Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач ДВНЗ «ДонНТУ» 11.02.2020 року звернувся до 11.02.2020 про стягнення боргу за порушення умов договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом ректора ДВНЗ «ДонНТУ» від 31.08.2016 року № 263-08, [PERSON] з 01.09.2016 року було зараховано студентом першого курсу, заочної форми навчання, факультет «Гірничий», за рахунок коштів фізичних осіб. 01.09.2016 року між ДВНЗ «ДонНТУ» та відповідачем укладено договір про навчання у вищевказаному навчальному закладі № ГФ 119/16, згідно умов якого, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання за заочною формою, для здобуття освітнього ступеня «магістр», за напрямком підготовки «Гірництво» на рівні державних стандартів освіти. Загальна вартість освітньої послуги з підготовки магістра становила 15\~500 грн. 00 коп., у тому числі за кожний семестр на першому курсі навчання 3875 грн. Відповідно до п.п. 5.3. договору, кошти мали вноситися два рази на рік не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року. Обов`язки ДВНЗ «ДонНТУ» щодо надання відповідачу освітньої послуги виконувалися у повному обсязі. Натомість відповідач у період з 01.02.2017 року по 24.10.2017 року оплату за навчання не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість за навчання, що складає 5295 грн. 32 коп. У зв`язку із наявною заборгованістю, 25.10.2017 року відповідач був відрахований з ДВНЗ «ДонНТУ» відповідно до наказу № 168-06 від 23.10.2017 року. У добровільному порядку відповідач відмовився погашати заборгованість за навчання. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ДВНЗ «ДонНТУ» заборгованість за навчання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та пені у розмірі 12821 грн. 16 коп., з яких: 5295 грн. 32 коп. сума основного боргу, 5613 грн. 83 коп. пеня; 461 грн. 35 коп. три відсотки від простроченої суми; 1451 грн. 69 коп. збитки від інфляції. Ухвалою Селидівського\~міського суду\~Донецької області\~від 03.03.2020\~року відкрито\~провадження у\~справі та\~призначено розгляд\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.09.2020 року частково задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів, зобов`язано ДВНЗ «ДонНТУ», оригінал договору про навчання від 01 вересня 2016 року, укладеного між ДВНЗ «ДонНТУ» та [PERSON] ; квитанцію чи то інший документ, що підтверджує відправку [PERSON] претензії від 02.08.2018 року; обхідний лист, що підтверджує дату коли [PERSON] забирав оригінали своїх документів з навчального закладу. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.02.2021 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.03.2021 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.06.2021 року в задоволені клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд задовольнити їх у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що дійсно успішно склав вступні іспити та поступив на заочну форму навчання до ДВНЗ «ДонНТУ», але 01.09.2016 року договору на освітні послуги не укладав та не підписував його, в договорі стоїть не його підпис. На установчій сесії, яка була у вересні його не було, оскільки він перебував у м. Запоріжжі і тому не міг повноцінно проходити навчання. Коли почалася перша сесія і після того, як викладачі повідомили як будуть проходити іспити та заліки він зрозумів, що це його не влаштовує, що це не його профіль і заочна форма навчання не для нього. Після чого він подав заяву до деканату, де просив відрахувати його, у зв`язку із неможливістю подальшого навчання, але заяву він не зареєстрував. Коли він приїхав забирати документи, йому було надано обхідний лист, де підписалися всі спеціалісти відділів і йому відділи документи. Жодних письмових претензій позивач до нього не висував та поштою він їх не отримував. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.\~3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 01.09.2016 року між ДВНЗ «ДонНТУ» та [PERSON] було укладено договір № ГФ 119/16 про навчання у ДонНТУ, відповідно до п.п. 1 позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання за заочною формою, для здобуття освітнього ступеня «магістр», за напрямком підготовки 184 «Гірництво» на рівні державних стандартів освіти. Місцем надання освітньої послуги є Донецький національний технічний університет (м. Покровськ) (а.с. 5). Відповідно до п.п. 5.2. договору загальна вартість освітньої послуги з підготовки магістра становила 15\~500 грн. 00 коп., у тому числі за кожний семестр на першому курсі навчання 3875 грн. та на другому курсі навчання 3875 грн. 00 коп. Згідно п.п. 5.3. договору, кошти мають вноситися два рази на рік не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року. Відповідно до п.п. 6.1. договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Згідно п.п. 6.2. договору, за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг замовник сплачує виконавцю пеню за кожний прострочений день, починаючи з першого дня строку, що випливає з п.п. 5.3., у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє замовника від зобов`язань по сплаті відповідного простроченого платежу. Згідно архівної довідки № 7 від 31.01.2020 року, у відомостях про періоди навчання [PERSON] , з 01.09.2016 року зарахований студентом першого курсу заочної форми навчання, група РККзм-16, факультет «Гірничий», для здобуття освітнього ступеня «Магістр», за напрямом підготовки 184 «Гірництво», за рахунок коштів фізичних осіб. [PERSON] 25.10.2017 року відраховано зі складу студентів, у зв`язку з порушенням умов договору про навчання (а.