Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину від 17.11.2012 р. № 2-2558, видане державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.Ю. в частині визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки за адресою [ADDRESS] , площею 0,15 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0060, для будівництва та обслуговування житлового будиинку, господарських будівель і споруд та площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0061, для ведення особистого селянського господарства, а також визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки. Мотивує заявлені вимоги тим, що 22.01.2000 р. за договором купівлі-продажу придбав житловий будинок [ADDRESS] та вбиральну з огорожею, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,26 га, що належала продавцю [PERSON] і за усною домовленістю, з якою він постійно користується землею, право власності на яку через брак коштів не оформив. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд зобов'язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права власності та права користування належною йому земельною ділянкою площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0061, для ведення особистого селянського господарства, розташованою по [ADDRESS] , шляхом перенесення самовільно встановленої металевої сітчастої огорожі на реально визначену межу даної земельної ділянки, а саме: від межового знака [ADDRESS] , закріпленого у південно-західній частині межі земельної ділянки на 32, 38 метра на північ до межового знака [ADDRESS] , закріпленого у північно-західній частині межі земельної ділянки та від межового знака [ADDRESS] , закріпленого у південно-східній частині межі земельної ділянки на 23,08 метра на північ до межового знака [ADDRESS] , закріпленого у північно-східній частині межі земельної ділянки у відповідності до виконаних землевпорядних робіт по встановленню меж даної земельної ділянки на підставі Акту приймання - передачі межових знаків на зберігання від 06.11.2017 р.; зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні права власності та права користування належною йому земельною ділянкою шляхом знесення усіх самовільно збудованих будівель та споруд, що розташовані на ній. Вказуючи на те, що він в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] є власником земельних ділянок, розташованих за адресою [ADDRESS] , площею 0,15 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0060, для будівництва та обслуговування житлового будиинку, господарських будівель і споруд та площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0061, для ведення особистого селянського господарства. Реєстрація права власності за позивачем на вказані земельні ділянки проведена відповідно 09.09.2015 р. та 29.08.2017 р., після чого відповідачі почали чинити перешкоди у користуванні та самовільно побудували гараж-сарай, що частково розмістили на належній позивачу земельній ділянці площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0061. Позивач в судове засідання не з'явився, судом повідомлявся належно. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав. Вимоги зустрічного позову не визнав, вважаючи його необгрунтованим та безпідставним, оскільки відповідач [PERSON] не набув право власності на земельну ділянку, так як його матір продала будинок із землею більше 20 років тому. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом повідомлявся належно. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, посилаючись на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу вже був державний акт на землю. Зазначена спірна земельна ділянка площею 0,26 га складалась з двох земельних ділянок, про що зазначено в Договорі купівлі-продажу і призначення у них різне. На той час земельна ділянка переходила у власність разом з будинком. Земельна ділянка площею 0,11 га - для ведення особистого селянського господарства і не була предметом договору, отже залишається у власності спадкоємця. Відповідач [PERSON] визнає факт переходу земельної ділянки для обслуговування будинку і господарських споруд (кадастровий номер 3221455500:01:022:0060). Щодо земельної ділянки площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0061, заперечив, оскільки вона не була предметом договору-купівлі продажу. Земельна ділянка для ОСГ надавалась [PERSON] . Усна домовленість не породжує будь-яких юридичних наслідків. Відповідач оформив все на себе, оскільки позивач за такий час не спромігся оформити земельну ділянку. Зустрічний позов підтримав та просив задовольнити його в частині визнання права власностіна земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0060, для будівництва та обслуговування житлового будиинку, господарських будівель і споруд. Зазначив, що відповідач був позбавлений доступу до земельної ділянки ОСГ через металеву огорожу. Представники третіх осіб подали до суду заяви про розгляд справи у їх відстуності. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.01.2000 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 301 (а.с. 18). Згідно п. 1 договору, [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці. На вказаній земельній ділянці розміщені один дерев'яний жилий будинок житловою площею 36,3 кв.м, зазначений в плані літерою А та слідуючі господарські побутові будівлі та споруди: вбиральні та загорожа. Право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] 24.01.2000 р., реєстрова книга № 13-150, реєстр № 1830. Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ-7226, виданого 24.09.1997 р. на підставі рішення Гребінківської селищної ради від 19.12.1996 р. № 127, на праві приватної власності [PERSON] , яка мешкала по [ADDRESS] , належала земельна ділянка площею 0,260 га, розташована по [ADDRESS] , для будівництва, обслуговуання житлового будинку - 0,150 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,110 га (а.с. 30). 17.11.2012 р. державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.Ю. посвідчено, що [PERSON] є спадкоємцем до майна [PERSON] , що засвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі за № 2-2558, спадкова справа № 129/2012. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,260 га, розташованої по [ADDRESS] , для будівництва, обслуговуання житлового будинку - 0,150 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,110 га (а.с. 95) . 16.12.2015 р. рішенням Гребінківської селищної ради № 42-ІІ-VІІ перейменовано [ADDRESS] (а.с. 101). У відповідності до Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, номер довідки 148306299, сформованої 06.12.2018, 29.08.2017 р. [PERSON] зареєстрував право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221455500:01:022:0060, площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будиинку, господарських будівель і споруд, за адресою [ADDRESS] (а.с. 106). 29.08.2017 р., згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, номер довідки 148310214, сформованої 06.12.2018 р., [PERSON] зареєстрував право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0061, для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] (а.с. 111). Згідно вимог ст.ст. 3, 6, 22, 23, 30, 67 Земельного кодексу (в редакції станом на 22.01.2000 р. - укладення Договору), власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При переход і права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути в селищах міського типу не більше - 0,15 гектара. У відповідності до положень Земельного кодексу України (в редакції станом на 21.08.2014 р. - дата подання позову до суду), земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва (ст. 40) можуть передаватися безоплатно за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ст. 78). Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них Громадяни України (ст. 81) набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Підставами набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, згідно ст. ст.116, 118 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Статтею 120 ЗК передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Відповідно до ст. 121 ЗК, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим). Оскільки під час укладення 22.01.2000 р. договору купівлі-продажу, сторони не обумовили розмір земельної ділянки, яка переходить у власність позивача, суд, виходячи з розміру земельної ділянки, призначеного для розміщення і обслуговування будинку, нормативно визначеного у місцевості, де знаходиться житловий будинок та становить 0,15 га, а також для визначення тієї частини земельної, яка необхідна для обслуговування будинку позивача, приходить до висновку про скасування свідоцтва про право на спадщину від 17.11.2012 р. № 2-2558, виданого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.Ю. в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , площею 0,15 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0060, для будівництва та обслуговування житлового будиинку, господарських будівель і споруд. Згідно правової позиції, закріпленої Постановою ВС від 16.06.2020 р. у справі № 689/26/17, укладаючи договір, спрямований на відчуження будинку, сторони не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку. Щодо скасування свідоцтва про право на спадщину від 17.11.2012 р. № 2-2558, виданого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.Ю. площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0061, для ведення особистого селянського господарства, то під час розгляду справи позивач не надавав доказів, з яких суд міг би достовірно встановити використання ним відповідної земельної ділянки або яка саме її частина використовується та для якої мети, а тому первісний позов в цій частині до задоволення не підлягає. Основний закон України визначає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічна за містом норма також закріплена у ч. 1 ст. 120 ЗК України. Вищенаведені приписи встановлюють принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, відповідно до якого особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 р. у справі №713/1817/16-ц). Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (пункт 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 р. у справі №910/18560/16). Однак, застосовувати ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 1 ст. 120 ЗК України слід у їх взаємозв`язку з іншими правовими нормами. Частиною першою статті 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (частини третя, четверта, дев`ята статті 79-1 ЗК України). Судом встановлено, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на яку позивач просить визнати за ним право власності, сформована згідно з положеннями частин першої, третьої, четвертої та дев`ятої статті 79-1 ЗК України. Межі цієї земельної ділянки визначені, інформація щодо неї до Державного земельного кадастру відповідно до статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», присвоєно їй кадастровий номер. У зв`язку із чим суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] , площею 0,15 га, кадастровий номер 3221455500:01:022:0060, для будівництва та обслуговування житлового будиинку, господарських будівель і споруд. Аналогічна правова позиція закріплена Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. у справі № 352/1369/19. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч .1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України на позивача покладається обов`язок з доведення тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 та п.г) ч.3 ст.152 ЗК України (в чинній редакції) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Матеріали справи не містять доказів факту порушення відповідачами за зустрічним позовом права власності позивача,що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обгрунтованого висновку, ухваленого на підставі повно, всебічно та безпосередньо оцінених у справі доказів, про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial