Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Костопільської РДА про усунення перешкод у спілкуванні з внуком. В позовній заяві просить суд визначити такі способи спілкування та участі позивача у вихованні внука, [PERSON], [INFO], а саме: за бажанням внука, систематичні побачення кожної першої та третьої неділі місяця у зручний для нього час; за бажанням внука, побачення у зручний для нього час у період будь-яких канікул на протязі навчання у школі; за бажанням внука, побачення за адресою його місця проживання [INFO], а також побачення з внуком у інші дні, коли він сам бажає з можливістю забирати внука у визначені дні за адресою місця проживання [PERSON] по вул. Єсеніна, 1-а у м. Костопіль та подальшого повернення дитини за адресою його місця проживання. В обґрунтування позову покликається на те, що позивач є батьком відповідача [PERSON]. [PERSON], має малолітнього сина [PERSON], [INFO], який є онуком позивача і який проживає з відповідачем та її чоловіком. Вказує, що із відповідачем [PERSON] у нього неприязні стосунки та у звязку із вказаною обставиною у нього не має можливості спілкуватися із своїм онуком [PERSON]. На протязі останнього періоду часу позивач не мав змоги побачити внука взагалі. Вважає, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з онуком. Позивач бажає брати активну участь у вихованні онука та вважає, що таке спілкування сприятиме всебічному розвитку дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити з підстав викладених в позовній заяві та в матеріалах справи, додаткових письмових поясненнях. Крім того, додатково зазначив, що він, як дід, бажає проводити час з внуком, спілкуватись з ним, брати участь у вихованні дитини. Зазначив, що в 2016 році відповідач із [PERSON] приїжджали до нього додому і він бачився із онуком, також на початку 2017 року він відвідував відповідачку та свого онука за місцем його проживанням, однак через деякий час у нього погіршилися стосунки із відповідачем і більше він не мав змоги бачити свого онука. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог, рахує позов не обґрунтованим, крім того подала письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказала, що позивач [PERSON] протягом тривалого періоду життя відповідача, ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків, щодо неї. У них неприязні відносини, протягом всього життя. Більше 10 років вони з позивачем не спілкуються. Позивач знав, що в лютому 2009 року [PERSON] народила сина. Однак, останній проігнорував дану подію і ніяких спроб провідати її чи онука не виявив і жодного разу, з того часу, з його боку бажання познайомитись з внуком не було. Протягом всіх років, відповідач намагалися найти спільну мову з позивачем, однак останній на примирення не згоджувався і продовжував негативно ставитись до неї. В 2016 році відповідач спробувала примиритись з [PERSON] і разом зі своїми синами [PERSON], [INFO] і Вадимом, [INFO], заїхали по місцю проживання [PERSON] Під час спілкування позивач зробив вигляд, що він налаштований позитивно, вони домовились, що на наступній неділі вони з [PERSON] знову до нього заїдуть. Однак позивач на наступний тиждень подав чергову позовну заяву, а саме заяву про усунення перешкод у спілкуванні з внуком. В квітні 2017 року [PERSON] із сином [PERSON] були викликанні до служби у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області для проведення бесіди, син [PERSON] був у тривожному стані, питав чи не буде там діда і чи він його не забере. Після проведеної бесіди, малолітній син [PERSON] переживав і декілька днів був у пригніченому стані. Спілкуватися з дідом він не хоче і боїться його. Зараз дитина боїться ходити до школи, оскільки переживає, що він може зустріти діда. Вважає, що позивач негативно вплине на моральний та духовний розвиток дитини, рахує, що питання про участь діда у вихованні дитини, необхідно вирішувати виходячи із інтересів дитини, його віку та інших обставин, що мають істотне значення. Для [PERSON] спілкування з внуком не потрібне і ніколи не було потрібним. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог, рахує позов не обґрунтованим, крім того подав письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказав, що із своєю дружиною [PERSON] спільно проживає з серпня 2006 року. 16 лютого 2009 року в них народився син [PERSON]. За спільний час проживання, він жодного разу не зустрічався з позивачем і з ним не знайомився. З дня народження сина [PERSON] позивач не виявляв бажання спілкуватися з ним. Восени 2016 року, дружина відповідача [PERSON], разом із сином [PERSON], заїхала до позивача, щоб познайомити його з внуком і налагодити відносини. Однак, позивач на примирення не налаштований і після відвідин написав дану позовну заяву. Жодного разу за 8 років, від народження [PERSON], позивач не намагався найти спільну мову із відповідачами. В позовній заяві [PERSON] вказує на те, що на протязі останнього періоду часу він не мав змоги побачити внука взагалі, а за місцем проживання його ніхто не пускає. Відповідач вказує, що дане пояснення не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] особисто до нього не звертався з проханням бачити внука і до додому до них не приходив, жодного разу з народження дитини, його не бачив і ніяких спроб це зробити з його боку не було. Крім того, вказав, що він особисто не знає позивача та йому не відомі його наміри, щодо дитини, поведінка [PERSON] викликає в нього підозру та враховуючи те, що жодної спроби спілкуватися з онуком не було, тому відповідач не може довірити йому свого сина. Вважає, що позивач негативно вплине на моральний та духовний розвиток дитини, тому він, як батько дитини, заперечує проти спілкування [PERSON] із сином [PERSON]. Представник третьої особи - служби у справах дітей Костопільської РДА, [PERSON] в судовому засіданні 11.05.2017р., просив суд прийняти рішення на розсуд суду, додатково суду пояснив, що спеціалістами служби у справах дітей райдержадміністрації 04 квітня 2017 року проведено бесіду з малолітнім [PERSON], [INFO]. Зі слів малолітнього з'ясовано, що він не бажає спілкуватись зі своїм дідом [PERSON], [INFO]. Малолітній не знає як діда звати, останній раз бачив його взимку. [PERSON] лише знає, що дід високий та з бородою. Мама дитини [PERSON] повідомила, що дід із внуком познайомилися лише восени 2016 року, жодних спроб вирішити питання мирним шляхом про усунення перешкод у спілкуванні із малолітнім [PERSON], [PERSON] не робив, жодного разу не приходив до закладів, в яких дитина навчається та займається спортом. Відповідно до статей 150 та 151 Сімейного кодексу України саме батьки [PERSON] несуть відповідальність за виховання та розвиток дитини, а також саме вони дають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Повідомлень про порушення прав і законних інтересів малолітнього [PERSON] у службу у справах дітей райдержадміністрації не надходило. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.3\~ ст.10 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~ ст.57-60 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком відповідача [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі. Від спільного подружнього життя у відповідачів по справі є малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] є дідом [PERSON], [INFO]. На підставі\~ст. 2 Сімейного кодексу\~України,\~сімейний кодекс України\~регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Відповідно до ст. 263 Сімейного кодексу України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до\~статті 159 цього Кодексу. Згідно\~ст. 159 СК України, суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні, суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Сімейного та Цивільного законодавства України і спростовуються письмовими поясненнями відповідачів та поясненнями представника третьої особи, висновком органу опіки та піклування №2053/01-31/17 від 03.07.2017р., обставинами, встановленими в судовому засіданні, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до вимог\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь\~які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд рахує, що відповідно до\~ст. 3 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено в судовому засіданні, будь\~які права та законні інтереси позивача по справі порушені не були, позивач підтвердив в судовому засіданні той факт, що відповідач [PERSON] разом із своїм малолітнім сином [PERSON], з власної ініціативи, відвідували в 2016 році позивача за його місцем проживання, крім того, позивач також відвідував онука за його місцем проживання. Статтею 257 Сімейного кодексу України\~передбачено право баби та діда на спілкування зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. При цьому у вказаній статті зазначено про те, якщо чиняться перешкоди, то вказані особи мають право звернутися до суду з позовом, однак таких обставин в ході судового розгляду справи не встановлено та позивачем не надано до суду будь\~яких доказів з цього приводу. Також суд рахує, що позивачем не надано будь\~яких даних про те, що відповідачі чинять йому перешкоди у побаченнях та спілкуванні з онуком, не надано ним і доказів про те, що він звертався з цього приводу до правоохоронних органів, до органів опіки та піклування, батьків дитини. Сама відповідач [PERSON] підтвердила у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи той факт, що вона особисто здійснювала заходи на примирення із позивачем та надання можливості позивачу познайомитися та зблизитися із онуком. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні, сам позивач підтвердив той факт, що він не звертався до батьків малолітньої дитини (онука) із проханням на побачення із останнім, жодних належних та допустимих доказів того, що позивач відвідував, проявляв ініціативу чи вчиняв дії, щодо спілкування з малолітнім [PERSON], [INFO], суду надано не було, на поставлене позивачу судом питання, чи вчиняв останній будь які дії, щодо спілкування та побаченням із внуком, відповіді отримано не було. Письмова заява [PERSON], адресована відповідачам [PERSON], [PERSON], щодо побачення із внуком не може підтвердити, той факт що позивач звертався до відповідачів із вказаною вимогою, позивач не обґрунтував належність конкретного доказу для підтвердження своїх вимог, та вказаний лист суд визнає не належним доказом. Оскільки в судовому засіданні не доведено факту перешкоджання відповідачами у здійсненні позивачем своїх прав щодо виховання онука, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. З досліджених в судовому засіданнях письмових поясненнях відповідачів, мати [PERSON], батька [PERSON] вбачається, що вони проти спілкування [PERSON] із внуком, оскільки останній не підтримував та не підтримує родинних стосунків із внуком [PERSON], не цікавиться його життям, вперше побачив внука тільки восени 2016 року та позивач жодного разу не намагався врегулювати це питання мирним шляхом. Крім того, дитина не знає [PERSON], та в міру свого віку, боїться останнього, та після відвідування малолітнім служби у справах дітей Костопільської РДА, боїться ходити до школи, оскільки може зустріти [PERSON]. Також, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~Разом з тим згідно з положеннями ст.3 ч.1 Конвенції про права дитини,ст.7, ч.ч.7, 8 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимально можливим урахуванням інтересів дитини, яка має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. З висновку органу опіки та піклування від 03.07.2017р. № 2053/01-31/17 вбачається, що малолітній [PERSON] проживає зі своїми батьками, є учнем 3 класу Костопільської загальноосвітньої школи - комплекс І - III ступенів № 6. Із його слів з'ясовано, що малолітній не бажає спілкуватись зі своїм дідом, не знає як його звати, де він проживає. Дід ніколи його не відвідував удома, не цікавився його навчанням та захопленнями, ніколи не приходив у навчальний заклад на родинні свята. Крім того, із висновку органу опіки та піклування від 03.07.2017р. . № 2053/01-31/17 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне участь [PERSON] у вихованні внука [PERSON]. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). На основі встановлених обставин, суд вважає, що при наявності неприязних відносин позивача з відповідачем [PERSON], відсутності компромісу у їх спілкуванні та зважаючи на те, що сам позивач, жодних дій, щодо можливості побачення з внуком та врегулювання вказаного питання мирним шляхом, не вчиняв, відповідач [PERSON], батько малолітнього, заперечує проти зустрічей та спілкування його сина [PERSON] з позивачем [PERSON], вважаючи, що це негативно впливає на дитину, враховуючи інтереси малолітньої дитини, яка не знає позивача, відсутність особистої прихильності малолітнього [PERSON] до діда, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На \~підставі \~викладеного,

Outcome: dismissed