с. 6). Відповідно до довідки № 29 від 11.12.2019 року, за студентом [PERSON] за послугу навчання згідно договору № ГФ119/16 від 01.09.2016 року, станом на 11.12.2019 року рахується заборгованість в сумі 5295 грн. 32 коп. за період з 01.02.2017 року по 24.10.2017 року. Оплата за вказаний період навчання не надходила (а.с. 7). Листом № 01-34/178 від 08.02.2018 року ДВНЗ «ДонНТУ» направило на адресу [PERSON] вимогу (претензію) про погашення заборгованості по договору про навчання в ДВНЗ «ДонНТУ» у сумі 5295 грн. 32 коп. (а.с. 8). Відповідно до відомостей обліку успішності № 153381 від 22.01.2017 року, [PERSON] приймав участь у здачі іспиту з предмету «Охорона праці в галузі» (а.с. 88). Відповідно до відомостей обліку успішності № 153388 від 22.01.2017 року, [PERSON] приймав участь у здачі заліку з предмету «Дегазація вугільних шахт» (а.с. 89). Згідно відомостей обліку успішності № 153383 від 24.01.2017 року, [PERSON] приймав участь у здачі заліку з предмету «Інформаційні технології в гірництві» (а.с. 90). Відповідно до відомостей обліку успішності № 153387 від 25.01.2017 року, [PERSON] приймав участь у здачі заліку з предмету «Управління охороною праці» (а.с. 91). Згідно відомостей обліку успішності № 153384 від 26.01.2017 року, [PERSON] приймав участь у здачі іспиту з предмету «Прогноз та попередження газодинамічних явищ» (а.с. 92). Відповідно до відомостей обліку успішності № 153382 від 28.01.2017 року, [PERSON] приймав участь у здачі іспиту з предмету «Організація виробництва та управління гірничовидобувними підприємствами» (а.с. 93). В судовому засідання досліджено навчальний план №16м2019 підготовки здобувачів вищої освіти за спеціальністю 184 Гірництво (а.с. 94-97). Відповідно до реєстру платежів від 24.11.2016 року заборгованість [PERSON] за послуги з навчання становила 4\~800 грн. 00 коп. (а.с. 99). В силу вимог ст.\~6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частинами 1, 2 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з вимогами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Суд критично оцінює заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що він фактично не навчався у ДВНЗ «ДонНТУ», оскільки з наданих суду доказів видно, що відповідач фактично приступив до навчання та успішно складав іспити та заліки. Суд також не приймає до увагу доводи відповідача з приводу того, що ним не підписувався договір про навчання, оскільки з дослідженого в судовому засіданні оригіналу видно, що сторонами досягнуто всіх істотних умов договору та договір підписаний сторонами. Від оплати судової почеркознавчої експертизи відповідач відмовився. В аспекті ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 615, ст. 625 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання та боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, відповідач не належним виконав свої обов`язки по договору № ГФ119/16 від 01.09.2016 року не сплативши суму заборгованості за вищевказаним договором за період навчання з 01.02.2017 року по 24.10.2017 року у сумі 5295 грн. 32 коп., у зв`язку із чим суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд встанови наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). При цьому у п.п. 5.3. договору № ГФ119/16 від 01.09.2016 року сторони обумовили розмір пені 0,1 відсотка від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язань. Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком пені з договором у розмірі 5613 грн. 04 коп., оскільки позивачем неправильно вказано кількість днів затримки та неправильно здійснено сам розрахунок, У зв`язку із чим, за підрахунками суду загальний розмір пені за період заборгованості з 21.02.2017 року по 31.12.2019 року повинен складати 552 грн. 83 коп. (5295,32*0,01/100*1044). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Суд звертає увагу, що проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Правові висновки щодо правової природи інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, передбачених ст. 625\~ЦК України викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Таким чином, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до ст.\~625\~ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04.02.2020 року у справі 912/1120/16 з посиланням на подібну правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц). Враховуючи, що під час здійснені розрахунку боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, позивачем неправильно визначено кількість днів затримки, суд вважає за необхідне здійснити вищевказаний розрахунок виходячи із суми заборгованості 5295 грн. 32 коп. та періоду затримки з 21.02.2017 року по 31.12.2019 року, яка складає 1044 дні. Таким чином, за підрахунками, з відповідач на користь позивача підлягає стягненню три процентів річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 21.02.2017 року по 31.12.2019 року у розмірі 454 грн. 35 коп. та індекс інфляції за вищевказаний період у сумі 1331 грн. 69 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ДВНЗ «ДонНТУ» частково та стягнути з відповідача на користь позивача 7634 грн. 19 коп., з яких: 5295 грн. 32 коп. сума основного боргу, 552 грн. 83 коп. пеня; 454 грн. 35 коп. три відсотки від простроченої суми; 1331 грн. 69 коп. збитки від інфляції. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп.. та враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме: судовий збір у сумі 1251 грн. 53 коп. (59,54 %). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial