Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з участю третіх осіб: Адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, Органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зняття з реєстрації та виселення, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20.12.2011р. на прилюдних торгах, які проводились філією 14 Приватного підприємства Нива-В.Ш. придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 86, 3 кв.м. Надалі, здійснивши повний розрахунок отримав акт, складений державним виконавцем про реалізацію зазначеного арештованого майна. На підставі цього акту, 04.01.2012р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право власності на придбану квартиру, яке ж надалі зареєстроване Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в установленому законом порядку. Набувши право власності, хотів оглянути придбану квартиру, проте дверей не відчиняли. З довідки з місця проживання про склад сімї і прописки, виданої 10.09.2012р. Будинкоуправлінням №4 Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова довідався, що у належній йому на праві приватної власності квартирі зареєстровані особи, які не є членами його сімї та таким чином чинять перешкоди у користуванні належним йому майном. 04.04.2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги. Просить суд зняти з реєстрації та виселити відповідачів та інших невідомих осіб, які проживають незаконно в належній йому квартирі №7 будинку №44а на вул.Стрийській у м.Львові, стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у змісті позовної заяви та в уточненнях наданих 04.04.2016 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечив проти задоволення позову. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення про те, що задоволення позову призведе до порушення прав неповнолітньої [PERSON], оскільки її не забезпечено альтернативним житлом. Інші відповідачі та треті особи в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що у ході примусового виконання судових рішень 24 грудня 2010 року державним виконавцем було описано та арештовано нерухоме майно, а саме квартиру №7 у будинку №44а на вул.Стрийській у м.Львові, яка належала на праві власності боржнику [PERSON] 20 вересня 2011 року здійснено експерту оцінку вказаної квартири, якою встановлено її вартість у розмірі 715\~198 грн. Рішенням Галицького районного суду м.Львова у справі №461/3031/14-ц від 26.03.2015 року встановлено, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна було проведено із дотриманням вимог чинного законодавства. Вказане рішення суду в цій частині залишено без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2016 року. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законодавством. Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на нежитлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст.405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.2 ст.382 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які би свідчили про наявність правових підстав для проживання відповідачів у спірній квартирі, беручи до уваги пояснення представника позивача про незаконність проживання відповідачів у зазначеній квартирі, здійснення перешкод у доступі позивача до належного йому майна, чим порушуються його права як власника квартири, суд вважає доведеним, що відповідачі проживають у спірній квартирі без законних підстав, чинять перешкоди позивачеві у володінні та користуванні її майном, чим порушують його право власності, а тому позивач на підставі ч. 1\~ст. 391 ЦК вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном шляхом виселення відповідачів з цієї квартири. Разом з тим, позовна вимога про зняття відповідачів з реєстрації у спірній квартирі, не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Отже, судове рішення про виселення відповідачів, яке набрало законної сили, на вимогу позивача може бути підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання у спірному приміщенні. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково, виселити з квартири №7 в будинку №44а на вул.Стрийській у м.Львові Дерінг [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В решті задоволення позовних вимог відмовити. Ураховуючи часткове задоволення позову, на підставі ч. 1\~ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 30,45 грн. понесених останньою судових витрат (243,60 грн. (ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру) / 1/2 (частина задоволених позовних вимог) / 4 (кількість відповідачів у справі).

Outcome: partial