Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до суду з первісною позовною заявою, в якій просила визначити частки її померлих батьків [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок [ADDRESS] , по Ѕ частині кожному, та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 11.05.1960 року було укладено шлюб між її батьками, який в подальшому 23.01.1986 року був розірваний. Будучи у шлюбі, 01.05.1961 року її батькові було видано договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Після завершення будівництва, він 28.11.1974 року зареєстрував право власності на житловий будинок [ADDRESS] в БТІ на підставі вказаного Договору та акту готовності від 31.10.1974 року. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради за № 475 від 21.12.2016 року будинку присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] . Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом вважає, що вказаний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності її батьків, де їх частки є рівними, і кожному окремо, за життя належало по Ѕ частині нерухомого майна. Також, за життя [PERSON] , будучи лише титульним власником житлового будинку, який був набутий у шлюбі, приватизував всю земельну ділянку, на якій розташований будинок, на своє ім`я, отримавши державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 049411 від 20.10.2001 року. Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, а саме: Ѕ частина житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0611 га, яка розташована під вказаним будинком та призначена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. За життя останній склав заповіт на ім`я [PERSON] . [PERSON] на спадщину після смерті батька не претендує, про що подала відповідну заяву до нотаріуса. Мати позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] померла [INFO] і після її смерті відкрилася спадщина на належну їй за життя частку будинку [ADDRESS] , що становить подружню частку в праві спільної сумісної власності на майно та на частину земельної ділянки у розмірі частки права власності у спільному майні будинку. [PERSON] за життя заповіту не складала, і позивач - її донька, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що нерухоме майно придбавалося у шлюбі, частки співвласників у праві спільної сумісної власності не виділені і в досудовому порядку їх виділити не можливо, крім того, у зв`язку з тим, що, кожному з подружжя належало по Ѕ частині будинку, то кожному з них відповідно до їх частки має належати і частка земельної ділянки, на яку мав право [PERSON] . Видати свідоцтво про право на спадщину не можливо, так як після смерті кожного із подружжя відкрилася спадщина на різне коло спадкоємців і на різні частки спадкового майна. У зв`язку з тим, що [PERSON] не має можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі, нею подано відповідний позов до суду. Ухвалою судді Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.02.2017 року було відкрито провадження по справі та призначено попередній судовий розгляд (а.с. 41). Згідно розпорядження № 309 від 08.06.2017 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, цивільну справу № 216/733/17 прийнято до провадження судді [PERSON] та 09.06.2017 року призначено судове засідання по справі (а.с.132). Ухвалою суду від 07.12.2018 р., винесеною Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу у складі судді Бутенко М.В., згідно з розпорядженням заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу № 2763 від 07.12.2018 року, цивільна справа № 216/733/17-ц, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді, шляхом повторного перерозподілу була передана судді Бутенко М.В. та ухвалою судді від 07.12.2018 року прийнята нею до свого провадження (а.с. 215). На запит суду від Криворізької державної нотаріальної контори (а.с. 42)надійшли копії спадкової справи № 218-2015 після померлої [INFO] [PERSON] та № [NUMBER] після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 45 - 78). Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в свою чергу, скориставшись своїм правом, 10.04.2017 року подав до суду зустрічний позов (а.с. 83-86), який в подальшому в останнє - 09.08.2018 року уточнив та просив змінити черговість одержання права на спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме визнати за ним право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги - [PERSON] та визнати за ним право власності на ј частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] та на Ѕ частину вищевказаних житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 199-202). Свої вимоги обґрунтував тим, що після смерті його діда [PERSON] , померлого [INFO] та баби [PERSON] , померлої [INFO] відкрилася спадщина на належне їм за життя майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Його дід склав на нього заповіт, і він в установлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї баби [PERSON] . При цьому, нотаріус в усній формі відмовив йому у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, у зв`язку з наявністю у справі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої [PERSON] . Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом не має змоги оформити спадщину після смерті діда у нотаріальній конторі, адже у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, крім того, вважає, що має право на зміну черговості спадкування після смерті баби [PERSON] , а саме на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] та визнання за ним права власності на ј частину спадкового майна, що належало [PERSON] . Підставами для зміни черговості на спадкування після смерті [PERSON] він вказує на те, що він з червня 2011 року по день смерті [PERSON] опікувався нею, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу, крім того, вважає, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані, а після її смерті саме він взяв на себе витрати на її поховання та займався організацією похорон. Ухвалою судді Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.04.2017 року було приєднано до спільного розгляду у справі зустрічний позов з первісним позовом (а.с. 193). В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом вимоги первісного позову підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволення, вимоги зустрічного позову не визнала та просила відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволення, зустрічні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Відповідач та його представник вимоги первісного позову визнали частково, не заперечували проти визначення часток подружжя у праві спільної сумісної власності та проти визнання за [PERSON] права власності на ј частину житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Свої зустрічні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Суд, оцінивши письмові матеріали у їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, його представника, допитавши свідків в судовому засіданні, з`ясувавши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, давши відповідну правову оцінку наявним у справі доказам, прийшов до наступного. Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що 11 травня 1960 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який був посвідчений Дзержинським Рай бюро РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 968, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 4). В подальшому, 23.01.1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу (а.с. 75-78). В період шлюбу, а саме 01 травня 1961 року [PERSON] було видано договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності, з кількістю кімнат від одної до п`яти включно за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір підписаний сторонами та нотаріально посвідчений 25.05.1961 року ІV нотаріальною конторою (а.с.12- 13). Згідно з ксерокопії виписки з рішення виконкому Центрально-Міської районної Ради депутатів трудящих м. Кривого Рогу за № 670 від 31.10.1974 року затверджено акт готовності індивідуального житлового будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). 28.11.1974 року в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, який посвідчено ІV конторою м. Кривого Рогу 25.05.1961 року за № 3060 та акту готовності, затвердженого виконкомом райради депутатів трудящих Центрально-Міського району Кривого Рогу від 31.10.1974 року, що підтверджується ксерокопією реєстраційного посвідчення (а.с. 15). У зв`язку з розбіжностями в адресі місця розташування будинку рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради за № 475 від 21.12.2016 року присвоєно поштову адресу житлового будинку з господарчими побудовами власника [PERSON] : [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок [ADDRESS] був набутий в період шлюбу, тому вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки за життя подружжя [PERSON] , їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на будинок не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому суд приходить до висновку, що частки кожного із них, як співвласників будинку є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності за життя належало по 1/2 частці нерухомого майна. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] (а. с. 24). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, а саме: на Ѕ частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0611 га, яка розташована на території Криворізької міської ради у Центрально-Міському районі, призначена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. За життя, а саме 29.08.2003 року [PERSON] здійснив розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт, згідно якого заповів [PERSON] все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право (а.с. 52). Згідно відповіді Першої криворізької державної нотаріальної контори від 29.12.2016 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] з заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк звернувся [PERSON] , з заявою про відмову від прийняття спадщини звернулася [PERSON] , після чого нотаріусом була заведена спадкова справа № 220-2010. За життя [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Журавльовою І.В. 29.08.2003 року. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалось (а.с. 26). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] (а.с. 25). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй за життя частку будинку [ADDRESS] , що становить подружню частку в праві спільної сумісної власності на майно та на частку земельної ділянки у розмірі частки права власності у спільному майні будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно відповіді Першої криворізької державної нотаріальної контори від 29.12.2016 року після смерті [PERSON] , померлої [INFO] до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] - дочка померлої та [PERSON] - онук померлої. Більше з заявами про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. Була заведена спадкова справа № 218-2015. Заповіт по нотаріальній конторі не посвідчувався. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 49-50). Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] є позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом по справі - [PERSON] , яка є дочкою померлої, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] є онуком [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджується ксерокопію свідоцтва про народження [PERSON] та ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 10, 205). При зверненні позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що нерухоме майно придбавалося у шлюбі, частки співвласників у праві спільної сумісної власності не виділені і в досудовому порядку їх виділити не можливо, крім того, у зв`язку з тим, що, кожному з подружжя належало по Ѕ частині будинку, то кожному з них відповідно до їх частки має належати і частка земельної ділянки, на яку мав право [PERSON] . Видати свідоцтво про право на спадщину не можливо, так як після смерті кожного із подружжя відкрилася спадщина на різне коло спадкоємців і на різні частки спадкового майна (а.с. 26). