Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 06.05.2016 року по 22.05.2017 року включно, тобто за 260 робочих днів в сумі 51\~981,80 грн. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 03.08.1977 року до 28.02.2014 року перебував у трудових відносинах з ГРЕ № 37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія», працюючи на різних посадах: техніка-геолога, геолога, провідного геолога, головного геолога, виконуючого обов»язки начальника ГРЕ 37. 28.02.2014 року був звільнений з роботи за скороченням чисельності згідно наказу № 9 від 21.02.2014 року (стаття 40 п.1 КЗпП України), що підтверджується записом в трудовій книжці. На 01.03.2014 року існуюча заборгованість підприємства перед ним по заробітній платі з 2011 року по 2014 рік становила 83\~080,20 грн. Протягом 2014 року ніяких виплати по заробітній платі підприємство не проводило, а тому він вимушений був звернутись в суд. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто з КП «Кіровгеологія» на його користь заборгованість по заробітній платі, відділом ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, але ні у 2015 році, ні протягом 40- місяців 2016 року ніяких виплат по заборгованості по заробітній платі здійснено не було. В зв»язку з невиконанням рішення суду він вдруге звернувся в суд. На момент звільнення його заробітна плата становила 4\~298,56 грн. і рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2016 року його позовні вимоги до КП «Кіровгеологія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.03.2014 року до 06.05.2016 року у розмірі 108\~961,85 грн. задоволені в повному обсязі. На підставі вказаного рішення він отримав виконавчий лист від 17.06.2016 року та пред»явив його до виконання ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Вказаним відділом ДВС відкрито виконавче провадження ВП № 51725216. За його згодою ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.04.2016 року, підприємству задоволено заяву про розстрочку виконання рішення суду та встановлено графік погашення заборгованості на травень-грудень 2016 року, але протягом 2016 року він отримав заборгованість по заробітній платі лише 3 рази 14.07.2016 року, 09.11.2016 року та 28.12.2016 року на загальну суму 41\~384,22 грн. і лише 23.05.2017 року отримав останню заборгованість по заробітній платі, що підтверджено довідкою банку і частину середнього заробітку 10\~229,22 грн., що складає 9,4% від суми 108\~961,85 грн. за затримку виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період березень 2014 року травень 2016 року по іншому виконавчому провадженню. Так як заборгованість по заробітній платі підприємство перед ним не виплатило, порушило свої зобов»язання, то посилаючись на вимоги ст. 117 КЗпП України просить задовольнити позов. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача КП «Кіровгеологія» в судовому засіданні позов визнав частково, надав суду розрахунок та не заперечує проти задоволення позовних в миг в сумі 51\~581,94 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, разом з тим підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, записами в трудовій книжці, що в період з 03.08.1977 року до 28.02.2014 року [PERSON]»янов М.М. перебував у трудових відносинах з ГРЕ № 37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія», працюючи на різних посадах: техніка-геолога, геолога, провідного геолога, головного геолога, виконуючого обов»язки начальника ГРЕ 37. 28.02.2014 року був звільнений з роботи за скороченням чисельності згідно наказу № 9 від 21.02.2014 року (стаття 40 п.1 КЗпП України), що підтверджується записом в трудовій книжці. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2015 року, яке набрало законної сили, та в порядку ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України є обовязковим для виконання на всій території України всіма субєктами права, позовні вимоги [PERSON]»янова М.М., до КП «Кіровгеологія» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати задоволено. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом також встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 14.12.2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда на підставі вищезазначеного рішення суду ВП № 49600608. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2016 року було задоволено позов [PERSON]»янова М.М. до КП «Кіровгеологія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і за період з 28.02.2014 року по 10.05.2016 року стягнуто з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON]»янова М.М. середній заробіток в сумі 108\~961,85 грн. На підставі вказаного рішення, яке набрало законної сили, судом видано виконавчий лист, який скерований на виконання до відділу ДВС за місцем перебування відповідача (боржника) та відкрито виконавче провадження ВП № 51725216. 21.04.2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда виконання рішення суду було розстрочене і лише 23.05.2017 року позивач отримав останню заборгованість по заробітній платі, що підтверджено довідкою банку і частину середнього заробітку 10\~229,22 грн., що складає 9,4% від суми 108\~961,85 грн. за затримку виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період березень 2014 року травень 2016 року по іншому виконавчому провадженню. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Зазначеним Законом врегульовано правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З огляду на зазначене, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-144ц13 від 29 січня 2014 року). Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON]»янов М.М. мав правові підстави для звернення до суду з зазначеним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після ухвалення на його користь 12.05.2015 року судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі та рішення суду від 17.06.2016 року про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 із змінами, - нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з травня 2016 року по травень 2017 року. Згідно наданого відповідачем розрахунку сума середнього заробітку складає 51\~581,94 грн. з яким погоджується позивач та суд. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову саме у вищезазначеній сумі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 1\~600,00 грн.

Outcome: approved