81 971 грн. 02 коп. (а.с. а.с. 22-36). На відшкодування матеріального збитку, в межах ліміту страхування, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, які позивач долучив до матеріалів справи (а.с. а.с. 16,16 зв.,17,17зв.,18). Отже, позивач виконав свої зобов'язання перед страхувальником. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, таке ж право визначено положеннями чинного законодавства окремо для страхових компаній (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»), згідно з якими, до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до п.38.1.1(а) ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно ст. 33.1.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди». Таким чином до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1191 ч.1, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ч. 1 та 4, 61 ч.3, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: approved