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] був набутий подружжя [PERSON] в період шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, де їх частки є рівними, і кожному окремо, за життя належало по Ѕ частини нерухомого майна. Згідно ч. 1 п. 18-2 Постанови Пленуму ВСУ за № 7 від 16.04.04 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , будучи лише титульним власником житлового будинку [ADDRESS] приватизував земельну ділянку, на якій вказаний будинок розташований, отримавши 20.10.2001 року державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 049411 (а.с.23). Таким чином, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] отримав у приватну власність цілу земельну ділянку, на якій розташований будинок, який був набутий ним у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до ч. 2 п. 18-2 Постанови Пленуму ВСУ за № 7 від 16.04.04 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним та приймаючи до уваги, що одним із подружжя - [PERSON] в період шлюбу набуто житловий будинок, де в силу ст. 22, 24 КпШС України в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя - [PERSON] на Ѕ частину будинку. Оскільки для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визначається право власності на Ѕ частину будинку, у тій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. Суд вважає встановленим, що [PERSON] , померлій [INFO] , яка у праві спільної сумісної власності на житловий будинок мала частку, яка становила Ѕ, за життя належала і відповідна частина земельної ділянки, розмір якої становить розмір її частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, а саме: Ѕ частину. Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, як на підставу задоволення своїх вимог вказує, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу [PERSON] , яка через похилий вік та хвороби була у безпорадному стані. Так, допитана в якості свідка [PERSON] , яка доводиться племінницею [PERSON] та двоюрідною сестрою [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що онук [PERSON] проживав приблизно 10 років з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] , опікувався ними, бабуся отримувала пенсію, дочка [PERSON] приходила провідувала батьків рідко. Свідок [PERSON] , яка доводиться невісткою [PERSON] та дружиною [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що з 2012 року вони проживали разом з бабусею [PERSON] , яка хворіла, в неї постійно боліли руки та ноги, а також в неї була травма після смерті чоловіка [PERSON] . В січні місяці 2013 року бабуся впала і сильно забилась, лежала у лікарні. Рідна донька [PERSON] приїжджала до неї нечасто, оскільки вони з нею сварилися. Коли бабуся померла всі витрати на поховання понесли вони з чоловіком, свекруха [PERSON] практично не допомогла з витратами на поховання. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що близько 30 років проживає за адресою: [ADDRESS] по сусідству. [PERSON] близько 15 років проживав разом з дідом та бабою. За бабусею наглядали внук та невістка, дочка [PERSON] проживала окремо в квартирі, приїжджала до матері інколи, хоронили [PERSON] внук та невістка. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , приходить до висновку, що відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої статті 12, 81 ЦПК України є його обов`язком. Так, письмовими матеріалами справи не підтверджено, що [PERSON] матеріально забезпечував [PERSON] , яка самостійно не могла себе забезпечити та сплачувати комунальні послуги. З наданих [PERSON] ксерокопій квитанцій, вбачається, що найбільший платіж за комунальні послуги не перевищував суму 350,00 грн (а.с. 93-94). Інші платежі не перевищували навіть цієї суми, а деякі були в розмірі 27,37 грн (16.06.2011 року), 45,78 грн. (13.10.2010 року) (а.с. 95-96). Відповідно до акту, наданого [PERSON] , який підписаний сусідами та завірений уповноваженою квартального комітету, [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] з червня 2011 року по день смерті [PERSON] [INFO] . (а.с. 92). У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги, надані відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ксерокопії квитанції про сплату за комунальні послуги до червня 2011 року (а.с. 96-97), оскільки до того часу, як свідчить відповідний акт він у будинку не проживав. Також суд враховує, що, [PERSON] не доведено, а матеріали справи не мітять підтверджень того, що саме він сплачував вказані комунальні послуги і саме зі своїх доходів. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] отримувала пенсію, дані про розмір якої містяться в матеріалах справи і становила: з 2011 року по 2014 рік : 825,11 грн - 1239,86 грн. (а.с. 122-125). В той же час, згідно наданих [PERSON] відомостей про його доходи за період з 2011 року по 2014 рік, дохід останнього за 2011 рік становив: 5096,42грн., за 2012 рік: 16222,95грн., за 2013 рік: 19053,57 грн., за 2014 рік: 15205,14 грн. (а.с.180-184). Оцінюючи письмові матеріали, надані сторонами, суд не вбачає, що [PERSON] потребувала матеріального забезпечення, а онук [PERSON] міг повністю утримувати та всі зароблені кошти витрачати саме не неї, адже [PERSON] має свою родину, на утримання якої також витрачав кошти. До пояснень свідків про матеріальний стан померлої та її онука [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] суд відносить критично, оскільки про їх доходи останні могли знати лише зі слів, а свідчення [PERSON] - дружини [PERSON] та самого відповідача за первісним позовом, що останній отримував значно більші кошти, ніж це відображено в офіційних документах суд прийняти не може, оскільки вказані свідчення не підтверджені належними та допустимими доказами. Також суд критично відноситься до тверджень [PERSON] та допитаних в судовому засіданні свідків, що він надавав [PERSON] й іншу допомогу, тобто таку допомогу, яка має матеріалізоване вираження, а саме: прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт будинку, надавши при цьому ксерокопії договорів на придбання двох металопластикових вікон, холодильника та телевізора (а.