Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач, в особі свого представника - адвоката - Котовича І.О., звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2006, мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя між ними не склалося, у них різні погляди на шлюб та сім`ю, вони з червня 2015 року проживають окремо, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.12.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Представник позивача у підготовчому засіданні зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також пояснив суду, що сторони не проживають разом з червня 2015 року, оскільки відповідач виїхала за межі України та повертатись не планує, а відтак сенсу зберігати даний шлюб у позивача немає. Відповідач у підготовче засідання не з`явилась, на адресу суду надіслала письмову заяву в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила про розгляд справи у її відсутності, оскільки вона згодна на розлучення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 11.08.2006 року укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м.Києві (а/з № 1812), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України, передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення представника позивача, сторони з червня 2015 року проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved