Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

позивач за первісним позовом звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 13 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №11359723000, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 100 000 дол США, плата за користування кредитними коштами 15% річних на строк з 13 червня 2008 року по 12 червня 2015 року , цільове призначення кредиту - споживчі потреби. Відповідно п.п.1.2.2., 1.3.2.,1.3.3.,1.3.4 Договору позичальник зобов'язаний сплачувати кредит та проценти раз в місяць з 1 по 10 число кожного місяця шляхом перерахування коштів на рахунок банку. Позичальник взятих на себе зобов'язань не виконав, станом на 07.04.2014 року сума боргу становить 1 836798,22 грн, з них 1 081635,54 грн тіло кредиту, 755 162,68 грн відсотки за користування кредитом. Відповідно договору поруки №211086 від 13.06.2008 року [PERSON] поручився перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором від 13.06.2008 року, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність. Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року АТ «Дельтабанк» отримав право вимоги від боржника повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Оскільки Позичальник обов'язків по договору не виконав, просив позов задовольнити, стягнути з відповідачів солідарно 1836798, 22 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] позов не визнав, зустрічний позов підтримав, пояснив, що 13 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №11359723000, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 100 000 дол США, тобто цивільні правовідносини виникли між його довірителем та «Укрсиббанк». Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів зміни кредитора, [PERSON] не був належним чином повідомлений про зміну сторони у зобов'язанні. Боржник не погашав кредит ні первісному кредитору, ні позивачу. Згідно висновку експерта [PERSON] не підписував додаткову угоду №2 від 28.01.2009 року та Додаток №1 від 13.06.2008 року, просив визнати їх недійсними. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, від його представника надійшло заперечення на позов, згідно якого просив у первісному позові до відповідача [PERSON] відмовити, оскільки 30.01.2009 року між Кредитором та позичальником укладено додаткова угода №3 до Договору про надання споживчого кредиту від 13.06.2008 року, згідно п.1 якої змінено термін повернення кредиту з 12.06.2015 року на 25.02.2025 року , згоди на укладення додаткової угоди поручитель не надав. Таким чином було збільшено відповідальність поручителя [PERSON], що є підставою для відмови у позові до поручителя. Вислухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що первісний позов в частині вимог до [PERSON] підлягає задоволенню повністю, в частині задоволення вимог до [PERSON] необхідно відмовити, зустрічний позов підлягає задоволенню. Відповідно ст 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк. Ст.599 ЦК України зазначає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором було встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, крім випадків, встановлених ст 61 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 13 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №11359723000, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 100 000 дол США, плата за користування кредитними коштами 15% річних на строк з 13 червня 2008 року по 12 червня 2015 року , цільове призначення кредиту - споживчі потреби. Відповідно п.п.1.2.2., 1.3.2.,1.3.3.,1.3.4 Договору позичальник зобов'язаний сплачувати кредит та проценти раз в місяць з 1 по 10 число кожного місяця шляхом перерахування коштів на рахунок банку. Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року АТ «Дельтабанк» отримав право вимоги від боржника повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно квитанції №67, відповідач [PERSON] здійснив проплату кредиту в сумі 1990,69 грн 10.06.2010 року. Станом на 07.04.2014 року сума боргу становить 1 836798,22 грн, з них 1 081635,54 грн тіло кредиту, 755 162,68 грн відсотки за користування кредитом. Суд критично оцінює твердження представника відповідача [PERSON] про те, що відповідач не виконав свого зобов'язання перед новим кредитором, так як не був належним чином повідомлений про заміну кредитора згідно ст. 516 ЦК України, оскільки відповідач не надав суду доказів, що він виконав свої обов'язки по кредитному договору первісному кредитору ( ПАТ «Укрсиббанк»), станом на 21.12.2012 року відповідачу [PERSON] було відомо про наявність позову (що підтверджується журналом судового засідання Хмельницького міжрайонного суду, в якому був присутній його представник [PERSON].), і, відповідно ст 518 ЦК України мав право висунути проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора, однак таких заперечень відповідач суду не надав. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору в сумі 1 836798,22 грн. Відповідно ч.1 ст 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно договору поруки №211086 від 13.06.2008 року [PERSON] поручився перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором від 13.06.2008 року, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність. Відповідно п.2.1. Договору поруки, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. 30.01.2009 року між Кредитором та позичальником укладена додаткова угода №3 до Договору про надання споживчого кредиту від 13.06.2008 року, згідно п.1 якої змінено термін повернення кредиту з 12.06.2015 року на 25.02.2025 року. Суду не надано доказів згоди поручителя на укладення додаткової угоди. За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, тощо. Оскільки укладенням додаткової угоди №3 від 30.01.2009 року збільшено відповідальність поручителя [PERSON] без його згоди, суд прийшов до висновку, що в частині вимог про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором необхідно відмовити. ч.2 ст 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв'язку із хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа (ч.4 ст 207 ЦК України). Відповідно висновку експерта від 29.01.2014 року, підписи від імені [PERSON], що містяться у Додатковій угоді №2 від 28.01.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №11359723000 від 13.06.2008 року та у Графіку погашення кредиту, що є Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11359723000 від 13.06.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Оскільки позивач не надав суду доказів, які б вказували на те, що на час укладення Додаткової угоди №2 від 28.01.2009 року та графіку погашення кредиту від 13.06.2008 року [PERSON] у зв'язку із хворобою чи фізичною вадою не міг підписати договір власноручно і за його дорученням текст договору підписала інша особа, суд прийшов до висновку про недодержання відповідачем письмової форми договору, тому договір додаткову угоду №2 та Додаток №1 необхідно визнати недійсними. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved