Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Приватного\~акціонерного товариства \~«Новомиргородський елеватор» про розірвання трудового договору, зобов`язання внести запис про звільнення до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні, моральної шкоди. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що був\~прийнятий на\~роботу у\~ПрАТ «Новомиргородський\~елеватор» на\~посаду електромонтера\~з ремонту\~та обслуговування\~електроустаткування 5\~розряду з\~08.09.2017\~року з\~окладом згiдно\~штатного розкладу.\~Керiвництво\~ПрАП\~«Новомиргородський\~елеватор» тривалий\~час,\~\~а саме\~\~з 01.02.2019\~року\~порушує\~законодавство про\~працю,\~не\~виплачує\~працiвникам\~заробiтну\~плату,\~про\~що\~ [PERSON] \~та\~iншi\~\~спiвробiтники\~ПрАТ\~«Новомиргородський\~елеватор» звернулися\~до\~Новомиргородського вiддiлу\~\~полiцiї\~з\~вiдповiдними\~колективним\~заявами.\~Заява\~про\~ кримiнальне\~правопорушення\~в\~Єдиному реєстрі\~\~досудових розслiдувань,\~\~реєстраційний №\~12019120220000083.\~Зважаючи\~на постiйне\~порушенням\~ПрАТ\~ «Новомиргородський\~елеватор» \~законодавства\~про\~працю,\~а\~саме\~невиплату заробiтної\~плати\~з\~01.02.2019\~року,\~ [PERSON] \~було прийнято\~рiшення\~про\~звiльнення,\~про\~що\~ним була\~подана\~заява\~від\~09.06.2020\~року про звільнення\~з 01.07.2020\~року на\~пiдставi\~ч.3\~ст.38\~КЗпП України.\~В письмовiй\~заявi\~про звільнення\~позивач вказав\~свої вимоги,\~а саме:\~провести з\~позивачем повний\~розрахунок з\~виплатою вихідної\~допомоги та\~видати належним\~чином оформлену\~трудову книжку\~iз\~вказанням пiдстави\~звiльнення.\~Заява про\~звільнення від\~16.06.2020\~року була\~надiслана\~рекомендованим листом\~з описом\~(номер\~вiдправлення\~2500670369307).\~ Проте,\~ПрАТ\~«Новомиргородський\~елеватор»,\~відмовляється отримувати\~вказану заяву,\~ухиляється від\~отримання поштових\~відправлень,\~звiльнення\~не\~провiв,\~не\~видав\~наказу про\~звiльнення,\~запис\~про\~звiльнення\~до трудової книжки\~не внiс,\~заборгованiсть\~по заробiтнiй\~платi\~не сплатив,\~розрахунок не\~провiв.\~Неодноразовi\~звернення щодо\~видачi\~трудової книжки\~залишенi\~вiдповiдачем\~без належної\~уваги,\~а\~трудова книжка\~не оформлена\~належним чином.\~Керiвництво\~ПрАТ «Новомиргородський\~елеватор» переховується,\~зв`язатися\~з ними\~не видається\~можливим,\~на телефоннi\~дзвiнки\~керiвництво\~не вiдповiдає,\~за юридичною\~адресою не\~з`являється,\~а тому\~у позивача\~взагалi\~вiдсутня\~будь-яка\~можливiсть\~в добровiльному\~порядку врегулювати\~спір.\~Вiдповiдно\~до iнформацiї\~з Єдиного\~державного реєстру\~юридичних осiб,\~фізичних осiб-пiдприємцiв\~та громадських\~формувань вiдповiдач\~Приватне акціонерне\~товариство «Новомиргородський\~елеватор» не перебуває у процесi припинення чи у процесi провадження у справi про банкрутство, санації, зокрема вiдомостi про розпорядника майна, санатора. За вказаних обставин позивач вважає, що керівництвом Приватного акціонерного товариства «Новомиргородський елеватор» грубо порушено вимоги трудового законодавства про працю та завдано йому моральної шкоди, ці дії є незаконними, а тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, яке гарантоване Конституцією України\~та нормами трудового законодавства. Уточнивши позовні\~вимоги,\~позивач просить\~суд: розiрвати\~трудовий договiр,\~укладений мiж\~ [PERSON] та ПрАТ\~«Новомиргородський елеватор»\~з 01.07.2020\~року у\~зв`язку зi\~звiльненням\~ [PERSON] iз\~займаної посади\~на підставі\~ч.3\~ст.38\~КЗпП України\~та зобов`язати\~ПрАТ «Новомиргородський\~елеватор» видати\~ [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку; стягнути з ПрАТ «Новомиргородський елеватор» на користь [PERSON] а: заборгованiсть по заробiтнiй платi (з 01.02.2019 року по 01.07.2020 року) в сумі 96\~571,39 гривень; середньомiсячний заробiток за час затримки розрахунку без урахування податкiв та iнших обов`язкових платежів (189,35 х 268 днів (з 01.07.2020 року по 25.03.2021 року)) в сумі 50\~745,80 грн.; вихідну допомогу при звільненні у розмірі 17\~042,01 грн.; моральну шкоду у розмiрi 5 000 гривень та судові витрати. Позивач та його представник повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, проте представник направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просила задовольнити їх, не заперечує проти ухвалення рішення у справі в заочному порядку. Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи через оголошення, яке розміщене за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - https://nm.kr.court.gov.ua, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань та заяв до суду не направляв. За вищевказаних обставин у відповідності до ст.130 ЦПК України відповідач про час та місце розгляду у справі повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та зі згоди представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до фотокопії трудової книжки серії [NUMBER] позивача 08.09.2017 року прийнято на роботу у ПрАТ «Новомиргородський елеватор» на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду з окладом згiдно штатного розкладу. Керiвництво ПрАП «Новомиргородський елеватор» тривалий час, а саме з 01.02.2019 року порушує законодавство про працю, не виплачує працiвникам заробiтну плату, про що [PERSON] та iншi спiвробiтники ПрАТ «Новомиргородський елеватор» звернулися до Новомиргородського вiддiлу полiцiї з вiдповiдними колективним заявами. Заява про кримiнальне правопорушення зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслiдувань, реєстраційний № 12019120220000083. Зважаючи на\~\~порушення ПрАТ\~«Новомиргородський\~елеватор»\~законодавства про\~працю,\~а\~саме\~невиплату заробiтної\~плати\~з\~01.02.2019\~року,\~було\~прийнято\~рiшення\~ [PERSON] \~про\~звiльнення,\~про\~що\~ним була\~подана\~заява\~про звiльнення\~з\~01.07.2020\~року на пiдставi ч.3 ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією вищевказаної заяви та фіксальним чеком від 16.06.2020 року. Частиною 6\~статті 43 Конституції України\~передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівник має право як на укладення трудового договору, так і на розірвання трудових відносин з власної ініціативи. Для звiльнення працiвника без поважних причин обов`язковою умовою є письмове попередження роботодавця за два тижнi до звiльнення. У такому разi роботодавець зобов`язаний звiльнити працiвника у встановленому порядку. Згiдно ст. 38 КЗпП України працiвник має право розiрвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижнi. Ч. 3 ст. 38 КЗпП України передбачає, що працiвник має право у визначений ним строк розiрвати трудовий договiр за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю,умови колективного чи трудового договору. За змiстом статтi 38 КЗпП України працiвник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розiрвання трудового договору, його правовi пiдстави залежатъ вiд причин, якi спонукаютъ працiвника до його розiрвання i якi працiвник визначає самостiйно. У разi, якщо вказанi працівником причини звiльнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статтi 38 КЗпП України) - не підтверджується або роботодавцем не визнаються, останнiй не має права самостiйно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звiльнення за власним бажанням без посилання на частину третю статтi 38 КЗпП України. Згідно до правової позицiї, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.05.2013 року у справi № 6-34цс 13 для визначення правової пiдстави розiрвання трудового договору України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукає працiвника до розiрвання трудового договору з власної iнiцiативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та його істотність. Вiдповiдно до ст. 36 Кодексу Законiв про працю України, пiдставами припинення трудового договору є зокрема, угода сторiн, розiрвання трудового договору з iнiцiативи працівника уповноваженого ним органу. Не допускаютъся дiї особи, що вчиняються з намiром завдати iншiй особi, а також зловживання правом в інших формах. У разi недодержання особою при здiйсненнi своїх прав вимог, які встановленi частинами другою - п`ятою цiєї статтi, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати iншi наслiдки, встановленi законом (ч.ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України). Трудовi спори розглядаються комiсiями по трудових спорах, та/або районними, районними у мiсті, мiськими чи мiськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникаютъ між працiвником i власником або уповноваженим ним органом, застосовуєтъся незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законiв про працю). Згiдно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Вiдповiдно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовий договiр є угода мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працівник зобов`язуєтъся виконувати роботу, визначену цією угодою, згiдно внутрiшньому трудовому розпорядковi, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату i забезпечувати умови працi, необхiднi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн. Вiдповiдно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi в статті 116 цього Кодексу. Вiдповiдно до п.3 постанови Кабiнету Мiнiстрiв України № 301 вiд 27 квiтня 1993 року «Про трудовi книжки працiвникiв» трудовi книжки зберiгаються на підприємствах, в установах i органiзацiях, а при звiльненнi працiвника трудова книжка видається йому пiд розписку в журналі облiку. Вiдповiдно п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працiвникiв, затвердженої наказом Мiнiстерства працi України, Мiнiстерства юстиції України i Мiнiстерства соцiального захисту населення України вiд 29.07.1993 р. № 58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримцi видачi трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працiвниковi сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Вiдповiдно до ст. 21 Закону України «Про оплату працi» працiвник має право на оплату своєї працi вiдповiдно до актів законодавства i колективного договору на пiдставi укладеного трудового договору. Згiдно зi ст. 94 КЗпП України роботодавець зобов`язаний регулярно виплачувати працiвникам заробiтну плату. Вiдповiдач не виплачує позивачу заробiтну плату з 01.02.2019 року по 01.07.2020 року в результаті чого існує заборгованiсть по заробітній платі в розмірі 96\~571,39 гривень (щомісячна заробітна плата в розмірі 5\~680,67 грн.), що є порушенням ч. 1 ст. 115 КЗпП України, згiдно з якою заробiтна плата повинна виплачуватися регулярно в робочi днi в термiни, встановленi колективним договором, але не рiдше двох разiв на мiсяць. Вiдповiдно положень ст. 44 КЗпП України при припиненнi трудового договору внаслiдок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, (статтi 38 i 39) працiвниковi виплачуєтъся вихiдна допомога у розмiрi, передбаченому колективнии договором, але не менше тримiсячного середнього заробiтку. Розмiр вихідної допомоги позивача при звiльненнi, який підлягає виплатi вiдповiдачем, становить 17\~042,01 грн. Вiдповiдно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацiю громадянам втрати частини доходiв у зв`язку з порушенням строкiв ix виплати» компенсацiя громадянам втрати частини доходiв у зв`язку з порушенням строкiв їx виплати провадиться у разi затримки на один i бiльше календарних мiсяцiв виплати доходiв, нарахованих громадянам за перiод починаючи з дня набрання чинностi цим Законом. Згiдно з частиною 1 статтi 116 КЗпП України, при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд підприємства, установи, організацій, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нарахованi суми, належнi працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повiдомити працiвника перед виплатою зазначених сум. Крiм того, згiдно зi ст.117 КЗпП України, в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їx розмiр підприємство повинне виплатити працiвниковi його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.1 п.20 постанови вiд 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами 3аконодавства пpo оплату працi», установивши при розглядi справи про стягнения заробітної плати у зв`язку iз затримкою розрахунку при звiльненнi, що працiвниковi не були виплаченi належнi йому вiд підприємства, установи, організації суми в день звiльнення, коли ж вiн у цей день не був на роботi, - наступного дня пiсля пред`явления ним роботодавцевi вимог про розрахунок, суд на пiдставi ст. 117 КЗпП стягує на користь працiвника середнiй заробiток за весь перiод затримки розрахунку, а при непроведеннi його до розгляду справи - по день постановления рiшення, якщо роботодавець не доведе вiдсутностi в цьому своєї вини. Сама по собi вiдсутнiсть коштiв у роботодавця не виключає його вiдповiдальностi. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крiм наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав i Конституцiйний Суд України у своєму Рiшеннi вiд 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справi щодо офiцiйного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв 'язку з положенням статей 117, 237-1 цього кодексу. Враховуючи викладене, а також позовну вимогу [PERSON] , за межі якої суд не має права виходити, з вiдповiдача підлягає стягненню сума середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звiльненнi з часу звiльнення, а саме з 01.07.2020 року по 25.03.2021 року. Середнiй мiсячний заробiток складає 50\~745,80 грн. (189,35 х 268 днів). Середньоденна заробітна плата складає 189,35 грн. (5\~680,67/30). Тож у даному випадку є обґрунтованим стягнення з вiдповiдача суми середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звільненні у розмiрi 50\~745,80 грн. Щодо стягнення з вiдповiдача на користь позивача моральної шкоди необхідно зазначити наступне. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якiй завдано збиткiв у результатi порушення її цивільного права, має право на їx вiдшкодування. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на вiдшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода вiдшкодовується одноразово, якщо iнше не встановлено договором або законом. Вiдповiдно до ст. 237-1 КЗпП України вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзації свого життя, Порядок вiдшкодування моральної шкоди визначаєтъся законодавством. Несвоєчасна виплата позивачевi передбачених законом коштiв вiдбулася з порушенням чинного трудового законодавства, що потягло за собою спричинення позивачеві моральної шкоди, яка полягає у втратi звичних життєвих зв`язків, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Згiдно абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про вiдшкодування моральної (немайнової шкоди», вiдповiдно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявностi порушення прав працiвника у сферi трудових вiдносин (незаконного звiльнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робiт у небезпечних для життя i здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно вiд форми, власності, виду дiяльностi чи галузевої належності. Через невидачу трудової книжки позивач не має можливості влаштуватись на iншу роботу, стати на облiк до Центру зайнятостi. Крiм того, позивач позбавлений можливості фiнансово забезпечувати родину, фактично позбавлений можливостi на вiльний вибiр професії, у позивача порушились нормальні життєві зв`язки. У зв`язку з грубим порушенням законодавства про працю позивач звертався зi скаргами, проханнями до вiдповiдача, до поліції, державної інспекції України з питань праці, але весь цей час отримував формальнi вiдповiдi, а вiдповiдач до вiдповiдальностi притягнутий не був. Таким чином, позивачу спричиненi відповідачем моральнi страждання, якi виразились у порушеннi його звичного укладу життя, він втратив спокiйний сон, став знервованим, оскiльки вищезазначенi обстави вимагають вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно суд вважає обґрунтований розмір моральної шкоди у 5000 гривень, який є співмірним із заявленими позовними вимогами та межами моральних страждань, які позивач вимушений переживати у зв`язку з порушеннями його трудових прав зі сторони відповідача.\~\~ Зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що позов задоволений повністю, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1681,60 грн. (840,80 грн. х 2 позовні вимоги). Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 3632,00 грн. (908 грн. х 4 позовні вимоги).

Outcome: approved