с. 98-104), оскільки молоде подружжя [PERSON] проживали у вказаному будинку довгий час і здійснювали відповідні витрати для задоволення особистих потреб. Суд розцінює вказані обставини, як звичайні відносини, які складаються в родині, не потребують додаткових навичок та зусиль, при цьому суд приймає до уваги, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом постійно не проживала з [PERSON] , але відвідувала її і вдома, і в лікарні, і саме вона займалася її випискою, про що свідчить відповідна заява, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 135). Натомість, суд, з письмових матеріалів справи та пояснень свідка [PERSON] , вбачає, що [PERSON] 13.01.2013 року отримала травми у вигляді: струс головного мозку, забита рана лобу й носу, закритий перелом дев`ятого ребра праворуч, закритий вивих плечової кістки зліва, забиття, садни нижніх кінцівок, загальне переохолодження (а.с.128, 134). З виписки із медичної картки стаціонарного хворого № У-612, складеної на ім`я [PERSON] вбачається, що остання була знайдена родичами 13.01.2013 року близько 21-00 годин, до 24-00 годин знаходилась вдома, після погіршення стану здоров`я викликана швидка допомога і хвора доставлена міську лікарню № 2 (а.с. 149). Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON] вона в цей день знаходилася на навчанні, а [PERSON] працював допізна і саме він знайшов [PERSON] після її падіння. Приймаючи до уваги письмові матеріали справи та пояснення свідка [PERSON] суд приходить до висновку, що [PERSON] залишалась сама в будинку в день падіння, коли нею були отриманні травми і саме відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, який постійно проживав з [PERSON] , приймав рішення про виклик швидкої допомоги не одразу, як знайшов останню лежачою на порозі, а лише через декілька годин. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до обґрунтованого висновку, що онук [PERSON] не витрачав додаткових зусиль на опіку та догляд за [PERSON] (санітарно-курортне лікування, направлення на стаціонарне лікування до лікарні, залучення соціального працівника чи іншої особи для догляду за [PERSON] , коли вона залишалась сама в будинку), крім тих, які існують у кожній родині. Крім того, суд відкидає пояснення свідків та твердження [PERSON] , що [PERSON] через свій похилий вік та хвороби перебувала у безпорадному стані. Згідно п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадними станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона самостійно не може забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В постанові Верховного суду від 24.06.2020 року (справа № 127/9778/17) визначено, що безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах. Матеріали цивільної справи не місять жодного документу, яким би підтверджувалось, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд погоджується, що [PERSON] страждала на певні захворювання та мала проблеми зі здоров`ям, проте при цьому суд враховує її вік, на момент смерті який становив 84 роки, і те, що вказані захворювання не пов`язані та не призвели до безпорадного стану останньої. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів, які б давали йому право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування, а тому і вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] мають бути відмовлені. У зв`язку з тим, що в судовому засідання не знайшли підтвердження обставини, викладені відповідачем в зустрічному позову, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позивача за первісним позовом, а саме визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідачем в зустрічному позові заявлені також вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . При цьому як на підставу задоволення своїх вимог відповідач вказує відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Суд вважає, що вказані вимоги можуть бути задоволенні в цій частині з наступних підстав. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах цивільної справи не міститься постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , виданої [PERSON] , однак як вбачається з копії спадкової справи № 220-2010 наданої на запит суду, все своє майно [PERSON] заповів онукові [PERSON] , заповіт не змінений та не скасований. Отже [PERSON] є єдинним спадкоємцем за заповітом, який може прийняти спадщину після смерті свого діда [PERSON] померлого [INFO] , що також зазначено у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.12.2016 року. При цьому суд відмічає, що в нотаріальному порядку спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] ніким не оформлювалася, свідоцтва про право на спадщину на майно нікому не видавалися, до Першої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася лише позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , де були відкриті дві спадкові справи, що також підтверджується відомостями з державної нотаріальної контори та інформаційними довідками із спадкового реєстру (а.с. 45, 74). Зустрічні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме визнання за [PERSON] право на спадкування разом із спадкоємицею першої черги [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на ј частину житлового будинку та ј частини земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом. У відповідності з ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Положеннями ст. 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За приписами ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене вище, оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відсутність у спадкоємця за заповітом правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку позбавляє останнього можливості оформити спадщину, що відкрилась після смерті діда [PERSON] , а тому його порушене право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0611 га, розташовані за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а в задоволені іншої частини зустрічної позовної заяви суд вважає за необхідне відмовити. На підставі викладеного й відповідно до ст. ст. 16, 368, 372, 1217, 1220, 1225, 1259, 1261, 1265 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст. 18, 28 КпШС,

Outcome: partial