Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 11 вересня 1993 року Марининською сільською радою Барезнівського району Рівненської області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сімейне життя між ними не склалось, оскільки мають різні погляди на шлюб, сім'ю, у зв'язку із чим виникають постійні сварки, скандали. Шлюб носить формальний характер, збереження такого неможливе. Від шлюбу мають повнолітнього сина. Переконана, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Просить позов задовольнити. [PERSON] подав зустрічний позовом у якому просить шлюб між сторонами, зареєстрований 11 вересня 1993 року Марининською сільською радою Барезнівського району Рівненської області, визнати недійсним з моменту його укладення. В обґрунтування покликається на те, що шлюб укладений проти волі дружини і без наміру створити сім'ю, остання не дала згоди на його укладення, такий шлюб містив тимчасовий характер, адже потрібно було влаштувати спільного сина у дошкільний заклад, а тому у відповідності до ст.40 СК України просить шлюб визнати недійсним. У судовому засіданні позивач підтримала первісний позов повність та просить такий задовольнити. Дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. У зустрічному позові просить відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. У судовому засіданні відповідач заперечив проти первісного позову та просить у такому відмовити. Дав пояснення аналогічні змісту письмових від 16.10.2014, у яких обґрунтовує свої доводи наступним. [PERSON] не мала наміру створювати сім'ї, з її сторони такий крок був вимушений та носив тимчасовий характер (з метою оформити сина в дошкільний заклад). При цьому, просить задовольнити зустрічні позовні вимоги повність, з тих же підстав, що були обставинами для заперечення первісного позову. У судове засідання представник третьої особи за зустрічним позовом не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, а тому суд вважає за можливе провести засідання у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 11 вересня 1993 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Марининською сільською радою Березнівського району Рівненської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 11.09.1993 зроблено запис за №8, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 11.09.1993 серії [NUMBER], однак міцної сім'ї не створили. Сторони не підтримують шлюбних відносин, у зв'язку із чим такі фактично припинились. Протягом строку, який був наданий судом для сторін з метою примирення, відповідачем жодних дій щодо примирення не вчинено, а відтак доводи останнього про заперечення позовних вимог є голослівними, які суд оцінює критично. Разом із тим, відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Відтак, за аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що позов про розірвання шлюбу підставний та обґрунтований, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін та негативно впливають на розвиток їх дітей; шлюб між сторонами має формальний характер, родина фактично розпалася і її відновлення неможливо; при обставинах, зазначених позивачкою, в останньої відсутні які-небудь почуття до відповідача, остання наполягає на розірванні шлюбу, на примирення позивачка категорично не згодна, оскільки із відповідачем нічого не об'єднує, а відтак такий необхідно розірвати, а позов задовольнити у повному обсязі. Щодо зустрічного позову про визнання шлюбу недійсним, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст..ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Відповідно до ст. 40 ч.1 СК України шлюб зареєстрований без вільної згоди жінки, визнається недійсним за рішенням суду. Позивач за зустрічним позовом покликається на доводи визнання шлюбу недійсним, зокрема, що такий укладений без вільної згоди жінки і без наміру створити сім'ю, однак такі будь-якими фактичними даними у відповідності до ст.ст.57-60 ЦПК України на підставі яких можна встановити наявність чи відсутність таких обставин не надає. Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що зустрічний позов не обґрунтований належними та допустимими доказами; при цьому, задоволення первісного позову виключає задоволення зустрічного, а тому суд приходить висновку, що у зустрічному позові про визнання шлюбу недійсним слід відмовити повністю. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанціями №190 від 24.09.2014, наявною у матеріалах справи, позивачем за первісним позовом при подачі позову до суду сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору, що підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом. У зв'язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову повністю, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі 51 Конституції України, ст.ст.24, 40, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved