Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу, вказавши, що 19.08.2011 року він позичив [PERSON] 3000 доларів США, 07.12.2011 року 1920 доларів США, 03.12.2012 року 5216 доларів США. 29 грудня 2014 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів. Так як відповідач добровільно кошти не повернула, просить стягнути з останньої 10316 доларів США боргу, 3% річних в сумі 309,08 доларів США, 4390,2 доларів США інфляційних втрат та 2668,96 доларів США процентів. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлен належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань в судове засідання не направляла. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів , які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики - 19.08.2011 року на суму 3\~000 доларів США, 07 грудня 2011 року на суму 1920 доларів США, 03 грудня 201 року на суму 5216 доларів США, що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджується розписками позичальника, які ніким не оспорена і не визнана недійсною. 29 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення коштів. Своїх зобов'язань щодо повернення суми боргу відповідач [PERSON] не виконала, до теперішнього часу борг не повернула, доказів іншого суду не надано. Суд вважає, що відповідач взяті на себе зобовязання щодо повернення боргу не виконала і з неї на користь позивача підлягають стягненню: -сума боргу в розмірі 10136 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.09.2016 року становить 271442 грн. 08 коп., -3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 309,08 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.09.2016 року становить 8277 грн. 16 коп. за період з 29.01.2015 року по 04.02.2016 року ((10136 доларів США* 3%) /365) * 371 день), -проценти за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ за період з 29.01.2015 року по 04.02.2016 року у розмірі 2668,96 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.09.2016 року становить 71474 грн. 75 коп. : Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях (Постанова Верховного Суду України від 178 травня 2016 року справа № 6-474цс16).

Outcome: approved