Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач в позові вказує, що він народився і проживає в [INFO]. Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будівництво, виданого 22 листопада 1988 року виконкомом Калинівської міської ради народних депутатів він є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані в м.Калинівка по вулиці Кузнечній за № 36. Вказаний будинок він будував разом зі своїм батьком, в звязку з чим йому також було видано свідоцтво про право власності 22 листопада 1988 року. Після перебудови зазначеного будинку їм було видано Акт прийомки індивідуального домоволодіння 20 вересня 1994 року, де в графі «в присутності забудовника» записані їхні прізвища , а саме [PERSON] та [PERSON] 22 листопада 2000 року його батько [PERSON] помер. Спадщину на належну йому 1/2 частку будинку оформив його рідний брат [PERSON]. На даний час він та брат, кожен із співвласників, користуються присадибною земельною ділянкою, яка має загальну площу 0,3099 га. Однак, оформити право власності на свої частки земельної ділянки не мають можливості, в звязку з тим, що помилково на імя їхнього батька [PERSON] виконкомом Калинівської міської ради 21 липня 1994 року було передано в приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1000 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2099 га, що розташована по вулиці Кузнечній за № 36 в м.Калинівка, а 04 липня 2000 року було видано державний акт на право приватної власності на землю на всю площу земельної ділянки 0,3099 га . Він постійно користувався 1/2 часткою земельної ділянки по вулиці Кузнечній за №36 в м.Калинівка, за що постійно сплачувався земельний податок. Таким чином його батькові на день його смерті належала 1/2 частка земельної ділянки по вулиці Кузнечній за № 36 в м.Калинівка. Спору між ним та відповідачем [PERSON] немає. Однак, кожен з них позбавлений можливості оформити право власності на частки належної їм земельної ділянки при дійсності державного акта на право приватної власності на землю, виданого на імя [PERSON]. Крім того, оригінал вищевказаного державного акта відсутній. Тому звертається в суд з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи позов підтримує, просить справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Представник Калинівської міської ради Вінницької області на підставі довіреності [PERSON] в судове засідання не зявився, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1000 га та по 1/2 частці земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2099 га, що розташовані в м.Калинівка по вулиці Кузнечній, 36 Вінницької області визнає. В решті позовних вимог покладається на розсуд суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи позивач відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будівництво, виданого 22 листопада 1988 року виконкомом Калинівської міської ради народних депутатів є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані в м.Калинівка по вулиці Кузнечній за № 36. Вказаний будинок позивач будував разом зі своїм батьком, в звязку з чим йому також було видано свідоцтво про право власності 22 листопада 1988 року, що підтверджується архівною копією рішення Калинівської міської ради №570 від 22.11.1988 року . Після перебудови зазначеного будинку позивачу та його батькові [PERSON] було видано Акт прийомки індивідуального домоволодіння 20 вересня 1994 року, де в графі «в присутності забудовника» записані їхні прізвища , а саме [PERSON] та [PERSON] 22 листопада 2000 року [PERSON] помер . Спадщину на належну йому 1/2 частку будинку оформив рідний брат позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Калинівської районної держнотконтори 07 серпня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за №1012 . На даний час кожен із співвласників, позивач та його брат [PERSON], користуються присадибною земельною ділянкою, яка має загальну площу 0,3099 га. Однак, оформити право власності на свої частки земельної ділянки не мають можливості в звязку з тим, що помилково на імя їхнього батька [PERSON] виконкомом Калинівської міської ради 21 липня 1994 року було передано в приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1000 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2099 га, що розташована по вулиці Кузнечній за № 36 в м.Калинівка, а 04 липня 2000 року було видано державний акт на право приватної власності на всю площу земельної ділянки 0,3099 га . Позивач постійно користувався 1/2 часткою земельної ділянки по вулиці Кузнечній за №36 в м.Калинівка, за що постійно сплачувався земельний податок, що підтверджується квитанціями та податковим повідомленням, наявними в матеріалах справи. Таким чином [PERSON] на день його смерті належала 1/2 частка земельної ділянки по вулиці Кузнечній за № 36 в м.Калинівка. Спору між позивачем та відповідачем [PERSON] немає. Однак, кожен з них позбавлений можливості оформити право власності на частки належної їм земельної ділянки при дійсності державного акта на право приватної власності на землю, виданого на імя [PERSON]. Крім того, оригінал вищевказаного державного акта відсутній. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною ч.1 ст.120 Земельного кодексу України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до приписів ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних права можуть бути визнання правочину недійсним, припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 155 ЗК України передбачено також, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, а збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved