Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач в позовній заяві та його представник в судовому засіданні просять суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в [ADDRESS] , покликаючись на те, що відповідач будучи сином колишньої власниці даної квартири, яка на даний час вже належить позивачу, без поважних причин, понад рік, відсутній за місцем реєстрації. З 2009 року відповідач, як стверджує позивач та його представник, не проживає у спірній квартирі, участі в утриманні житла не бере, комунальних платежів не сплачує, особистих речей його у квартирі немає і взагалі він не цікавиться нею. Реєстрація відповідача в належній позивачу власності створює йому незручності, оскільки в нього виникла необхідність в оформленні субсидії. У зв`язку з цим, позивач та його представник просять визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, належним позивачу. Ухвалою суду 16.01.2020 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин. Відповідач [PERSON] відзиву на даний позов у визначений судом строк не подав, в судове засідання не з`явився. 24.01.2020 року в суд за допомогою електронної пошти надійшла заява від імені [PERSON] , в якій невідома особа від імені останнього просить розглядати дану справу у відсутності [PERSON] , з позовом згідна та просить його задоволити. Суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, а, тому, справу слід розглянути заочно без його участі, так, як проти цього не заперечує представник позивача. Вищевказану заяву від імені [PERSON] про розгляд справу у його відсутності та визнання позову суд до уваги не приймає, оскільки вона не викликає переконання про її написання саме відповідачем [PERSON] та правдивості його волевиявлення стосовно результату розгляду даного спору, так як не містить належного посвідчення особи підписанта. Відповідно до ст.178 ч.8 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами, позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вищевказане стверджується витягом №190416076 від 27.11.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що мешкають в квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаній квартирі з 14.09.2004 року. Згідно актів обстеження №№03, 04 комісією у складі селищного голови, секретаря та депутата селищної ради, довідки №1962 виданої 02.12.2019 року виконавчим комітетом Товстенської селищної ради Заліщицького району Тернопільської області, [PERSON] фактично не проживає по місцю своєї реєстрації з 2009 року, так як знаходиться за межами України. Позивач та його представник, як на підставу для визнання відповідача таким, що втратив право проживання в даній квартирі, посилаються на ст.405 ЦК України. Згідно ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК УРСР член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід`ємними складовими права власності. Користуванням та володінням по відношенню до такого майна, як житлове приміщення, є в тому числі і право проживання в ньому. З наданих позивачем та його представником доказів встановлено, що відповідач дійсно більше одного року не проживає у квартирі [ADDRESS] . Однак з витягу №190416076 від 27.11.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що позивач набув право власності на спірну квартиру лише 27.11.2019 року на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу від 27.11.2019 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] . Тому, суд вважає, що саме з часу придбання та державної реєстрації квартири 27.11.2019 року для позивача починає протікати строк відсутності без поважних причин за місцем проживання відповідача, який становить на даний час менше трьох місяців. В даному випадку не підлягають застосуванню ст.ст.405\~ЦК України oa ст.156 ЖК УРСР, оскільки членом сім`ї позивача відповідач не являється. Відповідно до ст.71 ч.1 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК УРСР). Відповідач, будучи сином колишньої власниці спірної квартири, дійсно відсутній понад рік за місцем реєстрації, однак дана обставина не може служити для позивача, який придбав квартиру 27.11.2019 року, підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Також позивачем залишилась недоведеною обставина відсутності відповідача за місцем реєстрації саме без поважних причин, що є вирішальним при вирішенні такого роду спорів. Інших підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивач та його представник не навели. Той факт, що відповідач не несе витрат на утримання квартири і не оплачує комунальних послуг, як про це заявляє позивач та його представник, не є підставою для припинення його права користування житловим приміщенням. Крім цього, дане питання судом не досліджувалось, оскільки позивач не заявляв такої вимоги та не підтверджував її доказами. Дані питання можуть вирішуватись між сторонами у інший встановлений законом спосіб. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили суду, що їм достеменно відомо, що відповідач з 2009 року перебуває на заробітках у Сполучених Штатах Америки. Крім цього, позивач та його представник зазначають як підставу для подання даного позову те, що реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі створює перешкоди в оформленні субсидії, що разом із наявністю підтвердженої інформації про перебування відповідача за кордоном прямо суперечить Положенню про призначення житлових субсидій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995р. №848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 року №807). Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав, зазначених позивачем та його представником, та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю. Вирішуючи, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: dismissed