Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи тим, що 03 лютого 2010 року між ним та [PERSON] , і [PERSON] укладено договір позики, за яким останні отримали грошові кошти в розмірі 500 євро, а в подальшому 14.04.2010 року отримали грошові кошти в розмірі 4960 євро та зобов`язались їх повернути терміном до одного року, що підтверджується розписками позичальників. Однак [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] , відповідач [PERSON] отримав спадщину. У встановлені в розписці строки грошові кошти позивачу повернуті не були. Вважає, що у зв`язку з невиконанням умов договору, з відповідача в його користь підлягає стягненню 74 100,39 гривень. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та щодо заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом витребовувались для огляду матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. Згідно матеріалів справи (№0907/7421/2012) встановлено, що оригінали розписок від 14.04.2010 року та 03.02.2010 року містяться в матеріалах цивільної справи №0907/7421/2012, провадження №2/344/1032/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу (а.с.47-48). Заочним рішенням суду від 22.04.2013року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за договором позики в сумі 28644,00грн та судові витрати. В решті частини позовних вимог відмовлено. Судом встановлено, що 03 лютого 2010 року між позивачем та [PERSON] , [PERSON] укладено договір позики, за якою відповідачі отримали від позивача грошові кошти в сумі 500 євро з терміном на 10 днів. 14 квітня 2010 року між позивачем та [PERSON] , [PERSON] укладено договір позики, за якою відповідачі отримали кошти від позивача грошові кошти в сумі 4960 євро на термін 1 рік. Згідно свідоцтва №[NUMBER] на право особистої власності гаража від 11.12.2008 року покійна [PERSON] , на підставі розпорядження виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів №204-р від 14.07.1994 року була власником гаража [ADDRESS] на праві особистої власності (а.с.6). Відповідно до відповіді Облсуговуючого кооперативу №9 від 17.09.2019 року встановлено, що 27.08.2015 року було проведено переоформлення гаража [ADDRESS], реєстраційний номер №186 на [PERSON] , який на даний час є власником гаража (а.с.7). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписками від 03.02.2010 року та 14.04.2010 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Однак у встановлений в договорах строк позичені кошти відповідачем повернуті не були. Згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц зробила висновок, що укладення і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, тому у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Згідно вимогами позивача, станом на 10 жовтня 2019 року за відповідачем наявна заборгованість за договорами позики в загальній сумі 2750 Євро, що, за курсом НБУ станом на 10 жовтня 2019 року еквівалентно 74 100 гривень 39 копійки. Будь-яких доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку відповідачем суду не надано. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved