Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд до відповідачів з зазначеним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до кредитного договору № 4-160801/н від 05 серпня 2016 року, який був укладений між КС «Народний кредит» та [PERSON] , останньому було видано кредит в сумі 25 000 гривень 00 копійок з платою за користування в розмірі 83,95 % річних, тобто 0,23 % денних від суми залишку по кредиту за кожний день користування кредитом. Строк дії даного кредиту становить 24 фактичних місяців та підписаний 05.08.2016 року, діє по 26.07.2018. У забезпечення Кредитного договору було укладено договір поруки №4-160801/н від 05.08.2016, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями та зобов`язались відповідати за зобов`язаннями [PERSON] , що витікають із кредитного договору №4-160801/н від 05 серпня 2016 року. Згідно з п.1.1 Додаткового договору до Кредитного договору у разі прострочення кредиту та визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком фіксована процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 365% річних тобто 1% денних на суму залишку по кредиту. Пунктом 5.4.3 передбачена можливість дострокового розірвання кредитного договору у разі невиконання його умов. З урахуванням збільшення позовних вимог станом на 01.09.2019 заборгованість відповідачів складає 288 664,70 грн., з яких: -24 725,00 грн. - борг по тілу кредиту; -247 244,36 грн. - борг по відсоткам; -4 332,84 грн. - пеня; -12 362,00 грн. - штраф. Просив стягнути з відповідачів суму вищезазначеної заборгованості та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 418,30 грн. Ухвалою судді від 11 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 06.04.2017, 02.10.2017 представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, і вона була прийнята судом. 07.02.2018 ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено. 26.10.2018 від представника позивача надійшла заява про виправлення описки у заочному рішенні та виконавчому листі. 10.12.2018 ухвалою Соломянського районного суду м. Києва заяву про виправлення описки у заочному рішенні та виконавчому листі задоволено. 09.04.2019 від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення. 13.06.2019 ухвалою Соломянського районного суду м. Києва заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та справу призначено до розгляду за правидами загального позовного провадження. 23.09.2019 представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог. 25.03.2020, 30.03.2020 представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача 288 664,70 грн. та судові витрати. 19.04.2021 від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи 19.04.2021 без її участі, та просить направити справу за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду, за місцем її проживання. 07.12.2021 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання про передачу справи до іншого суду відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність та задовольнити позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог № 37 від 04.02.2020 у розмірі 288 664,70 грн. та судові витрати. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час розгляду справи повідомлені належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд не повідомили, відзив не подали. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1054 ЦК України, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2016 року між КС «Народний кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4-160801/н. Відповідно до п.1.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 25000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договром. Пунктом 2.1 договору встановено, що кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дати готримання позичальником кредиту. Позичальник зобов`язується повернути кредит та спллатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1 цього Договору (п. 2.3 Договору). Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору плата за користування кредтом (проценти) є фіксованою. Річна ставка переплати за кредитом на умовах дотримання графіку розрахунків становить 43,125%. Проценти нараховуються за фактичне чило календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. Річний процент становить 83,95%, тобто 0,23% денних на суму залишку кредиту за кожен день користування. Відповідно до п. 3.5 договору сторонни домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно із Графіком розрахунків, що є навід`ємною частиною цього Договору, у проміжні строки, що становлять 30 календарних днів. Відповідно до п. 5.1.3 договору позичальник зобов`язується вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користуцвання кредитом, відповідно до графіка розрахунків (додаток 1 до кредитного договору). Відповідно до п. 10.1 строк дії цього Договору становить 60 фактичних місяців. Закінчення строку дії цього Договору спливає 05.08.2021. Таким чином, згідно умов кредитного договору від 05 серпня 2016 року № 4-160801/н відповідач отримав кредитні кошти в сумі 25 000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 83,95 % річних, тобто 0,23 % денних від суми залишку по кредиту за кожний день користування кредитом з кінцевим терміном повернення 26.07.2018. 05 серпня 2016 року в забезпечення кредитного договору було укладено договір поруки №4-160801/н від 05.08.2016, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями та зобов`язались відповідати за зобов`язаннями [PERSON] , що витікають із кредитного договору №4-160801/н від 05 серпня 2016 року. Звертаючи до суду з позовом, позивачи просить стягнути з відповідача заборгованість, яка складає 288 664,70 грн., з яких: -24 725,00 грн. - борг по тілу кредиту; -247 244,36 грн. - борг по відсоткам; -4 332,84 грн. - пеня; -12 362,00 грн. - штраф. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 24 місяців до 26 липня 2018 року включно. У порушення зазначених норм закону та умов Договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 01.09.2019 утворилась заборгованість. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Отже, з огляду на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24 725,00 грн. Що стосується стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У данному випадку сторони строк договору погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, 05 серпня 2016 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 24 місяці, тобто до 26.07.2018 включно, кредитні кошти у розмірі 25 000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 83,95 % річних, тобто 0,23 % денних від суми залишку по кредиту за кожний день користування кредитом. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати згідно із графіком розрахунків, у проміжні строки, що становлять 30 календарних днів. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 26.07.2018 включно. Відтак, у межах строку кредитування до 26.07.2018 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 27 числа кожного місяця. Починаючи з 27.07.2018, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане та беручи до уваги те, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 29.12.2016, тобто до спливу строку повного погашення заборгованості за кредитом з кінцевим терміном його повернення 26.07.2018, суд не погоджується з доводами позивача про те, що він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. З графіку рорзрахунків вбачається, що станом на 02.01.2017 заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом становить 7906,24 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом в розмірі 7906,24 грн. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачами умови кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01.09.2019 має заборгованість в сумі 288 664,70 грн. Крім того, на виконання умов договору позивачем нараховано 4 332,84 грн. пені та 12 362,00 грн. штрафу. Що стосується стягнення з відповідача зазначеної пені та штрафу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 7.4 Договору визначено, що позичальник, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за цим Договором, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. В пункті 7.5 договору зазначено, що позичальник, який не виконав інший із зазначених у п.5.1.цього Договору обов`язків, окрім обов`язків. встановлених п.п.5.1.3 цього Договору, і не скористався правом, передбаченим п.5.2.2. цього Договору, за рішенням кредитного комітету має сплатити штраф у розмірі 50% від суми, одержаної позичальником за цим Договором. Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в справі № 497/2849/15-ц від 23 травня 2018 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи викладене, за змістом ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З точки зору закону за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 543 ЦК України. З урахуванням викладеного вище, порушення позичальником зобов`язань за умовами кредитного договору, суд приходить до висновку про часкове задоволення вимог позивача в частині стягнення тіла кредиту, відсотків у розмірі 7906,24 грн. та пені. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідачами не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про часкове задоволення позовних вимог. З огляду на вищезазначене, сума заборгованості у розмірі 36 964,08 грн. підлягає стягненню солідарно з відповідачів. З урахуванням часткового задоволення позову, солідарному стягненню з відповідачів також підлягає судовий збір в розмірі 565,77 грн.

Outcome: partial