Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Прометекс» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 82/493-06 від 14 березня 2006 року в розмірі 52 562,45 доларів США, що еквівалентно 680 736 грн. 29 коп. 02 квітня 2015 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в іноземній валюті з переведенням в гривню за курсом встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] отримав в ПАТ «УкрСиббанк» кредитні кошти в сумі 39 600 доларів США та зобовязався повернути їх у строк та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. [PERSON] свої зобовязання виконав, однак відповідач своїй зобовязання не виконує внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 52 562,45 доларів США. 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТзОВ «Кей Колект» відповідно до договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобовязаннями відповідача по кредитному договору. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] та ТОВ «Прометекс» уклали договори поруки, а тому повинні нести солідарну з боржником відповідальність за невиконання умов кредитного договору. Ухвалою суду від 04 листопада 2015 року провадження у справі в частині вимог до ТОВ «Прометекс» закрито. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що згідно договору факторингу позивача передано заборгованість відповідачів в розмірі 52 562,45 доларів США. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності. Також вважає, що є сумнівною сума кредиту, оскільки видача кредитних коштів здійснюється тільки за письмовою заявою позичальника, а в матеріалах справи міститься тільки три ордери на суму 17 502 долари США, а не 39 600 доларів США. Обґрунтування пропуску строку позовної давності та свої заперечення більш детально представник відповідача виклав у письмовій заяві про застосування строку позовної давності та письмових поясненнях. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не зявлялась, про час та місце судових засідань повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого ТОВ «Кей Колект» позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 14 березня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (назву якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 82/493-06 (а.с.7-11). Як вбачається із п. 1.1 договору, Банк зобовязався надати позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 39 600 доларів США, а позичальник зобовязався отримати такий кредит, повернути його Банку на умовах та у строк визначений договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. Пунктом 1.2 встановлено термін кредитування 13 березня 2017 року, а п. 1.3.1 встановлено плату за користування кредитом у розмірі 11,8% річних. Відповідно до п. 1.5 договору кредит надається за письмовою вимогою позичальника шляхом зарахування коштів на поточних рахунках для подальшого використання за цільовим призначенням. Однак, на підтвердження виконання вказаного пункту договору позивач не надав суду письмові вимоги позичальника про отримання кредиту, а надано тільки три копії меморіальних ордерів на загальну суму 17 502 долари США (а.с.21). Отже, позивачем не підтверджено факту отримання відповідачем [PERSON] суми кредиту 36 900 доларів США. Пунктом 1.2.2 визначено, що повернення кредиту повинно було відбуватись в строки визначені графіком (а.с.10 зв.-11). Графіком визначено чітку суму та дату погашення кредиту щомісяця. Отже, кредитним договором та графіком визначено як остаточну дату погашення кредиту так і дати щомісячного погашення кредиту. Відповідно до п. 11.1 договору, сторони погодили, що у випадку невиконання пунктів договору щодо вчасного погашення кредиту, Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, вимагати дострокового повернення кредиту. Термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит обовязковим до повернення з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку (а.с.10). Новий строк повернення кредиту не може перевищувати 14 календарних днів. В матеріалах справи містяться вимоги банку до позичальника та поручителя, датовані 11.11.2009 роком, про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку з неналежним виконанням договору (а.с.117, 118). Отже, банк змінив строк виконання основного зобовязання надіславши вимогу позичальнику та поручителю. Відповідачі вимогу банку протягом 14 календарних днів не виконали та кредит у повному обсязі не погасили, отже з 01 грудня 2009 року для банку почався відлік строку позовної давності для звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя, та за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки в забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором було укладено договори поруки та договір іпотеки (п. 2.1 договору). Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.74 зв.-76), позичальник перестав сплачувати кошти по кредиту ще 22 липня 2009 року, 30 червня 2010 року позичальником було сплачено 250 доларів США, 26 листопада 2010 року 275,34 долари США, однак, не зважаючи на те, що позичальник не сплачував щомісячні платежі вчасно, банк не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, хоча в нього виникло право вимоги та про порушення своїх прав він дізнався ще в липні 2009 року. Отже, суд прийшов до висновку, що клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності слід задовольнити, оскільки банк самостійно змінив строк виконання зобовязання надіславши позичальнику та поручителям вимогу про дострокове повернення кредиту 11 листопада 2009 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлений трирічний строк позовної давності, який застосовується до всіх правовідносин, за винятком тих, для яких законом встановлені інші, більш короткі або більш тривалі строки. До вимог, що виникли з кредитних правовідносин застосовується триічний строк позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. ПАТ «УкрСиббанк» за захистом своїх прав до суду не звертався та 12 грудня 2011 року уклав з позивачем договір факторингу № 1, за яким передав ТзОВ «Кей Колект» право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 82/493-06 (а.с.77-87). У виписці з додатку № 1 до договору факторингу № 1 визначено розмір заборгованості яка передається (а.с.86). Також представником позивача надано суду копії повідомлень про відступлення прав вимоги, які ПАТ «УкрСиббанк» надіслав відповідачам (а.с.88-90). У вказаних повідомленнях вказано заборгованість в розмірі 43 199,32 доларів США. Отже, позивач отримав право вимоги до відповідачів та позивачу було відомо про те, що позичальник не виконує свої зобовязання за кредитним договором та за ним обліковується заборгованість. Але з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся аж 31 грудня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Крім того, укладаючи договір факторингу позивач повинен був знати, що Банк самостійно змінив строк виконання зобовязання шляхом надсилання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту ще 11 листопада 2009 року. Укладаючи договір факторингу з позивачем, банком вже було пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом з позичальника та поручителя. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 262 ЦК України, заміна сторони у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Укладаючи договір факторингу позивач отримав всі документи, які були в розпорядженні банку щодо кредитного договору, а тому позивачу було відомо, на час укладення договору факторингу, про зміну строку виконання зобовязань за кредитним договором та про пропуск строку позовної давності. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Щодо стягнення заборгованості з поручителя, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору № 82/493-06 від 14.03.2006 року, між банком та відповідачем [PERSON] 14.03.2006 року укладено договір поруки (а.с.18), відповідно до якого в п. 1.1 та п. 1.3 поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Частиною 1 ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вже встановлено судом раніше, банк змінив строк виконання основного зобовязання предявившии вимогу 11 листопада 2009 року про дострокове повернення кредиту, однак, з позовом про стягнення заборгованості у строки визначені законом, до суду не звернувся, тому порука [PERSON] за договором поруки № 1/82-П від 14 березня 2006 року є припиненою. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 21 січня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-190цс14, предметом якої був спір про визнання поруки припиненою. Суд зробив правовий висновок, про те, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Гарантією реалізації в цивільному судочинстві принципу змагальності є широке коло процесуальних прав, якими наділені особи, які беруть участь у справі: знайомитися з матеріалами справи, подавати суду докази та брати участь в їх дослідженні, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду тощо. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 256, 257, 261, 266, 267, 526, 527, 530, 548, 553, 554, 559, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed