Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації обліку. В позові вказує, що він є власником та проживає в квартирі №8 розташовано по вул.Кобилянській,7 м.Вижниця. Згідно будинкової книги в квартирі зареєстровані та постійно проживають дружина [PERSON], син [PERSON]. а також зареєстрована колишня дружина старшого сина [PERSON], яка була зареєстрована з 2007 року але фактично не проживала, а з 2013 року виїхала з м.Вижниця та придбала будинок у с.Мілієве. Відповідач при змінні місця проживання не знялася з реєстрації, що унеможливлює його користуватися та розпоряджатися власністю, оскільки змушений додатково сплачувати витрати за комунальні послуги. Неповнолітні діти відповідачки після розірвання шлюбу з його сином [PERSON], зареєстровані та проживають у власному будинку останнього. Просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №8 розташованою в м. Вижниця Чернівецької області по вул. О. Кобилянської. буд.№7. Позивач в судовому засіданні позов підтримав просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи , про що свідчить його особистий підпис на поштовому повідомленні про отримання судової повістки та матеріалів позовної заяви з відповідними додатками. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши доводи позивача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню з таких підстав. Слід зауважити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 20.08.1993 року позивач є власником квартирою №8 розташованою в м. Вижниця Чернівецької області по вул. О. Кобилянської. буд.№7. Відповідачка зареєстрована за вищевказаною адресою, про що свідчать записи в домовій книзі та довідка видана Вижницькою міською радою від 22.12.2016 року. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов гр. [PERSON] від 12.05,2016 р., 13.06.2016 року, 27.07.2016 року, 22.08.2016 року, 05.09.2016 року,11.10.2016 року вказано, що відповідач [PERSON], зареєстрована за адресою. вул.Кобилянська,7/8 м.Вижниця , однак не проживає. Згідно відповіді Міліївської сільської ради від 23 грудня 2016 року , вбачається, що [PERSON] проживає у [INFO] без реєстрації має у приватній власності житловий будинок по вул. Миколайчука та проживає разом зі своїми неповнолітніми дітьми. Згідно пп.1-4 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до правил ст. ст. 163,72 ЖК України наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими , що втратили право користування жилим приміщенням , зокрема за умови , що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на законі; відповідачі неправомірно проживають у спірному житловому будинку створює перешкоди у здійснення права власності на будинок, який знаходиться за адресою: вул.Кармелюка,56-а Вижницького району Чернівецької області, а тому підлягає виселенню із вказаного будинку без надання іншого жилого приміщення. Крім того, суд також не знаходить підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки зазначені позовні вимоги є похідними від основних позовних вимог, в задоволення яких суд відмовив позивачу. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує розяснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У звязку з викладеним, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 275,60 грн.. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial