Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач в червні 2014 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що з 1979 року по 2003 рік він працював на шахті «Зарічна» ДП «Львіввугілля» з повним робочим днем під землею в умовах дії шкідливих факторів. У зв'язку з тривалою роботою в особливо тяжких та шкідливих умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Висновком МСЕК від 31.03.2004 року йому було встановлено ІІІ групу інвалідності та 50 % втрати працездатності. вважає, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому завдано моральної шкоди яку він оцінює в сумі 25 000 грн. та просить стягнути її з відповідача на його користь. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач суду пояснив, що робота проводилася в умовах: важка фізична праця, пил, протяги, вологість. Це призвело до того, що висновком Обласної МСЕК йому було встановлено ІІІ групу інвалідності і 50 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням: радикуліт, бронхіт. На даний час він не працює у зв'язку зі станом здоров'я, не може виконувати тяжку фізичну роботу, підніматися по сходах в будинку, у нього терпнуть пальці, постійно лікується. Представник відповідача проти позову заперечила, вказала, що на момент встановлення позивачу втрати працездатності діяли п. 3 ст. 34, ст. 21, ч. 3 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» які передбачали виплату моральної шкоди за наявності висновку медичних органів про факт заподіяння моральної шкоди потерпілому. Крім того довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Позивачем не долучено жодного медичного висновку про наявність факту спричинення йому матеріальної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві. Просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши докази суд встанови слідуюче. З трудової книжки на ім'я [PERSON] від 29.08.1978 року, акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 21.01.2004 року вбачається що стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 23 роки 10 місяців. Згідно довідки МОЗ Обласної МСЕК № 3 серії ЛВА-2 № 007849 від 16.04.2003 року [PERSON] було вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 50 % втрати працездатності по професійному захворюванню від 04.02.2003 року. Відповідно до довідки МОЗ Обласної МСЕК № 3 серії ЛВА-2 № 008445 від 31.03.2004 року [PERSON] було встановлено ІІІ групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності. З довідки № 020219 від 27.02.2007 року виданої Міжрайонною спеціалізованою профілактичною МСЕК [PERSON] було встановлено ІІІ групу інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності з яких: 30 % попереково-крижова радикулопатія, 25 % хронічний бронхіт. У зв'язку з наявністю вищевказаного професійного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історії хвороби. Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного закону, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві ц професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом соціальні послуги та виплати. На час спірних правовідносин діяли як ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» так і ст. 9 ЗУ «Про охорону праці», згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної працівником внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до законодавства України. Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди при наявності факту її заподіяння потерпілому. Надаючи соціальні послуги застрахованим та здійснюючи страхові виплати грошових сум, Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності. Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання. Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Втративши частково працездатність на виробництві, позивач не взмозі в повній мірі виконувати ту чи іншу роботу, постійно повинен проходити курс лікування у зв'язку з професійною хворобою, обмежений в життєдіяльності, а тому суд вважає, що йому завдана моральна шкода. Таким чином, суд покладає обов'язок відшкодувати моральну шкоду позивачу на відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, яка спричинена внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, необхідно врахувати характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved