Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визначити йому додаткового строку необхідний для прийняття спадщини, а саме : земельної частки (паю) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , якому належав на праві власності житловий будинок у [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, в тому числі житловий будинок. Позивач звернувся з приводу оформлення спадщини, однак, Городенківською ДНК на підставі постанови від 05.022016 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, даний будинок відноситься до колгоспного двору і частки у ньому не визначені. Рішенням Городенківського районного суду від 01.04.2016 у справі № 342/113/16-ц визнано право власності на житловий будинок та господарські будівлі, який знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька позивача [PERSON] . Цим же рішенням суду встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] . В той же час, позивачем нещодавно знайдено Сертифікат на земельну частку (пай) серії ІФ № 0060502. виданий матері позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . На час смерті [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] та разом з нею були зареєстровані: чоловік [PERSON] , 1951 р.н., син [PERSON] , 1986 р.н., та син [PERSON] . За таких обставин, позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, однак не оформив своє право на 1/3 частку. Одночасно слід зазначити, що син померлої [PERSON] , помер [INFO] після його смерті вступив у спадкові права, але не оформив - батько позивача [PERSON] . Таким чином, померлому [PERSON] належить 1/3 частка на земельну частку (пай) після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , та 1/3 частка на земельну частку (пай) після смерті його сина [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, позивачу належить 1/3 частка на право на земельну частку (пай) . інша частка - 2/3 належали його батьку [PERSON] . Позивач звернувся до державної нотаріальної контори з приводу оформлення права на спадщину на земельну частку (пай), однак йому державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку із пропущенням строку на прийняття спадщини. Позивач не вважає, що він пропустив строк, оскільки право на спадкове майно, а саме: на житловий будинок оформив, таким чином не може вважатися таким, що пропустив строк на земельну частку (пай), тим не менше, розуміє, що зволікання із переписом прав на земельну частку (пай) стали підставою нотаріусом для відмови у оформленні спадкових прав. Позивач вважає за необхідне повідомити, що причиною такого пізнього звернення до суду з приводу оформлення спадкових прав на земельну частку (пай) стало те, що позивачу не було відомо про те, що матері позивача належали права на земельну частку згідно сертифікату , а після її смерті ці права перейшли на позивача та його батька. Те, що позивачу не було відомо про ці документи, є поважною причиною пропуску звернення до суду. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. До суду від представника позивача-адвоката Вань І.Р. поступила заява про розгляд справи за відсутності сторонни позивача. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судові засідання призначені по справі не з`явився, про час та місце розгляду справи Виноградівська сільська рада була повідомлена у встановленому законом порядку. На електронну адресу суду від Виноградівської сільської ради поступила заява про розгляд справи без представника сільської ради, рішення суду визнаємо. Передбачених ч.1 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: З матеріалі справи слідує, що позивач [PERSON] після смерті батька [PERSON] [INFO] звернувся до Городенківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса від 05.02.2016 року №79/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини. Відмова мотивована тим, що житловий будинок ,який мав намір успадкувати позивач, відносився до колгоспних дворів в якому не визначені частки власників. На підставі цієї відмови [PERSON] звернувся до Городенківського районного суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок після смерті батька. І Рішенням Городенківського районного суду від 01.04.2016 року в справі №342/113/16-ц за ним було визнано право власності на спадкове майно після смерті батька. Тобто [PERSON] уже успадкував в 2016 році спадкове майно після смерті батька [PERSON] . І відмови в 2016 році від нотаріуса про неможливість успадкувати майно після смерті батька у зв`язку із пропуском строку звернення не отримував. Що підтверджує факт звернення [PERSON] до державного нотаріуса в порядку та в строки визначені законом для оформлення спадкових прав після смерті батька. Оскільки на момент смерті батька позивач проживав разом із ним, хоча і без реєстрації то він вважається таким, що прийняв спадщину після його смерті [INFO] . Також про даний факт проживання ним повідомлялось державного нотаріуса коли він звертався із заявою про прийняття спадщини в 2016 році. Що підтверджується інформацією наданою 13.03.2020 року державним нотаріусом. Також даний факт підтверджується і довідкою Виноградівської сільської ради від 24.06.2020 року. З чого слідує, що [PERSON] повідомляв про даний факт як державного нотаріуса в 2016 році так і повідомляв про це в 2019 році. Також ним про це повідомлялось під час розгляду справи в суді в 2016 році. і в Рішенні зазначено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] мотивує його тим, що він після смерті батька прийняв спадщину, а саме житловий будинок, що підтверджується Рішенням Городенківського районного суду від 01.04.2016. Однак коли він знайшов документи, які дають йому право на оформлення спадку на земельний пай після смерті батька, та звернувся із відповідною заявою до нотаріуса то отримав відмову в оформленні спадщини з покликанням на пропущення строку прийняття спадщини. У зв`язку із отриманням такої відмови 27.09.2019 року він і звернувся до суду з цим позовом. В позові також зазначає, що не звертався раніше до нотаріуса для оформлення спадкових прав на земельну частку оскільки не знав про належність матері права на земельну частку (пай). У зв`язку із чим суд приходить до переконання, що позивачем не пропущено строку прийняття спадщини після смерті батька, оскільки це спростовується фактом його проживання без реєстрації з батьком на момент смерті, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. Також це підтверджується і фактом оформлення прийняття спадщини після смерті батька в 2016 році, після його звернення до державного нотаріуса із відповідною заявою на підставі рішення суду. У постанові державного нотаріуса від 05.02.2016 року нічого не зазначено про пропуск строку для прийняття спадщини, а було відмовлено позивачу нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батьки з підстав не визначення частки в спадковому майні, оскільки господарство відносилось до колгоспного двору, а не у зв`язку із пропуском строку звернення. Частиною 1 статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, від 10 лютого 2010 року); та зважаючи, що усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Оскільки позивачем подано позов який зводиться до його не згоди з діями державного нотаріуса зазначених в Постанові від 27.09.2019 року, що не є предметом позову, а самим позивачем стверджується в заяві, що це і є причина для звернення з даним позовом, а не сам факт визнання ним пропуску строку звернення для прийняття спадщини, який він пропустив з поважних причин і просить поновити, тому у задоволенні даного позову слід відмовити за безпідставністю. На підставі ст. ст. 1217, 1223, 1261-1265, 1268-1270, 1272 ЦК України та

Outcome: dismissed