Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з цивільним позовом до відповідача про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між ним та відповідачем 16 червня 2016 року. Мотивує позовні вимоги тим, що 07 червня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець надав позичальнику безпроцентну позику, а позичальник зобов`язався в строк, визначений договором, повернути позикодавцю позику. Строк повернення позики встановлено до 01 червня 2017 року. На виконання п.п. 8.1.2 п. 8.1 договору позики 16 червня 2016 року між відповідачем та ТзДВ «Львівбудкомплектація» укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю будівлі загальною площею 3095 кв.м., які розташовані за адресою [ADDRESS] , та земельну ділянку для обслуговування складських та виробничих приміщень площею 1,7319 га, яка знаходиться за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Сороки [ADDRESS] , кадастровий № 4623686900:000:0031. Пунктом 2.2 договору позики стверджується, що загальна сума позики становить 12500000 грн., що на день укладення договору по курсу Національного Банку України еквівалентно 500000 доларів США. Пунктом 5.4 договору позики встановлено, що у разі невиконання позикодавцем зобов`язань по наданню коштів позики у встановлені терміни та у встановленому розмірі, він втрачає право на штрафну санкцію, передбачену п. 5.3 договору, тобто на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на частку у розмірі 50 % статутного капіталу ТзДВ «Львівбудкомплектація» та повністю втрачає право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначає, що відповідач не виконав п. 2.2 договору позики та п. 1 іпотечного договору, а саме не надав позичальнику в позику грошові кошти у розмірі 500000 доларів США. Відтак, відповідач втратила право на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Окрім цього, викладене в п.п. 14-15, пп. «г», «д» п. 16, п. 21 іпотечного договору застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не містить істотних умов, встановлених Законом України «Про іпотеку», в силу чого укладений між сторонами договір іпотеки підлягає визнанню недійсним. З огляду на вказане, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою від 11 вересня 2018 року відкрито провадження у справі. 11 жовтня 2018 року від представника відповідача [PERSON] . [PERSON] . до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача з позовними вимогами не погодилася, вважає такі необґрунтованими та просить у задоволенні позову відмовити. Мотивує відзив тим, що за п. 2.2 договору позики загальна сума такої становить 12500000 грн, що на день укладення договору за курсом Національного Банку України еквівалентно 500000 доларів США. Пунктом 2.3 договору передбачено, що вказані кошти надаються узгодженими сторонами частинами, на першу вимогу позичальника. Пунктом 2.4 договору встановлено тримісячний строк, протягом якого позичальник має право отримати позику. За п. 1 іпотечного договору позичальник зобов`язався не пізніше 01 червня 2017 року виконати основне зобов`язання, в томи числі повернути іпотекодержателю заборгованість. Окрім цього 17 червня 2016 року укладено додаткову угоду, якою доповнено договір позики від 07 червня 2016 року пунктом 5.8, відповідно до якого позикодавець має право зменшити загальний розмір позики, визначений п. 2.2 договору, але вона не може бути меншою ніж 2500000 грн., що на день укладення додаткової угоди відповідно до курсу Національного Банку України еквівалентно 100000 доларів США. Відтак, позикодавець була зобов`язана надати позичальнику в позику грошові кошти у розмірі не менше 100000 доларів США. Однак, як стверджується розписками, власноручно написаними та підписаними позичальником, позикодавець надала позичальнику позику у загальному розмірі 215900 доларів США, що по курсу Національного Банку України еквівалентно 5708396 грн. Зазначає, що підстави для визнання іпотечного договору недійсним відсутні, оскільки зміст такого не суперечить нормам законодавства України, інтересам держави і суспільства, волевиявлення сторін було вільним та відповідало їхній волі. З огляду на вказане, просить суд у задоволенні позову відмовити. Додатково вказав, що попередній (орієнтований) розмір судових витрат становить 20000 грн, з яких 17000 грн. витрат на правову допомогу, 3000 грн. витрати на поштову кореспонденцію та інші витрати, пов`язані з наданням правової допомоги. 13 грудня 2019 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зміну підстав позову, у якій він зазначив, що текст у документі під назвою «Договір позики», що підписаний [PERSON] та [PERSON] 07 червня 2016 року не є договором позики у розумінні ст. 1046 ЦК України, оскільки договір позики вважається укладеним з моменту передачі у власність іншої особи грошових коштів або іншого майна, позикою є конкретна сума грошових коштів, а не частина грошових коштів, яка планується передати. Вважає, що текст у документі під назвою «Договір позики» є меморандумом про співпрацю або протоколом про наміри на укладення договору позики. Відтак, договір позики між [PERSON] та [PERSON] є неукладеним. Зазначає, що текст під назвою «Додаткова угода № 1 до договору позики від 07 червня 2016 року» не відповідає вимогам ст.ст. 651, 653, 654 ЦК України, оскільки договір позики є неукладеним, а зміна має відбуватися до договору. Відтак, іпотечний договір підлягає визнанню недійсним у зв`язку з відсутністю зобов`язання між його сторонами, яке забезпечується іпотечним договором. Додатково зазначає, що іпотечний договір був укладений під впливом обману, а розписки, написані [PERSON] є окремими договорами позики і жодного відношення не мають до тексту у документі під назвою «Договір позики», що підписаний [PERSON] та [PERSON] 27 лютого 2019 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано до суду відзив на заяву про зміну підстав позову, у якому сторона відповідача з обґрунтуванням заяви про зміну підстав позову не погодилися з огляду на те, що договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] , є дійсним, відповідає вимогам, встановленим до змісту договору позики, породжує реальні цивільні правовідносини. На виконання договору позики позичальником власноручно написано і підписано розписки, якими підтверджується факт отримання позики від позикодавця. Відтак, підстави для визнання іпотечного договору недійсним відсутні. Також це стверджується протоколом № 1/05 від 07 червня 2016 року загальних зборів учасників ТзДВ «Львівбудкомплектація», яким позивач надав згоду на внесення змін до договору позики, та протоколом № 2/07 від 25 липня 2018 року загальних зборів учасників ТзДВ «Львівбудкомплектація», про те, що станом на 24 липня 2018 року заборгованість за договором позики не погашена. Додатково зазначає, що іпотечний договір не був укладений під впливом обману, оскільки [PERSON] надавав для ознайомлення всім учасникам загальних зборів ТзДВ «Львівбудкомплектація» договір позики від 07 червня 2016 року. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити. Протокольною ухвалою від 02 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених у такому, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що договором позики від 07 червня 2016 року передбачено виконання зобов`язання з надання позики частинами, а оспорюваним Договором іпотеки від 16 червня 2016 року забезпечено виконання зобов`язання, яке виникне в майбутньому. З вищевказаних підстав просила в задоволення позову відмовити повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення по справі та зазначив, що між сторонами договору позики виникли відносини не позикові, а відносини за якими відповідач надавала юридичні послуги, а сам договір позики, як і розписки, видавалися для підтвердження його боргових зобов`язань за надані юридичні послуги. Пояснив, що станом на 16 червня 2016 року [PERSON] не отримував суму коштів у розмірі 500000 доларів США. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дячук .О.А. в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] надає [PERSON] безпроцентну позику, а він зобов`язується повернути суму позики позикодавцю в повному обсязі у строк, передбачений договором. Пунктом 2.2 договору встановлено, що загальна сума позики становить 12500000 грн., що на день укладення договору згідно з курсом Національного банку України еквівалентно 500000 доларів США. Пунктом 2.3 договору передбачено, що кошти надаються узгодженими сторонами частинами на першу вимогу позичальника. За п. 3.1 договору позика підлягає поверненню позикодавцю у строк до 01 червня 2017 року. Згідно з п. 5.4 договору позики у випадку невиконання позикодавцем зобов`язань по наданню коштів позики у встановлені терміни та розмірі, вказаному в п.п. 2.2, 2.3, 2.4 договору, він втрачає право на штрафну санкцію, вказану в п. 5.3 договору, на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на частку у розмірі 50 % статутного капіталу ТзДВ «Львівбудкомплектація», а також повністю втрачає право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 8.1 договору позики встановлено, що в строк не пізніше як 15 календарних днів з моменту підписання цього договору позичальник зобов`язаний гарантувати виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором шляхом передачі позичальником в заставу належних йому майнових прав на частку у розмірі 50 % у статутному капіталі ТзДВ «Львівбудкомплектація», передачі в іпотеку майновим поручителем ТзДВ «Львівбудкомплектація» нерухомого майна, а саме будівлі загальною площею 3095 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS] , площею 1,7319 га, за кадастровим № [NUMBER] 000: [NUMBER] . Протоколом № 1/05 Загальних зборів учасників ТзДВ «Львівбудкомплектація» від 07 червня 2016 року загальними зборами учасників товариства надано згоду на укладення договору іпотеки з [PERSON] щодо передачі в іпотеку нерухомого майна, яка перебуває у власності товариства, а саме будівлі загальною площею 3095 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS] , та земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , площею 1,7319 га, кадастровий № 4623686900:000:0031, відповідно до якого майновий поручитель ТзДВ «Львівбудкомплектація» поручився за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики від 07 червня 2016 року, укладеним між ним та [PERSON] Надано згоду на внесення змін до договору позики, укладеного 07 червня 2016 року між [PERSON] щодо збільшення/зменшення розміру позики та часу надання/повернення позики, та відповідних, пов`язаних з цим, змін до договору іпотеки, укладеного між товариством та [PERSON] Директору товариства Варламову Ю.І [PERSON] надано повноваження щодо підписання договору іпотеки та інших документів, пов`язаних з оформленням договору іпотеки. Іпотечним договором від 16 червня 2016 року, укладеним між іпотекодержателем [PERSON] та іпотекодавцем ТзДВ «Львівбудкомплектація», яке виступає у цьому договорі майновим поручителем за зобов`язаннями позичальника [PERSON] стверджується, що 07 червня 2016 року між іпотекодержателем та позичальником укладено договір позики, згідно з яким іпотекодержатель надав позичальнику у позику власні грошові кошти у сумі 12500000 грн., що еквівалентно на день укладення договору позики згідно з офіційним курсом Національного Банку України 500000 доларів США. Згідно з п. 1 іпотечного договору 07 червня 2016 року між іпотекодержателем та позичальником було укладено договір позики, відповідно до якого іпотекодержатель надав позичальнику у позику власні грошові кошти в сумі 12 500 000 грн., що еквівалентно на день укладення договору позики згідно з офіційним курсом НБУ 500000 доларів США. Пунктом 2 іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно разом з усіма його невід`ємними приналежностями, поліпшеннями, складовими частинами, що існують на момент укладення цього договору та виникнуть в майбутньому, а саме будівлі загальною площею 3095 кв.м., розташовані за адресою [ADDRESS] , які складаються з виробничо-лабораторного комплексу, А-2, ваг, Б-1, складу допоміжних матеріалів, В-1, складу-навісу, Г-1, а також земельну ділянку для обслуговування складських та виробничих приміщень площею 1,7319 га, яка розташована в с. Сороки-Львівські Пустомитівського району Львівської області, кадастровий № 4623686900:000:0031. 17 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали додаткову угоду № 1 до договору позики від 07 червня 2016 року, за умовами якої п. 2.2 доповнений нормою про те, що за погодженням сторін вищезазначена загальна сума позики (12500000 грн.), може бути зменшена, але не менше як до 2500000 грн., зо на день укладення цієї додаткової угоди за курсом Національного Банку України еквівалентно 100000 доларів США. Доповнено договір позики п.2.2.1, відповідно до якого позикодавець вправі обмежити щомісячну виплату частини загальної позики до 500000 грн. на місяць, що на день укладення цієї додаткової угоди за курсом Національного Банку України еквівалентно 20000 доларів США. Також договір позики доповнений п. 5.8, за умовами якого позикодавець має право зменшити загальний розмір позики, визначений п. 2.2 договору, але вона не може бути меншою ніж 2500000 грн., що на день укладення цієї додаткової угоди за курсом Національного Банку України еквівалентно 100000 доларів США. Розпискою від 14 червня 2016 року стверджується, що [PERSON] отримав від [PERSON] згідно договору позики від 07 червня 2016 року грошові кошти у розмірі 47500 грн., що відповідно до курсу Національного Банку України еквівалентно 1900 доларів США. Кошти зобов`язався повернути до 01 червня 2017 року. Розпискою від 18 червня 2016 року підтверджується, що [PERSON] отримав від [PERSON] згідно договору позики від 07 червня 2016 року грошові кошти у розмірі 500000 грн., що становить 20000 доларів США. Кошти зобов`язався повернути до 01 червня 2017 року. З розписки від 05 серпня 2016 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] згідно договору позики від 07 червня 2016 року грошові кошти у розмірі 500000 грн., що відповідно до курсу Національного Банку України еквівалентно 20000 доларів США. Кошти зобов`язався повернути до 01 червня 2017 року. Розпискою від 21 листопада 2016 року [PERSON] засвідчив те, що за період з 07 червня 2016 року по 21 листопада 2016 року він отримав на виконання договору позики від 07 червня 2016 року грошові кошти в позику у загальному розмірі 120000 доларів США від [PERSON] Кошти зобов`язався повернути до 01 червня 2017 року Розпискою від 20 грудня 2016 року стверджується, що [PERSON] отримав від [PERSON] згідно договору позики від 07 червня 2016 року грошові кошти у розмірі 405000 грн., що відповідно до курсу Національного Банку України еквівалентно 15000 доларів США. Кошти зобов`язався повернути до 01 червня 2017 року Згідно з розпискою від 23 лютого 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] на виконання договору позики від 07 червня 2016 року грошові кошти у розмірі 16000 доларів США. Кошти зобов`язався повернути до 01 червня 2017 року Розпискою від 11 березня 2017 року встановлено, що [PERSON] на виконання договору позики від 07 червня 2016 року отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 23000 доларів США. Кошти зобов`язався повернути до 01 червня 2017 року Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Верховний Суд України у своїй постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зазначив, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що договір позики від 07 червня 2016 року не був укладеним, оскільки вказана у ньому сума грошових коштів в розмірі 500000 доларів США не була передана позикодавцем позичальнику, що є обов`язковою умовою укладення договору позики. Оскільки із змісту ст. 1046 ЦК України вбачається, що договір позики є реальним договором, то правова природа цього договору не передбачає можливості його укладення та виконання (в частині передання грошей у позику) в різний час, що натомість властиво кредитним договорам. Відповідно до положення ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, як зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зважаючи на вищенаведені обставини та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, судом встановлено, що на момент укладення оспорюваного іпотечного договору від 16 червня 2016 року, визначеного у п.1 цього договору основного зобов`язання не існувало. Таким чином, суд приходить до висновків про те, що оспорюваний іпотечний договір не містить визначених у п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» таких істотних його умов як зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання. Посилання у тексті іпотечного договору від 17 червня 2016 року на договір позики від 07 червня 2016 року не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку», оскільки такий договір позики є неукладеним, а тому не породжує жодних правових наслідків та не може бути підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, як це передбачено положеннями ст.ст. 11, 509 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що оспорюваним іпотечним договором передбачено забезпечення виконання зобов`язання, що виникне в майбутньому. Так, відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Проте з цього законодавчого положення вбачається, що можливість забезпечення іпотекою задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому, лише на підставі договору, що набрав чинності на момент укладення іпотечного договору. Оскільки на момент укладення оспорюваного іпотечного договору договір позики від 07 червня 2016 року не був укладеним, то, відповідно, сторони не вправі забезпечувати іпотекою майбутнього зобов`язання, яке ймовірно виникало б на підставі неіснуючого договору. Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки оспорюваний іпотечний договір від 17 червня 2016 року містить умову про те, що цей договір укладено на забезпечення виконання зобов`язань, які виникають з договору позики від 07 червня 2016 року, а такого договору позики не було укладено з дотриманням вимог ст. 1046 ЦК України, то фактично іпотекою забезпечено неіснуюче зобов`язання. За таких обставин судом встановлено, що зміст оспорюваного іпотечного договору суперечить положенням Закону України «Про іпотеку», зокрема, визначених у ст.ст. 1, 3, 18 цього Закону, що вказує на недотримання передбачених ст. 203 ЦК України загальних вимог необхідних для чинності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення позову та визнання недійсним іпотечного договору від 16 червня 2016 року, укладеного між [PERSON] та ТзДВ «Львівбудкомплектація». Відповідно до ч. 1 та ч. 7 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З`ясувавши думку учасників справи, суд приходить до висновку про скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2018 року у справі №450/2533/18. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією. Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved