Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком та вселення. В ході розгляду справи, представник позивача змінив предмет позову та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за частку [PERSON] у спільному частковому майні в розмірі 1/2 житлового будинку [ADDRESS] Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за частку [PERSON] у спільному частковому майні в розмірі 1/2 земельної ділянки площею 0,0986 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0986 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] 02.09.2013 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за частку [PERSON] у спільному частковому майні в розмірі 1/2 житлового будинку [ADDRESS] у розмірі 5453596,50 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за частку [PERSON] у спільному частковому майні в розмірі 1/2 земельної ділянки площею 0,0986 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1180521,00 грн. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0986 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач за первісним позовом [PERSON] свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 28.09.2006 року по 18.09.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2008 року шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] було розірвано. 21.02.2012 року рішенням Печерського районного суду м. Києва було задоволено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та було визнано за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0986 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] 18.01.2013 року на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції України у м. Києві проведено реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки. Однак, незважаючи на наявність зареєстрованого у [PERSON] права власності на зазначену частку житлового будинку, а також норми ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, відповідач [PERSON] своїми протиправними діями створює перешкоди для здійснення нею права користування 1/2 частиною житлового будинку та земельної ділянки. Враховуючи відсутність технічної можливості здійснити поділ житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS], а також неможливість повноцінного користування спільно з відповідачем [PERSON] вказаним будинком, [PERSON] просила стягнути компенсацію вартості її частки у житловому будинку та земельній ділянці. Відповідач за первісним позовом [PERSON] заперечуючи проти вимог позивача [PERSON] звернувся із зустрічною позовною заявою в якій просив визнати за ним право власності на усі будівлі та всю земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] При цьому зазначив, що на сьогодні за вказаною адресою знаходяться два окремі та суттєво різні за технічними характеристиками будівлі. Однак, у вказаному рішенні суду взагалі не було визначено жодних технічних характеристик будинку, право власності на 1/2 частини якого визнано за [PERSON] Окрім того, наданий [PERSON] витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію за нею права власності на 1/2 частину спірного будинку був виданий з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки не містить жодних якісно-технічних характеристик вказаного майна, в тому числі метражу, поверховості, точного місця розташування тощо. Будь-яких належних доказів, які б підтверджували право власності [PERSON] на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], останньою надано не було. З урахуванням викладеного, а також відсутності будь-яких належних документів щодо права власності [PERSON] на 1/2 частину спірного будинку, позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом [PERSON] вважає, що він є єдиним власником спірного майна. На підставі викладеного просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представники в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Встановлено, що позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представники повідомлялись належним чином та у судові засідання 28.03.2014 року та 04.04.2014 року не з'явились. Враховуючи те, що представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в ході розгляду справи надавав пояснення суду з приводу пред'явленого позову, судом були досліджені всі матеріали справи та докази і заперечення сторін, підстави, передбачені ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи та оголошення перерви в ній відсутні, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідачів за первісним позовом, позивача та третьої особи за зустрічним позовом в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечував та просив у ньому відмовити. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Суд, вислухавши думку представника відповідачів за первісним позовом, позивача та третьої особи за зустрічним позовом, врахувавши думку представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надану в ході розгляду справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Встановлено, що [PERSON] з 28.09.2006 року по 18.09.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі подружжя [PERSON] та [PERSON] спільно набули наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0986, що розташована по [ADDRESS] Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було задоволено. Визнано за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на 1/2 частину цього ж житлового будинку. Визнано за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0980 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на 1/2 частину цієї ж земельної ділянки. Також поділено сумісне майно подружжя, а саме: автомобіль «Lexus LS 460», 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 250000,00 грн. Виділено в натурі [PERSON] автомобіль «Lexus LS 460», 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на свою користь компенсацію за свою частку у спільному частковому майні в розмірі 1/2 житлового будинку [ADDRESS] у розмірі 5453596,50 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за частку [PERSON] у спільному частковому майні в розмірі 1/2 земельної ділянки площею 0,0986 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1180521,00 грн. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0986 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] як на підставу своїх вимог посилається на факт наявності в неї права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0980 Га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями [PERSON], оскільки в мотивувальній та резолютивній частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року не зазначено який саме будинок по [ADDRESS] був предметом розгляду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на вказаній земельній ділянці розташовані дві споруди, кожна з яких, беручи до уваги резолютивну частину рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року може розглядатись як власність [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/2 від загальної частки майна на момент розірвання шлюбу між ними. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21.02.2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1893/4335/4536/13-43 від 04.06.2013 року ринкова вартість житлового будинку без урахування вартості земельної ділянки по [ADDRESS] становить 4427074,00 грн. Ринкова вартість житлового будинку з урахуванням вартості земельної ділянки становить 6952614,00 грн. Ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0986 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] становить 2525540,00 грн. Ідеальна частка в одиницях площі та по вартості житлового будинку по [ADDRESS], що приходиться на ідеальну частку (1/2) та належить позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] значно та докладно описано в дослідницькій частині висновку. Запропонований варіант порядку користування житловим будинком по [ADDRESS] описано та розраховано у дослідницькій частині висновку (таблиці №№8-9) і графічно зображено на схемах додатку №1. Відкоригований запропонований варіант порядку користування житловим будинком по [ADDRESS] описано та розраховано у дослідницькій частині висновку (таблиці №№10-11) і графічно зображено на схемах додатку №2 до цього висновку. Оскільки чинні на території України в галузі будівництва вимоги нормативних документів не регламентують умови заселення житла різних форм власності та володіння, визначення інших, окрім того, що запропоновано судом можливих варіантів встановлення порядку користування житловим будинком по [ADDRESS], виходячи із ідеальних часток позивача та відповідача [PERSON] експертами не проводилось. Аналізуючи запропоновані варіанти порядку користування житлового будинку та враховуючи великий відсоток площі забудови земельної ділянки, на розгляд суду експертами пропонується надати земельну ділянку по [ADDRESS] (як найбільш доцільний варіант) співвласникам в загальне користування. Відповідно до висновків звіту з незалежної оцінки майна ТОВ «Українська експертна група» від 30.08.2013 року ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 792,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 10907193,00 грн., ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0986 Га, кадастровий номер:[NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 2361042,00 грн. Визначаючи розмір компенсації [PERSON] на користь [PERSON] за частку останньої у спільному частковому майні в розмірі 1/2 частини житлового будинку, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом взяла до уваги результати проведеної судової будівельно-технічної експертизи (а. с. 121-142, Т. 1) та звіт з незалежної оцінки майна ТОВ «Незалежна експертна група» (а. с. 159-187, Т. 1). Суд приймає до уваги, що обидва вказаних дослідження проводилось за характеристиками конструктивних елементів будівель і споруд станом на 30.09.2011 року (а. с. 33-45, Т. 1). У той же час з позиції Верховного Суду України, викладеній у п. 23 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справо про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Аналогічної позиці дотримується Верховний Суд України в ухвалі від 03.07.2013 року справа №6-13129св13, відповідно до якої вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Встановлено, що на момент розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], а саме 18.09.2008 року, будівля про яка була предметом дослідження в експертизах, являла собою двоповерхову споруду площею 414,4 м. кв., вартість якої згідно договору купівлі-продажу становила 4910556,00 грн. Станом на сьогоднішній день, згідно звіту ТОВ «Українська експертна група» площа будинку становить 792,8 м. кв., та вартість її складає 10907193,00 грн. Крім того, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року встановлений факт придбання будинку та земельної ділянка по [ADDRESS] [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2008 року. Якісно-технічні характеристики даних об'єктів нерухомості по [ADDRESS] в подальшому після розірвання шлюбу, а саме з 16.01.2009 року, зазнали суттєвих змін, згідно розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №17 «Про надання дозволу на розробку проектної документації на будівництво надбудови в житловому будинку на [ADDRESS]. Отже, встановлено, що з моменту розірвання шлюбу - 18.09.2008 року до розгляду даної справи, вартість будинку, що знаходиться по [ADDRESS] значно збільшилась, внаслідок трудових та грошових затрат [PERSON] Крім того, як вбачається з мотивувальної частини рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року, сторони погодили ціну майна, яке підлягає поділу, а саме: будинку (без зазначення технічних характеристик), що знаходиться по [ADDRESS] - 1000000,00 грн., а також земельна ділянка площею 0,0986 Га (без зазначення технічних характеристик)- 500000,00 грн., що вочевидь суперечить тим доводам та ціні первісного позову. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими при з'ясуванні обставин справи по суті. Доказів, які б підтверджували проведення реконструкції спірного будинку [PERSON] не надано. Також, слід зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 1 СК України, цей кодекс визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. Статтею 71 СК України регулюються питання способу та порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. п. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок. Таким чином, для застосування вказаних положень законодавства, які регулюють компенсацію за частину спільної сумісної власності одного із подружжя необхідна наявність згоди [PERSON] на відчуження права власності своєї частини спільного майна за відповідну грошову компенсацію на користь [PERSON], наявність згоди [PERSON] та тільки після внесення ним на депозитний рахунок суду суми, необхідної для компенсації [PERSON] вартості її частки спільної сумісної власності подружжя. Внесення коштів на депозитний рахунок суду засвідчує: згоду такого колишнього подружжя на придбання частки, що належить іншому колишньому подружжю; згода із встановленою вартістю такої частки. В іншому випадку, це буде примусовим наділенням одного із подружжя правом власності (що неможливо) на майно та зобов'язання його сплатити за це майно кошти в розмірі з яким він (вона) не згодні. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Представник відповідача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] заперечував проти отримання у власність 1/2 частини спільного майна, за кошти, які встановлені експертним дослідженням. Крім того, вказана сума [PERSON] не вносилась на депозитний рахунок суду, а відтак присудження грошової компенсації за будинок та земельну ділянку [PERSON] суперечить положенням СК України та ЦК України. Так, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справо про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного із них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх частко, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічної позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в ухвалі від 27.07.2011 року по справі №6-9825св1. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON], то слід зазначити наступне. Як встановлено вище, рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року було визнано з а [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] При цьому, слід зазначити, що за вказаною адресою знаходяться два окремі та суттєво різні за технічними характеристиками будівлі. Однак, у вказаному рішенні суду взагалі не визначено жодних технічних характеристик будинку право власності 1/2 частини якого визнано за [PERSON] Крім того, наданий [PERSON] витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію за нею права власності на 1/2 частину спірного будинку також не може бути взятим судом до уваги при ухваленні рішення, оскільки він не містить жодних якісно-технічних характеристик вказаного майна, в тому числі метражу, поверховості, точного місця розташування тощо. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, а також відсутності будь-яких належних та допустимих доказів щодо права власності [PERSON] на 1/2 частину спірного житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], суд приходить до висновку, про необхідність визнання за позивачем за зустрічним позовом, відповідачем за первісним позовом [PERSON] право власності на усі будівлі та всю земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка являється незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном являється неможливим; 4) таке припинення не спричинить істотної шкоди інтересам співвласників та членів його сім'ї. Отже, суд вважає за необхідне припинити право спільної часткової власності [PERSON] на житловий будинок, усі будівлі споруди та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат, які складаються з суми судового збору 365,40 грн.

Outcome: approved