Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи його тим, що він працював на посаді машиніста холодильних установок аміачних з 40-ка годинним робочим тижнем в ТОВ «Білогір`я молокопродукт», наказом від 15 січня 2019 року №1-к його було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП. Останні грошові кошти в рахунок зарплати він отримав у серпні 2018 року, при цьому за який період було виплачено ці кошти позивачу не повідомили, тому на день звільнення позивачу невідомо яку саме суму йому заборгувало підприємство. В день звільнення з ним повного розрахунку не здійснено. З 22 січня 2019 року він був прийняти знову до ТОВ «Білогір`я молокопродукт» на роботу за сумісництвом машиністом холодильних установок (аміачних) з 20-ти годинним робочим тижнем на 0,5 ставки посадового окладу, наказом від 16 квітня 2019 року №19-к його було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП. В день звільнення з ним не здійснено повного розрахунку. На неодноразові звернення позивача щодо повного розрахунку із ним ТОВ «Білогір`я молокопродукт» не реагує, добровільно здійснити повну виплату заборгованості по заробітній платі позивача також не здійснює, тому просить стягнути заборгованість у судовому порядку. Крім того, на підставі ч.1 ст.117 КЗпП України, просить виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2019 по 07.05.2019 в розмірі 14939,43 грн. та з 16.04.2019 по 16.05.2019 в розмірі 2306,30 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з`явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав, суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 01 березня 2013 року позивач прийнятий на роботу в ТОВ «Білогіря молокопродукт» на посаду машиніста холодильних установок (аміачних) 5 розряду, наказом №1-к від 15 січня 2019 року його було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП, що підтверджується записами№№17,18 у трудовій книжці. Відповідно до розрахункового листка за квітень 2019 року, виданого ТОВ «Білогіря молокопродукт», борг підприємства на кінець місяця по заробітній платі перед позивачем становить 49732 грн.10коп. З 22 січня 2019 року він був прийняти знову до ТОВ «Білогір`я молокопродукт» на роботу за сумісництвом машиністом холодильних установок (аміачних) з 20-ти годинним робочим тижнем на 0,5 ставки посадового окладу (що підтверджується наказом №2-к від 21.01.2019), наказом №19-к від 16 квітня 2019 року його було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП. Відповідно до розрахункового листка за квітень 2019 року, виданого ТОВ «Білогіря молокопродукт», борг підприємства на кінець місяця по заробітній платі перед позивачем становить 5793 грн. 47 коп. Відповідно до виписки по картковому рахунку за період з 02.09.2018 по 02.04.2019 року заробітна плата перераховувалась ТОВ «Білогіря молокопродукт» на картковий рахунок [PERSON] відкритий у відділенні АТ КБ «Приват Банк», тому відповідач не був позбавлений можливості провести повний розрахунок з позивачем при звільненні відповідно до вимог ст. 47, 116 КЗпП України. Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказана правова позиція передбачена постановою Верховного Суду України від 29.01.2014р. №6-144цс13. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду відзиву на позов не подав, не надав також доказів того, що станом на день звернення позивача до суду заборгованість із заробітної плати погашена. Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів того, що невиплата належних сум позивачу допущена не з його вини, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі, крім того з вини відповідача мала місце затримка розрахунку при звільненні [PERSON] , тому наявні підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. При цьому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, період затримки розрахунку при звільненні, за який підлягає стягненню середній заробіток, слід визначити в межах заявлених позовних вимог, а саме з 15.01.2019 по 07.05.2019 в розмірі 14939,43 грн. та з 16.04.2019 по 16.05.2019 в розмірі 2306,30 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved