Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач Житлово-будівельний кооператив «Схід-41» (далі - ЖБК «Схід-41») звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , між сторонами склалися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. 02 січня 2018 року відповідачем було укладено договір реструктуризації заборгованості за отримані, але не сплачені ним комунальні послуги на суму 27224,89 грн., однак до теперішнього часу відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує. Натомість збільшив заборгованість, яка станом на 01.03.2019 р. складає 40741,80 грн. Зазначили про звернення 23 жовтня 2018 року до суду з судовим наказом про стягнення з відповідачів заборгованості, у видачі якого ухвалою суду від 26 жовтня 2018 року відмовлено. Тому вказану суму заборгованості, а також 2514,58 грн. інфляційних витрат позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. В ході розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог (а.с. 57), оскільки договір реструктуризації заборгованості за отримані комунальні послуги було укладено дружиною відповідача [PERSON] , а не самим [PERSON] , тому розрахунок виконано в межах позовної давності - за період з 01.03.2016 р. по 01.10.2019 р. Загальна заборгованість складає 31257,77 грн., збитки від інфляції складають 4203,35 грн., 3% річних складають 1512,07 грн. Вказану суму просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залишення позовної заяви Житлово-будівельного кооперативу «Схід-41» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позову наполягала з підстав, викладених в позові. Представник позивача суду пояснила, що тарифи на комунальні послуги встановлюються Криворізькою міською радою. Відповідач, як споживач послуг, до них не з`являвся, не цікавився тарифами, однак вся інформація також міститься в квитанціях, які вручаються мешканцям квартири. Суми нараховані відповідачу - це за послуги опалення та утримання прибудинкової території. Крім того, на підставі Статуту ЖБК, стягнуто з відповідача 260,00 грн. на проведення ремонту. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач суду пояснив, що він заперечує проти позову, оскільки не погоджується з розрахунком, який є недоведеним. Договір на обслуговування помешкання він з позивачем не укладав, оскільки вважає, що не зобов`язаний цього робити. Він не відмовляється сплачувати за послуги теплопостачання, однак не має особових рахунків, щоб сплачувати безпосередньо до теплопостачальної організації. В обґрунтування відзиву зазначено, що до позову не додано доказів, які б підтверджували існування заборгованості, про яку зазначено в тексті позовної заяви, не надано навіть розрахунку заборгованості. Замість належних доказів позивачем додано до позовної заяви виписку з особового рахунку відповідача, з якого незрозуміло, за які послуги проведено щомісячні нарахування,в яких обсягах надавалися ці послуги, яким чином та на підставі чого вони проведені. Також до позовної заяви додано копію договору на реструктуризацію заборгованості № 1/77 від 02.01.2018 р., який нібито підписаним ним, з якого вбачається, що він визнає заборгованість за невідомий період, яка утворилась станом на 01.01.2018 р. та складає 27228,89 грн., але наданий договір він не підписував, це одразу видно, якщо поглянути на його підпис. Договір датовано 02.01.2018 р., однак в цей час його не було в місті та він не міг підписати його фізично. З доданим розрахунком відшкодування матеріальних витрат він теж не може погодитися, так як нарахування інфляції проведено на підставі договору на реструктуризацію, який він не підписував. Оскільки у позовній заяві та доданих до неї документах відсутні належні докази та інформація стосовно конкретних послуг, які нібито надавалися йому щомісяця, обсяги їх надання, невідомий період виникнення заборгованості на суму 40741,80 грн., яким саме чином проводились нарахування по кожній послузі окремо та на підставі яких нормативних документів, він не має можливості надати свій контр розрахунок заборгованості та вказати, які послуги насправді отримував. Окрім того зазначив, що позовні вимоги також заявлені з пропуском строку позовної давності, тому враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити та застосувати до заявлених вимог позовну давність. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16 - довідка). Позивач ЖБК «Схід-41» є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] та надає житлово-комунальні послуги його мешканцям, в тому числі й відповідачу у справі з утримання будинку та прибудинкової території та постачання теплової енергії. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань зі сплати отримуваних послуг виникла заборгованість, розмір якої, за період з 01.03.2016 р. по 01.10.2019 р. складає 31257,77 грн. (а.с. 58). Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до вимог статей 11, 526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону № 2189-VIII до повноважень органів місцевого самоврядування належать: встановлення цін, тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, заявивши вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комунальним платежам в сумі 31257,77 грн., включив до розміру заборгованості суми за утримання будинку та прибудинкової території і опалення, надавши помісячний розрахунок такої заборгованості із зазначенням підстав проведення такого нарахування: встановлення тарифів (а.с. 8, 10-14). На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач ЖБК «Схід-41» є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] та надає житлово-комунальні послуги його мешканцям, в тому числі й відповідачу у справі, як з утримання будинку та прибудинкової території, так і на підставі укладеного між ним та АТ «Криворізька теплоцентраль» договору з постачання теплової енергії, суд дійшов висновку, що позивачем доведено надання комунальних послуг щодо надання теплової енергії та утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , у період з 01 березня 2016 року по 01 жовтня 2019 року в сумі 31257,77 грн. Крім того, згідно з частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат в сумі 4203,35 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості та 3% річних в сумі 1512,07 грн.(а.с. 59, 60). Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, тому оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню, що узгоджується з вищезазначеним. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стосовно доводів про відсутність договору між сторонами про надання послуг, суд зазначає наступне. Так, пунктом 1 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону № 2189-VIII). Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території позивачем надавалися, а відповідач їх приймав та частково оплачував. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Оскільки між сторонами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які врегульовано Законом № 2189-VIII, тощо, відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів. Таким чином, посилання відповідача на відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг з центрального опалення є необґрунтованими, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 28 серпня 2019 року у справі № 1715/22813/12). Вимога про застосування позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на період, за який просить стягнути суму боргу позивач - з 01.03.2016 р. по 01.10.2019 р. Що стосується надання позивачем розрахунків витрат, актів чи інші документи, що підтверджують надання послуг, то відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, … також одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Зазначене не позбавляє права відповідача, як споживача послуг, отримати зазначену інформацію як в позасудовому порядку, так і в судовому засіданні шляхом витребування доказів, чого ним зроблено не було. Більш того, відповідачем в судовому засіданні не доведений факт ненадання чи неналежного надання позивачем житлово-комунальних послуг, повної оплати наданих послуг та відсутності заборгованості з отримання послуг теплопостачання та утримання будинків та прибудинкової території (чеки, квитанції, тощо), не спростований наданий позивачем розрахунок. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд виходить з доведеності факту наявності фактичних договірних відносин між сторонами з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг, невиконання споживачами обов`язків з їх оплати та наявності підстав для стягнення заявленої суми заборгованості. Вказані в позові обставини відповідачем не спростовані. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви до суду (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved