Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на проживання та користування належним йому житловим будинком. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він згідно договору дарування від 23.12.2014 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Центральна, 10, в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області. У належному йому домоволодіння значиться зареєстрованою його сестра [PERSON] з своїм чоловіком [PERSON] У травні 2013 року [PERSON], який працював священиком, переїхав разом з сімєю у Вінницьку область. Відповідачі більше трьох років в належному позивачу господарстві не проживають, комунальних послуг не сплачують, особистих речей та речей повсякденного вжитку в будинку немає. Реєстрація відповідачів в належному позивачу на праві власності житловому будинку позбавляє його можливості розпоряджатись нерухомим майном, а тому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на проживання та користування належним йому житловим будинком. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Додатково пояснили, що відповідачі зареєстровані у належному позивачу житловому будинку, як члени сімї, проте з травня 2013 року, не проживають у ньому, комунальні послуги не сплачують, будь-яких витрат по утриманню будинку не несуть, особистих речей та речей повсякденного використання, які б їм належали, в будинку не має, точне місце їх перебування невідоме. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачі про причини неявки не повідомили, а позивач та його представник подали достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, ствердили, що відповідачі у житловому будинку, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Королівка, вул. Центральна, 10, з 2013 року не проживають, витрат по утриманню житлового будинку не несуть, речей повсякденного вжитку, які б належали відповідачам, в будинку позивача немає, місце їх перебування невідоме. Вислухавши пояснення позивача та його представника, опитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 23.12.2014 року належить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Королівка, вул. Центральна, 10 (а.с. 4). Дані обставини також підтверджуються копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2014 року (а.с. 5-6) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 19.07.2016 року (а.с. 22-23). Відповідно до довідки Королівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 399 від 29.06.2016 року у будинку по вул. Центральна, 10, с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано наступний склад сімї: [PERSON] (власник/позивач), [PERSON] (сестра/відповідачка), [PERSON] (швагро/відповідач), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (баба) (а.с. 7). Відповідно до адресних довідок Королівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 169/02-22, № 170/02-22 від 25.07.2016 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], проте фактично там не проживають (а.с. 24, 25). Отже, відповідачі зареєстрований у вказаному домоволодінні, однак, як стверджують позивачі та свідки, фактично з 2013 року (більше року) в будинку належному позивачу не проживають, участі у його утриманні не приймають, не оплачують комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б їм належали, в будинку не має. Дані обставини також підтверджуються актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 17.12.2015 року та актом від 29.06.2016 року (а.с. 53, 8), в яких вказано, що сестра позивача [PERSON] (відповідачка) разом з своєю сімєю в належному [PERSON] (позивач) домоволодінні, розташованому по вул. Центральна, 10, в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, з травня 2013 року не проживають, ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та речей повсякденного використання, які б їм належали немає. У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що відповідачі з 2013 року у домоволодінні, належному позивачу, не проживають, тобто відсутні більше року за місцем реєстрації без поважних причин, не подали суду доказів на спростування позовних вимог позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачі втратили право на проживання та користування домоволодінням, розташованим за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Королівка, вул. Центральна, 10, яке належить позивачу, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved