Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] (надалі - позивач) надав [PERSON] (надалі - відповідачу) у борг грошові кошти, що було оформлено письмовою розпискою на умовах строковості та зворотності, проте після настання строку повернення грошових коштів, відповідач останні добровільно не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала суду заяву, де позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення /а.с. 36/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, у відсутність відповідача та ухвалити за згодою представника позивача заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.02.2012 року між сторонами було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якої, позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, строком до 29.02.2012 року /а.с. 4/. Відповідно до розписки, відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у розмірі 57 500 доларів США. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув. Таким чином, станом на день подачі позовної заяви до суду, сума боргу за розпискою становить 57 500 доларів США, що еквівалентно 459 597, 50 грн., на день проведення розрахунку позивача. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з вищенаведеним, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, що становить 22 252,42 грн./а.с. 5/. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач не виконав грошові зобов'язання передбачені договором позики, добровільно позику не повернув, тому остання має бути стягнута у примусовому порядку. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved