Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивачем подано до суду відповідний позов. Позивач просить стягнути з [PERSON]суму завданої майнової шкоди в розмірі 12072,50 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1218 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1312578-02-05-02 від 11.03.2014 року за умовами якого було прийнято під страховий захист транспортний засіб Страхувальника, а саме: автомобіль Volkswagen Tiguan, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 23.11.2014 року приблизно о 17 годині 10 хвилин сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав ушкодження. Винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є водій [PERSON], відповідач у справі, яка керувала автомобілем Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER]. На момент ДТП застрахованим автомобілем керував водій [PERSON]. Позивачем згідно до умов договору страхування було сплачено на рахунок СТО суму страхового відшкодування відповідно до платіжного доручення № 13785 від 03.12.2014 року. Оскільки відповідач не повідомила чи застрахована її цивільно-правова відповідальність, відповідно до витягу ЄЦБД МТСБУ її цивільно-правова відповідальність застрахована ПрАТ «СК «Україна», та відсутні докази, які б підтвердили факт повідомлення ПрАТ «СК «Україна» щодо настання ДТП, позивач змушений звернутися до суду з позовом до відповідача [PERSON]. Представник позивача в судове засіданні не з'явився, поштою направлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Також додатково подано пояснення по суті позовник вимог, за змістом яких позивач посилається на те, що до ПрАТ «СК ВУСО» перейшло право вимоги потерпілої особи в силу ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування». Відбулась заміна кредитора, потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи відповідальної за спричинення шкоди, а отже страховик виступає замість потерпілого та має право на захист свого інтересу, в спосіб що не суперечить загальним засадам законодавства. Тобто, страховик має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права. Посилались на відповідну правову позицію ВСУ, що відображена в постанові №6-2587цс15 від 23.12.2015 року та Рішення КСУ від 09.07.2015 року у справі №1-2/2002, відповідно до яких кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту. Право потерпілого на відшкодування шкоди, завданої її заподіювачем є абсолютним та суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, така правова позиція визначена в Постанові ВСУ від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15. Просили вимоги позову задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, подала письмові заперечення проти позову, в обґрунтування заперечень посилалась на те, що між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Україна» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER], строком дії до 02.12.2014 року. В період дії зазначеного договору сталася дорожньо-транспортна пригода. [PERSON] 26.11.2014 року у відповідності до п.33.1.4. ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було подано письмове повідомлення про ДТП. Відшкодування шкоди покладається у випадку неповідомлення про ДТП таким заподіювачем шкоди на завдавача шкоди, така позиція викладена у Постанові ПВССУ №3 від 01.03.2013 року. В даному випадку відповідно до вимог діючого законодавства цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована та вона свої обов'язки, як страхувальника виконала. Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право на регресний позов до страхувальника у відповідних випадках. Посилання позивача щодо застосування до спірних правовідносин норм ЦК України щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки (ст.ст.993, 1166, 1187 ЦК України) є безпідставним, оскільки зазначеними нормами встановлено загальне право на відшкодування шкоди, але ними не встановлено підстав для настання цивільно-правової відповідальності особи, за вини якої сталося ДТП, крім того, зазначені норми мають застосовуватись і комплексі з іншими нормами чинного цивільного законодавства. В тому числі Конституцією України, Цивільним кодексом, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятим відповідно до ним. Якщо норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Також в судовому засіданні представник зазначала, що правовідносини між сторонами виникли відповідно до норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідальність повинна нести страхова компанія, оскільки відповідач належним чином повідомила про страховий випадок, просила не приймати до уваги відповідну судову практику, на яку посилається позивач, оскільки зазначені правовідносини чітко врегульовані Законом. Представник 3-ї особи ПрАТ «СК «Україна», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись, судові повістки були повернуті поштовим відділенням. Суд, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного Кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Зазначена норма реалізовано й положеннями спеціального закону, що регулює спірні правовідносини: згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 11.03.2014 року між ПАТ СК «ВУСО» та [PERSON] булоукладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1312578-02-05-02 від 11.03.2014 року, відповідно до умов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Volkswagen Tiguan, державний номер [NUMBER]./а.с.17-21/ 23.11.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Volkswagen Tiguan, державний номер [NUMBER], та Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER], внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження./а.с.29/ Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.12.2014 року [PERSON], водія автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER], визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення в сумі 340,00 грн./а.с.29/. Згідно Рахунку-фактури та акту № АД-1459 здачі-прийняття робіт від 30.12.2014 року, виданих ТОВ «Автомобільний дім «Соллі - Плюс», вартість матеріального збитку становить 13072,50 грн., що також підтверджується звітом ПАТ СК «ВУСО»№ 5033-20 від 02.12.2014 року./а.с.35-39/ Відповідно до Страхового акту № 4716, затвердженого 03.12.2014 року, платіжним дорученням № 13785 від 03.12.2014 року ПрАТ «СК «ВУСО» перерахували страхове відшкодування в сумі 13072,50 грн. на рахунок ТОВ «Автомобільний дім «Соллі - Плюс»./а.с.40-41/. Як вбачається із змісту копії страхового полісу [NUMBER] від 03.12.2013 року укладеного між ПрАТ «СК «Україна» та [PERSON] цивільно-правова відповідальність відповідальність була застрахована, забезпечений транспортний засіб є автомобіль Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER]. Термін дії страхового полісу до 02.12.2014 року включно, страхова сума за шкоду заподіяну життю і здоров'ю 100.000 гривень, заподіяну майну 50.000 гривень, розмір франшизи 1000 гривень. Відповідачем [PERSON] було сплачено на рахунок позивача суму безумовної франшизи за полісом [NUMBER] у розмірі 1000,00 грн., що визнається позивачем у позові та не потребує доказування./а.с.2/. Таким чином, відшкодувавши власнику майна суму збитків шляхом сплати страхового платежу, встановивши доведеність наявності вини у діях відповідача, з моменту виплати страхового відшкодування у ПАТ «СТ «ВУСО» виникло право вимоги до [PERSON], щодо відшкодування спричиненого збитку в сумі 12072,50 грн.( 13072,50-1000,00). Суд вважає, що у відповідності до положень ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до позивача перейшло право вимоги до відповідачів в порядку суброгації, оскільки відбулася зміна кредитора у існуючих зобов'язаннях. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за якою при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При цьому право ПАТ «СТ «ВУСО» на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, та наявність даних того, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, не свідчить про підстави для відмови в задоволення позову. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджується із Правовою позицією ВСУ викладеній в постанові у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року. Відповідно до вимог ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв'язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 1218,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved