Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.11.2013 він позичив [PERSON] 22 000 грн. строком до 20.11.2013 на лікування. На підтвердження укладеного договору позики він видав йому розписку, яка посвідчена секретарем Вячеславської сільської ради. У встановлений договором строк відповідач борг йому не повернув. На непоодинокі звернення щодо сплати боргу у добровільному порядку він отримував відповідь про неможливість повернення та прохання надати час. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу в сумі 22 000 грн. та судові витрати (а.с.1). У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що він працював з відповідачем разом, відповідач попросив у нього в борг гроші на лікування в сумі 15 000 грн. та на придбання посівного матеріалу в сумі 7\~000 грн., всього позичив 22\~000 грн. 08.11.2013 відповідач на підтвердження отримання у нього (позивача) позики в сумі 22 000 грн. написав розписку, яку в той же день завірили в сільській раді. Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в сумі 22 000 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що позивач на підтвердження надання ним відповідачу позики в сумі 22\~000 грн. надав оригінал розписки. Відповідач в судовому засіданні визнав факт отримання грошей в указаній сумі від відповідача, він також підтвердив факт написання та підписання вказаної розписки, завірення її секретарем сільської ради. Позивач не надав доказів повернення позивачу вказаної позики, не надав розписки про її отримання позивачем, сама розпискам знаходилася у позивача та передана суду позивачем. Таким чином, позивач свої позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 22\~000 грн. довів, а відповідач їх не спростував, тому просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] пояснив, що дійсно він позичив у позивача в 2012 році 22\~000 грн., які складалися з наступного: 15\~000 грн. грошові кошти та 7\~000 грн. - за посівний матеріал, насіння, оскільки на той час він займався обробкою землі, мав земельний пай, здавав його в оренду своєму брату. У сільській раді 08.11.2013 він написав розписку про отримання у [PERSON] 22\~000 грн., зобовязався їх повернути до 20.11.2013, підписав її; зробив це добровільно без примусу. Він розірвав договір оренди з братом та уклав новий договір оренди земельної ділянки з [PERSON], передавши їй в оренду свою земельну ділянку строком на 15 років за договором від 29.11.2013. Від неї він отримав наперед орендну плату в сумі 30\~000 грн. В цей же день 29.11.2016 на автовокзалі в м.Приморську він передав позивачу, який був з дружиною, борг в сумі 22\~000 грн. При цьому позивач розписку про отримання в рахунок повернення позики в сумі 22\~000 грн. не написав, раніше написану ним (відповідачем) розписку про його зобовязання повернути позивачу позику в сумі 22\~000 грн. не повернув і він не вимагав цього зробити, оскільки він позивачу довіряв. Він не може надати суду докази повернення позивачу позики в сумі 22\~000 грн., нічим це підтвердити не може. Але, оскільки він позивачу позику повернув, просив у позові повністю відмовити. Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом фактично встановлено, що згідно з розпискою [PERSON] від 06.11.2013 секретарем виконкому Вячеславської сільської ради посвідчено розписку [PERSON] про те, що він отримав у [PERSON] позику в сумі 22\~000 грн., яку зобов`язався повернути до 20.11.2013. На розписці мається підпис відповідача [PERSON] (він це визнав при огляді оригіналу розписки), відповідна надпис секретаря виконкому, підпис секретаря, штамп та печатка (а.с.4, 27). У судовому засіданні позивач підтвердив факт написання та підписання ним цієї розписки, що він писав таку розписку в Вячеславовській сільській раді, підписував її добровільно, що на момент її написання борг перед позивачем в указаній сумі він мав, що розписка була завірена секретарем виконкому Вячеславівської сільської ради. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що у позивача мається розписка відповідача, яка ним надана суду, про отримання відповідачем від нього боргу у сумі 22\~000 грн., який він зобовязується повернути до 20.11.2013. Вказана розписка є належним письмовим доказом укладення між сторонами договору займу суми в розмірі 22 000 грн., який підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу в розмірі 22 000 грн., і обов'язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування. Але відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу вказану суму боргу у строк, вказаний у розписці, доказів повернення даного боргу суду не надав, і в судовому засіданні вони не були здобуті. Тому порушені права позивача на своєчасне отримання предмета позики по договору займу у сумі 22\~000 грн. підлягають поновленню, а вимоги позивача про стягнення даної суми 22 000 грн. підлягають задоволенню,для цього наявні всі підстави. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved