Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18.02.2019 року після пологів [PERSON] разом з немовлям були переведені до педіатричного відділення Володимир-Волинського ТМО. Лікарі та медичний персонал помітили, що [PERSON] не має елементарних навичок по догляду за новонародженою дитиною: не прислухається до вказівок медичного персоналу, самостійно ставить діагнози дитині та лікує її, не вміє одягати дитину відповідно до температурного режиму, відмовляється годувати дитину згідно графіку, проявляла агресію до дитини, часто залишала немовля без догляду у палаті, не дотримується особистої гігієни, постійно перебуває у непридатному одязі та брудна, не пере дитячі речі, не переодягає дитину. На підставі наведеного, комісією з питань захисту прав дитини було вирішено продовжити перебування [PERSON] з дочкою у педіатричному відділенні терміном на 1 місяць з метою здобуття нею навичок по догляду за новонародженою дитиною. При обстеженні працівниками служби соціально-побутових умов по місцю проживання було виявлено, що в будинку жахливі антисанітарні умови: на стінах грибок, обдерті стіни, в будинку проживає велика кількість котів і собак, неприємний запах від випорожнень тварин, вікна забиті клейонкою, що унеможливлює провітрювання приміщення, на меблях та підлозі розкидані брудний одяг та ганчірки, посуд брудний. Такі обстеження проводилися регулярно протягом двох місяців, на зауваження щодо приведення житлового приміщення до нормального стану, що дозволить перебувати у ньому новонародженій дитині [PERSON] та її мати не реагували. [PERSON] та її дочка перебували під наглядом медичного персоналу у педіатричному відділенні Володимир-Волинського ТМО з 13.02.2018 року по 18.04.2019 року. Наказом від 21.03.2019 року №13 малолітня [PERSON] була поставлена на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, через ухилення матері від належного виконання батьківських обов`язків. 25.04.2019 року матір з дитиною повторно була госпіталізована до даного відділення через антисанітарні умови проживання, де перебувала до 08.05.2019 року. Навиків догляду за дитиною не здобула, не проводила годування дитини, не переодягала її, було помічено, що [PERSON] дає ліки здоровій дитині, крім того дає препарати, що не відповідають віку дитини та без дотримання медичного дозування, не дотримується режиму дня для дитини, графіку та особливостей харчування новонародженої дитини, з шестимісячного віку не вводила додаткового прикорму для дитини, каші готувала не дотримуючись інструкції, як наслідок дитина погано набирала вагу. На зауваження медичного персоналу та працівників соціальної служби реагує обурливо та агресивно. 01.10.2019 року обстежуючи сім`ю [PERSON] по місцю проживання, було виявлено антисанітарні умови та помічено, що дитина має хворобливий вигляд, не активна та знесилена. Зі слів матері стало відомо, що 29.09.2019 року лікар дав направлення госпіталізації дочки [PERSON] у стаціонарне відділення Володимир-Волинського ТМО для лікування, однак мати дитини вирішила лікувати її вдома самостійно. Без призначення лікаря придбала антибіотик та без належного дозування та зберігання давала його дитині. Після поміщення [PERSON] з дитиною до стаціонарного відділення ТМО, матір продовжила халатно ставитись до батьківських обов`язків. Довготривале перебування матері з дитиною під наглядом медичного персоналу не принесло позитивних результатів, оскільки [PERSON] не здобула навиків догляду за малолітньою дитиною та не прислухається до рекомендацій служб та медичного персоналу. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 800 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 09.12.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона не визнає обставин викладених у позові та зазначає, що повністю в змозі надати необхідний догляд та виховання дитині. Відповідно до довідки КП «Володимир-Волинське ТМО» не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи лікаря психіатра та не зверталася до них за допомогою. Крім того, зазначає, що в помешканні прибрала та зробила разом зі своїми родичами косметичний ремонт, про що було складено акт працівниками служби. Також зобов`язується виправити інші недоліки, на які вказують працівники служби. Просить відмовити у задоволенні даного позову повністю. 03.01.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що обставини викладені відповідачем у відзиві не відповідають дійсності. При здійсненні нагляду за відповідачем та відвідування її з дитиною за місцем проживання неодноразово було виявлено, що в помешканні з дитиною проживають домашні тварини коти та собаки. Матір з дитиною після 22 години блукає по вулицях міста, тим самим порушуючи нормальний розпорядок та сон дитини. 19.12.2019 при відвідинах комісією [PERSON] за місцем проживання було виявлено, що відповідач та її брат [PERSON] перебували у стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] поводив себе агресивно, пошкодив автомобіль працівників служби та взявши до рук сокиру погрожував фізичною розправою і працівникам служби і малолітній дочці відповідача [PERSON] , оскільки саме через неї, на його думку, працівники служби проводили огляд помешкання. На зауваження, щодо переодягання дитини у чистий одяг, проведення прибирання в помешканні, відповідач не реагує. Дитячий посуд у будинку був брудним. Одяг для дитини [PERSON] купує у комісійному магазині, після цього не переправши його, відразу з етикетками одягає на дитину, що може стати причиною хвороб дитини. З моменту народження дитини [PERSON] не змогла створити належних умов для проживання дитини та налагодити побут у будинку, ігнорує рекомендації щодо догляду за дитиною та наведення порядку в будинку. 03.02.2020 року відповідач [PERSON] подала заперечення на відповідь на відзив, в якому заперечила обставини щодо недотримання нею санітарних та гігієнічних умов у будинку за місце проживання. Зазначає, що з моменту перебування її дитини у спеціалізованому будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки вона систематично приїжджає та відвідує свою дочку, а також придбала для неї різний одяг. Крім того, було наведено лад на подвір`ї та у будинку для створення необхідних умов для проживання малолітньої дочки, усунула недоліки, що були зазначені службою у попередніх актах. Просить відмовити у задоволенні позову повністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, в обгрунтування надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що не ухилялась від виконання материнських обов`язків, постійно здійснювала догляд за дитиною, одягала, харчувала дитину. Неодноразово відвідувала доньку в будинку дитини, купувала їй продукти харчування. Оскільки запровадили в державі карантин, внаслідок чого заборонили відвідувати доньку, тому вона з того часу не їздить до дитини, однак постійно телефонує і цікавиться життям дитини. Зазначила, що перебуваючи у будинку дитини донька захворіла і була направлена на лікування у медичний заклад м. Луцька. Дізнавшись, що дитина захворіла і перебуває на лікуванні, вона приїхала у м. Луцьк і перебувала у медичному закладі з дитиною протягом декількох днів. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що стороною позивача не доведено ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками, її винну поведінку щодо дитини.Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини. Відповідач піклувалась про дитину. Після відібрання дитини відповідач неодноразово відвідувала її в будинку дитини. У зв`язку із карантинними заходами, внаслідок яких заборонили відвідувати будинок дитини, відповідач не має змоги побачитись із донькою. Однак вона телефонує в будинок дитини, цікавиться життям доньки. Також вона перебувала протягом декількох днів із донькою на лікуванні у закладі охорони здоров`я в м. Луцьку, в той час коли дитина була відібрана у відповідача. Наведені обставини свідчать про те, що відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов`язків і не втратила інтерес до дитини. Просить відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона неодноразово проводила обстеження за місцем проживання [PERSON] . Неодноразово було встановлено, що у помешканні [PERSON] було брудно. Також [PERSON] не мала навичок догляду за дитиною, не вміла годувати, купати, одягати. У медичному закладі лікарі її вчили годувати та пеленати дитину. Не виконувала рекомендацій лікарів щодо лікування дитини. Зокрема, не купила лікарський засіб, котрий виписали дитині. Також при лікуванні дитини вона не дотримувалась інструкції прийому лікарських засобів. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні пояснення тим, що надав свідок [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є хорошою мамою щодо своєї дочки [PERSON] . [PERSON] здійснювала догляд за дитиною, яка була чиста, нагодована. Надя приходила до неї і просила завезти її до дитини. Знає, що до запровадження карантину [PERSON] неодноразово їздила до дитини. Свідок [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що бачили як [PERSON] гуляла з дитиною. В помешканні [PERSON] не були. Інші обставини справи їм не відомі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представника, свідків, оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи встановлені судом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Запис про батька дитини проведено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Дані обставини підтверджуються витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. Згідно з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Володимимир-Волинської міської ради від 11.11.2019 року № 310, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з позовом, представник позивача зазначала про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки остання ухиляється від належного виконання батьківського обов`язку щодо виховання дитини. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Надані позивачем до суду докази не свідчать саме про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування її батьківськими обов`язками та її винну поведінку щодо дитини. На підтвердження обгрунтування позивач надала суду акти обстеження умов проживання, заяви лікарів, фотокопії з місця проживання. Однак акти обстеження умов проживання та фотокопії лише підтверджують частково незадовільні умови проживання (брудно, неприємний запах), але не підтверджують злісне ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дитини. Із заяви головного лікаря [PERSON] від 25.04.2019 та заяви педіатра [PERSON] від 25.04.2019 вбачається, що лікарі звертались до начальника служби у справах дітей з приводу того, що [PERSON] має недостатньо навичок по догляду за дитиною, не виконує рекомендації лікаря, медичної медсестри. У житлі брудно, розкидані речі. Суд бере до уваги, що висновок про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися саме на оцінці особистості матері, батька та його поведінки щодо виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. З урахування особи відповідача, зокрема, її інтелектуального,морального, культурного, соціального розвитку, матеріального стану, виховання та забезпечення дитини відповідачем самостійно, без підтримки батька дитини, суд приходить до висновку, що самі лише факти викладені у даних документах, без урахування особи відповідача, умов та життєвих обставин в яких перебуває сім`я відповідача, не свідчать про беззаперечну винну поведінку відповідача щодо дитини та її свідоме, умисне нехтування батьківськими обов`язками. Обставини викладені у цих документах можуть свідчити лише про неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, що не є тотожним поняттю злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків і відповідно до ст. 164 СК України не є правовою підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, в судовому засіданні представник позивача доводила підстави позбавлення батьківських прав відповідача показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] та [PERSON] повідомили, щоу помешканні [PERSON] брудно, вона не мала навичок догляду за дитиною, не вміла годувати, купати, одягати. У медичному закладі лікарі її вчили годувати та пеленати дитину. Не виконувала рекомендацій лікарів щодо лікування дитини. Зокрема, не купила лікарський засіб, котрий виписали дитині. Також при лікуванні дитини вона не дотримувалась інструкції прийому лікарських засобів. Однак показання даних свідків жодним чином не підтверджують саме умисне, свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та її винну поведінку та не є достатніми доказами, які дають змогу дійти висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому, судом встановлено, що відповідач не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра, не притягувалась до адміністративної, кримінальної відповідальності. Відсутні у матеріалах цивільної справи відомості про те, що відповідач негативно характеризується за місцем проживання, чи веде аморальний спосіб життя. Також не нанадано суду доказів і не доведено, що сім`я відповідача є особливо непридатною або неблагополучною, а також не відповідає, суперечить інтересам дитини збереження її зв`язків із сім`єю, зокрема із відповідачем, як матір`ю дитини. Разом з тим судом встановлено, що після передання 25.10.2019 дитини у спеціалізований заклад, [PERSON] уже через декілька днів відвідала її. Надалі вона неодноразово відвідувала доньку, приносила гостинці, що підтверджується листами директора КП «Волинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» від 14.01.2020 року. З пояснень відповідача встановлено, що з березня 2020 не відвідує доньку, оскільки встановлений карантин і відвідування дітей у будинку дитини заборонено. Такі пояснення відповідача підтверджуються листами директора КП «Волинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» від 27.08.2020 року. Таким чином, відповідач з березня 2020 не відвідує дитину з поважних причин, які не залежать від її волі. На думку суду, неодноразове відвідування відповідачем дитини у спеціалізованому закладі, перебування з дитиною на лікуванні, після того як дитину уже було передано в будинок дитини, факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав, з`явлення на усі судові засідання, бажання повернути дитину і відновити спілкування з нею, брати участь в її вихованні, в сукупності свідчать про інтерес відповідача до дитини, а тому суд дійшов висновку, що про необхідність надати можливість відповідачу та дитині налагодити їх родинні стосунки та зберегти сім`ю. Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Від висновку органу опіки тапіклування суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом (постанова Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Таким чином, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. З дослідженого судом висновку виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 01.11.2019, яким було визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , 13.02.2019 встановлено, що він не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання та були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав. За таких обставин, суд не бере до уваги даний висновок органу опіки та піклування, оскільки він не є достатньо обгрунтованим для позбавлення відповідача батьківських прав. Надані представником позивача докази разом із доказами відповідача в їх сукупності, їх взаємний зв`язок, не дають змогу дійти висновку про наявність обставин свідомого нехтування, ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, представник позивача просила у позовній заяві стягнути із відповідача на користь установи або особи, під опікою якої перебуватиме малолітня дитина, аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 800 гривень щомісячно. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. З аналізу даної норми вбачається, що суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину лише у випадку задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Оскільки відмовлено у задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав, тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги про стягнення аліментів на дитину. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed