Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. На підставу своїх вимог спирається на те, що 12 грудня 1998 року в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області померла [PERSON]. Спадкоємицями померлої [PERSON] за заповітом є [PERSON] та [PERSON] брат позивача. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений Дзензелівською сільською радою від 17.02.1994р., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №7 не змінений і не відмінений. Цим заповітом [PERSON] заповіла належний їй на праві особистої власності жилий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області, своїм онукам [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] надав заяву-відмову, якою відмовився від належної йому частини спадщини. Мати позивача [PERSON], також надала заяву-відмову, якою відмовилася від спадщини за законом. Довідка Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 08.04.2016р. №333 підтверджує, що [PERSON] фактично проживала разом з [PERSON], спільно і постійно однією сімєю з 1992 року, разом вели спільне господарство, [PERSON] доглядала [PERSON], коли вона була вже немічною, та приймала матеріально участь у похованні спадкодавця, проведенні обрядових поминальних обідів. На протязі шести місяців з дня смерті спадкодавця [PERSON] в управління спадковим майном вступила [PERSON], яка в квітні 1999 року провела ремонт будинку, ремонтувала покрівлю будинку, на присадибній земельній ділянці провела городні роботи, фактично вступила у володіння спадковим майном. Відповідно, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] у відповідності до приписів ст.ст.548,549 ЦК УРСР від 18.07.1963р. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 25.04.2016р. у справі №701/392/16-ц встановлено факт, згідно якого визнано, що [PERSON], [INFO], дійсно проживала однією сімєю з 1992 року до часу відкриття спадщини з спадкодавцем [PERSON], яка померла 12 грудня 1998 року в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області, актовий запис №33 від 14.12.1998 року. Позивачу стало відомо, що [PERSON] було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) на території Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. При цьому, сертифікат було виписано на її дошлюбне прізвище [PERSON], що підтверджується наявною копією сертифіката серії ЧР № 046817 від 05.09.1996р., зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №420. Представник позивача звернувся до відділу Держгеокадастру у Маньківському районі із заявою про надання інформації щодо того, чи дійсно видавався Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) на території Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області на імя [PERSON], повідомити реквізити правовстановлюючого документа сертифіката на право власності на земельну частку (пай). Листом від 01.03.2016р. № 31-28-0.4-638/15-16 відділом Держгеокадастру у Маньківському районі Черкаської області повідомлено, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються громадянам з колективної та інших форм власності на імя [PERSON] зареєстровано за №420 та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 2,12га в адміністративних межах Дзензелівської сільської ради від 05.09.196р. серія ЧР №046817. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 25.04.2016р. у справі №701/392/16-ц встановлено факт, згідно якого визнано, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР №046817 від 05.09.1996р., виданий на імя [PERSON], дійсно належить [PERSON], яка померла 12 грудня 1998 року в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області, актовий запис №33 від 14.12.1998 року. У звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа було здійснено публікацію оголошення в газеті «Маньківська новини» про втрату Сертифіката на право на земельну частку (пай). За наявності таких обставин позивач позбавлений можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Листом від 20.05.2016р. державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON], представнику позивача надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну [PERSON] земельну частку (пай) мотивована тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, як те вимагається п.4.15 гл.10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. за №282/20595. Відповідно до п.4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у справі всіх необхідних документів. Відповідно до п.4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться, зокрема, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Видача свідоцтва про право на спадщину проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Тобто, у позивача відсутній правовстановлюючий документ на землю, який необхідно надати нотаріусу для оформлення спадщини, що само по собі виключає можливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку. За сукупністю викладеного, у спадкоємця немає можливості оформити право власності на майно в іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду з даним позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування. У звязку з цим позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності, оскільки іншої можливості оформити право власності на майно немає можливості у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно та відсутністю можливості його отримати у звязку із смертю спадкодавця, що змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача до суду не зявився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримав. Представник Дзензелівської сільської ради в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню згідно вимог ст. ст. 16, 319, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1225, 1268 ЦК України, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 12 грудня 1998 року в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області у віці 90 років померла [PERSON], про що 14.12.1998 року в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис № 33, свідоцтво про смерть серії І-СР № 101874 видане 14.12.1998 року виконкомом Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Довідка Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 08.04.2016р. №333 підтверджує, що дійсно 12 грудня 1998 року в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області померла [PERSON], яка проживала та була зареєстрована в [INFO]. Спадкоємицями померлої [PERSON] за заповітом є [PERSON] та [PERSON] брат позивача. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений Дзензелівською сільською радою від 17.02.1994р., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №7 не змінений і не відмінений. За заповітом, посвідченим 17.02.1994р., зареєстрованим в реєстрі за №7, [PERSON] заповіла належний їй на праві особистої власності жилий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області, своїм онукам [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] надав заяву-відмову, якою відмовився від належної йому частини спадщини. Справжність підпису на заяві засвідчено в нотаріальному порядку уповноваженою посадовою особою Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Мати позивача [PERSON], також надала заяву-відмову, якою відмовилася від спадщини за законом. Справжність підпису на заяві засвідчено в нотаріальному порядку уповноваженою посадовою особою Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Вищевказана, довідка Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 08.04.2016р. №333 підтверджує, що [PERSON] фактично проживала разом з [PERSON] спільно і постійно однією сімєю з 1992 року, разом вели спільне господарство, [PERSON] доглядала [PERSON], коли вона була вже немічною, та приймала матеріально участь у похованні спадкодавця, проведенні обрядових поминальних обідів. Протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця [PERSON] в управління спадковим майном вступила [PERSON], яка в квітні 1999 року провела ремонт будинку, ремонтувала покрівлю будинку, на присадибній земельній ділянці провела городні роботи, фактично вступила у володіння спадковим майном. Відповідно, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] у відповідності до приписів ст.ст.548,549 ЦК УРСР від 18.07.1963р. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР від 18.07.1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.553 ЦК УРСР від 18.07.1963р., вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 25.04.2016р. у справі №701/392/16-ц встановлено факт, згідно якого визнано, що [PERSON], [INFO], дійсно проживала однією сімєю з 1992 року до часу відкриття спадщини з спадкодавцем [PERSON], яка померла 12 грудня 1998 року в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області, актовий запис №33 від 14.12.1998 року. Позивачу стало відомо, що [PERSON] було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) на території Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. При цьому, сертифікат було виписано на її дошлюбне прізвище [PERSON], що підтверджується наявною копією сертифіката серії ЧР № 046817 від 05.09.1996р., зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №420. Представник позивача звернувся до відділу Держгеокадастру у Маньківському районі із заявою про надання інформації щодо того, чи дійсно видавався Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) на території Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області на імя [PERSON], повідомити реквізити правовстановлюючого документа сертифіката на право власності на земельну частку (пай). Листом від 01.03.2016р. № 31-28-0.4-638/15-16 відділом Держгеокадастру у Маньківському районі Черкаської області повідомлено, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються громадянам з колективної та інших форм власності на імя [PERSON] зареєстровано за №420 та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 2,12га в адміністративних межах Дзензелівської сільської ради від 05.09.1996р. серія ЧР №046817. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 25.04.2016р. у справі №701/392/16-ц встановлено факт, згідно якого визнано, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР №046817 від 05.09.1996р., виданий на імя [PERSON], дійсно належить [PERSON], яка померла 12 грудня 1998 року в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області, актовий запис №33 від 14.12.1998 року. У звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа було здійснено публікацію оголошення в газеті «Маньківська новини» про втрату Сертифіката на право на земельну частку (пай). За наявності таких обставин позивач позбавлений можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Листом від 20.05.2016р. державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON], представнику позивача надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну [PERSON] земельну частку (пай) мотивована тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, як те вимагається п.4.15 гл.10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. за №282/20595. Відповідно до п.4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у справі всіх необхідних документів. Відповідно до п.4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться, зокрема, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Видача свідоцтва про право на спадщину проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Тобто, у позивача відсутній правовстановлюючий документ на землю, який необхідно надати нотаріусу для оформлення спадщини, що само по собі виключає можливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку. За сукупністю викладеного, у спадкоємця немає можливості оформити право власності на майно в іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду з даним позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування. У звязку з цим позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності, оскільки іншої можливості оформити право власності на майно немає можливості у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно та відсутністю можливості його отримати у звязку із смертю спадкодавця. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За ч.3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. За ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі розяснення: Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Ст. 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Ч. 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до закону спадщина належить позивачу з часу відкриття спадщини. Як спадкоємець, позивач має право на набуття майна у власність в порядку спадкування, зобовязаний утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте не може цього робити у звязку з відсутністю документа, який засвідчує право власності та відсутністю можливості його отримати у звязку із смертю спадкодавця, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved