Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач в серпні 2015 року звернулася до суду з даним позовом і в підтвердження своїх позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем [PERSON] був укладено 07.08.2012 року договір позики, для придбання земельної ділянки та будівництва жилого будинку, згідно якого відповідач позичив у неї 35000доларів США на строк до 07.08.2013 року. У визначений строк кошти не повернув, а тому позивач просить стягнути вказаний борг з обох відповідачів, оскільки вони перебували в зареєстрованому шлюбі та цей договір був укладений в інтересах сім'ї, про що свідчить договір від 14.08.2012 року купівлі-продажу земельної ділянки площею 800 кв.м, що розташована за адресою: с. Оліївка, Житомирський район, район Крошні масив Крок, вул. Кримська, діл № 12. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав із тих же підстав та просив його задовольнити. На обґрунтування доводів позивача пояснив, що відповідач [PERSON] з 2010 року по даний час проживає за межами України в США та за цей період в Україну не приїздив. Усно домовився з позивачем про позику в сумі 35\~000 доларів США, та перед відїздом до США позивач надала йому 12\~000 доларів США, які в 2012 році були перераховані через банківську картку на імя відповідача [PERSON] для придбання земельної ділянки, а іншу суму 23000 долари США позивач передала брату відповідача [PERSON]С, дати передачі не памятає. В подальшому розписка відповідачем [PERSON] була написана за межами України на загальну суму домовленості 35000 доларів США та передана позивачу в м. Житомир через знайомого. Особисто кошти у сумі 23000 долари США 07.08.2012 року позивач відповідачу [PERSON] не передавала, та він їх не отримував. Коли конкретно відповідачу передавалися кошти в сумі 12000 доларів США, представнику не відомо. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. При цьому зазначив, що позивач гроші відповідачу [PERSON] в сумі 23000 долари США не передавала, а отримав він їх особисто для будівництва будинку, який і будує. Про витрати на будівництво будинку до відомо відповідача [PERSON] не ставив. Пояснив, що брат виїхав в США в 2010 році і в Україну не повертався. Про отримання братом від позивача 12000 доларів США йому нічого невідомо. Відповідач [PERSON] та її представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. При цьому зазначила, що позивач гроші її колишньому чоловіку [PERSON] не позичала, оскільки він з 2010 року проживає в США, станом на 07.08.2012 року в м. Житомир не приїздив, та у них не було намірів взагалі позичати гроші, оскільки він їх заробляв в США. Кошти на придбання земельної ділянки вони отримала він [PERSON] під час знаходження його в США через банківську картку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом, встановлено, що між сторонами існують зобовязальні правовідносини на предмет отримання відповідачем позики, що регулюються ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, чинними на момент виникнення правовідносин. Угода, укладена між сторонами в простій письмовій формі є дійсною. Враховуючи вимоги ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона/позикодавець/ передає у власність другій стороні/позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів/суму позики/або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій \~формі, \~якщо \~його сума \~не \~менш \~як \~у \~десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На \~підтвердження \~укладення \~договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або \~інший \~документ, який посвідчує \~передання \~йому \~позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач не надав належних, достовірних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві, про те, що між сторонами існують зобовязальні правовідносини щодо договору позики. Достовірність доказів це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування, А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу по суті. Позивач не довів належними та допустимим доказами, що між сторонами виникли зобовязальні відносини, не довів факт передачі грошей відповідачу на день укладення договору позики, тобто на момент написання розписки, та наявність заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення в позові. Суд не бере до уваги заяву відповідача [PERSON] від 02.12.2015 року про визнання позову, оскільки визнання відповідачем позову порушує права та інтереси відповідача [PERSON]А./а.с.53/. Судом приймається, як доказ, визнана всіма сторонами обставина про те, що відповідач [PERSON] в 2010 році виїхав до США та не повертався до України до даного часу. Узагальнений аналіз показів сторін, зокрема, представника позивача та представника відповідача [PERSON], не свідчить про факт передачі позивачем грошей саме в такій сумі, та отримання їх відповідачем [PERSON]С, а також не підтверджує наявність будь - якого боргу відповідача [PERSON] на даний час. Показання зазначених осіб навпаки спростовують наявність договору позики між позивачем та відповідачем [PERSON]С, свідчать про його безгрошовитість, а відтак і про обізнаність про даний договір позики відповідача [PERSON] Позичальник має оспорити договір на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмові формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про повернення коштів сумі 35000 доларів США. з обох відповідачів є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed