Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості закредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12.12.2016 року [PERSON] отримала споживчий кредит в розмірі 49949,95 грн. з можливістю відкриття карткового рахунку [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,00% на рік з кінцевим терміном повернення 12.12.2019 року. Відповідно до умов кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, повернення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 3365 грн. День сплати ануїтетних платежів - 12 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. За порушення відповідачем термінів погашення будь-яких грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини), банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Відповідно до п. 3.9. договору, за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 35% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] станом на 03.04.2018 року становить 56363 гривень, з яких: 39902,05 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 4728,42 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 10780,51 грн. - заборгованість по комісії, 266,78 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 215,98 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, 469,26 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 56363,00 грн. та судові витрати. В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що у липні 2017 р. відповідач прострочив сплату чергового платежу, а тому відповідно до п. 3.9. договору на період цієї заборгованості було встановлено процентну ставку в розмірі 35% річних, внаслідок чого змінився щомісячний платіж. Крім того, у зв»язку із неналежним виконанням умов договору було змінено розмір комісії та засотосовано комісію №2, котра визначена стронами у додатку №1 до договору. Оскільки у договорі погоджено сторонами збільшення розміру процентної ставки та комісії у випадку невиконання відповідачем умов цього договору, без укладення додаткових угод та враховуючи ту обставину, що відповідач порушив умови виконання договору, тому банк не зобов»язаний був укладати додаткові договори про збільшення цих ставок. Також повідомив, що банк має право на кредитування фізичних осіб, що підтверджується ліцензією. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки банк неправомірно збільшив процентну ставку за користування кредитом та встановив більший щомісячний черговий платіж. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що банк безпідставно самостійно збільшив розмір процентної ставки, розмір комісії та щомісячний платіж. Оскільки у п. 3.6. договору визначений платіж у розмірі 3 365 грн., тому саме такий черговий платіж відповідач має сплачувати щомісячно. Також у п. 3.8. договору визначено, що процентна ставка за договором становить 28 % річних. Однак банк самостійно збільшив розмір процентної ставки до 35% річних, без повідомлення відповідача та без укладення договору про збільшення процентної ставки. Крім того у банку відсутня ліцензія на право кредитування фізичних осіб. Також заперечив факт отримання відповідачем коштів за договором від 12.12.2016 р. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту наведених норм випливає висновок, що зобов'язання з кредитного договору передбачає обов'язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом. При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Судом встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та Кіданецькою З.Л. 12.12.2016 р. укладено Договір про надання споживчого кредиту [NUMBER] з можливістю відкриття карткового рахунку (надалі - договір). Дана обставина визнається учасниками справи, а тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно з умовами даного договору сторони погодили, що позивач надає відповідачу кредит у розмірі 49949,95 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28% на рік, а відповідач зобов»язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов договору та Правил (п. 2.1., 3.1. договору). Відповідно до п. 3.3. сторони визначили, що кредит надається відповідачу для особистих потреб, а саме: в сумі 49,95 грн. на оплату страхового платежу відповідно до умов Договору добровільного страхування від нещасного випадку від 12.12.2016 р. та в сумі 49900 грн. на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок позичальника [NUMBER]. Умови відкриття карткового рахунку та випуск платіжної картки обумовлюється в окремому договорі, що укладається між банком та позичальником. Договором від 09.12.2016 р. підтверджується, що на ім»я [PERSON] відкрито картковий рахунок [NUMBER]. Той факт, що відповідач отримала кредит підтверджується договором про надання споживчого кредиту, котрий підписаний відповідачем, а також випискою по рахунку [NUMBER]. Зокрема, із виписки по даному рахунку вбачається, що 12.12.2016 р. банк перерахував 49900 грн. на рахунок [NUMBER], котрий відкритий на ім»я [PERSON] Таким чином, банк виконав умови п.3.3. договору, а тому з огляду вищенаведеного безпідставними є доводи відповідача та його представника про те, що відповідач не отримував кредитні кошти у банку. У п. 3.5. договору сторони добровільно погодили, що позичальник зобов»язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 12.12.2019 р. [PERSON] зобов»язалась щомісячно до 12 числа (включно) перераховувати на рахунок Банку, зазначений у п. 3.4. договору, суму, що дорівнює розміру страхового платежу, відповідно до умов договору страхування (п.3.5.1.). У п. 3.6., 3.7. договору сторони погодили, що розмір ануїтетного платежу становить 3 365 грн., котрий відповідач зобов»язалась сплачувати щомісячно до 12 числа (включно) кожного місяця. Із п. 3.8., 3.9. договору встановлено, що сторонами визначено проценту ставку за користування кредитом у розмірі 28% річних, а також передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 35% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі і нараховується до моменту погашення заборгованості. Таким чином, у договорі сторони добровільно погодили дві процентні ставки за користування кредитом. Зокрема, одна встановлена на випадок належного виконання умов договору (28%), а інша застосовується у випадку порушення зобов»язань за цим договором (35%) і не потребує укладення будь-яких додаткових договорів про збільшення процентної ставки. Тобто збільшення процентної ставки сторони пов'язали з певною подією - неповерненням кредитних коштів у встановлений у договорі строк. Підписавши договір споживчого кредиту [PERSON] дала згоду на автоматичне збільшення процентної ставки у випадку порушення нею умов цього договору. Крім того, у додатку №1 до договору визначено два розміри комісії, дату платежу та суму щомісячного платежу. Зокрема, сторони погодили, що комісія у розмірі 2,50% від суми кредиту нараховується виключно у випадку дотримання позичальником п. 3.5.1. договору, а також якщо дію договору добровільного страхування припинено. У випадку, якщо вищевказані умови не виконуються позичальником, то застосовується комісія у розмірі 4,15%. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Із дослідженої судом довідки - розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом встановлено, що у липні 2017 р. [PERSON] порушила умови договору, оскільки здійснила передбачений договором платіж 17.07.2017 р., а не 12.07.2017 р., як це визначено у додатку №1 до договору. Також у жовтні 2017 р. відповідач здійснила платіж 19.10.2017 р., хоча згідно з умовами договору зобов»язана була здійснити такий платіж 12.10.2017 р., що є порушенням умов договору. Враховуючи те, що [PERSON] у липні та жовтні 2017 р. повертала кредитні кошти з порушенням умов договору, тому банк у відповідності до визначеного п. 3.9. договору про надання споживчого кредиту, на період виникнення цієї заборгованості і по день її погашення, правомірно застосував проценту ставку в розмірі 35% річних, котра після погашення заборгованості змінювалась на 28% річних. Із довідки заборгованості вбачається, що останній платіж відповідач здійснив у жовтні 2017 р. Оскільки з листопада 2017 р. [PERSON] не здійснювала передбачених договором щомісячних платежів, тому у грудні 2017 р. банк правомірно встановив процентну ставку в розмірі 35% річних, що повністю відповідає вимогам п. 3.9. договору про надання споживчого кредиту. Беручи до уваги, що [PERSON] порушила умови кредитного договору, тому позивач правомірно застосував комісію за управління кредитом у розмірі 4,15% від суми кредиту, оскільки це відповідає умовам визначених у додатку №1 до договору. Щодо доводів відповідача та його представника про безпідставне збільшення щомісячного платежу, то суд звертає увагу на те, що правомірне збільшення процентної ставки та розміру комісії внаслідок порушення відповідачем умов договору вплинуло і на розмір щомісячного платежу, котрий визначений п. 3.6. договору, оскільки процентна ставка збільшилась з 28% до 35% річних, а комісія до 4,15 % від суми кредиту. Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше нерухоме майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пунктом 4.1 Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників ПАТ «УкрСиббанк» за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та /або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прстроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні. Судом встановлено, що у [PERSON] існує 39902,05 грн. заборгованості за простроченим кредитом, 4728,42 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом та 10780,51 грн. - заборгованість за комісією. Оскільки [PERSON] порушила зобов»язання, передбачені договором, тому зобов»язана сплатити позивачу неустойку, зокрема: 266,78 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 215,98 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, 469,26 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач та її представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання нею умов договору, наявність заборгованості за цим договором, а також її розмір. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] зобов»язалась повертати кредитні кошти частинами до 12.12.2019 р. включно, відповідно до встановленого графіку платежів, однак з листопада 2017 р. прострочила повернення чергових платежів, тому банк вправі вимагати дострокового повернення частини кредитних коштів, що залишились та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Безпідставними є доводи відповідача та його представника про те, що у банку відсутня ліцензія на кредитування фізичних осіб у національній валюті, оскільки такий документ надано суду представником позивача. Зокрема, із банківської ліцензії №75 від 05.10.2011 р. вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» внесеному до Державного реєстру банків 28.10.1991 р. №57 надано право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України « Про банки і банківську діяльність». Ч.3 ст. 47 даного Закону передбачено, що банк вправі надавати таку банківську послугу, як розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. При цьому, ст. 49 цього Закону чітко визначає, що як кредитні в цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої статті 47 цього Закону. Оскільки позивачу надано банківську ліцензію на право надання такої банківської послуги, як розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, що в контексті ст. 49 Закону України « Про банки і банківську діяльність» є кредитною операцією, тому з урахуванням наведеного, банк вправі здійснювати кредитування фізичних осіб в національній валюті. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач порушивши зобов»язання по умовах договору має заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором на загальну суму 56363,00 грн., яка жодними належними та допустими доказами не спростована відповідачем та його представником, а тому підлягає стягненню в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк». Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1762 грн. судових витрат, які пов»язані з розглядом цієї справи та документально підтвердженні (платіжне доручення №0015387937 від 04.04.2018 р.).

Outcome: approved