Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про їх виселення з службового жилого приміщення - квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 лютого 2013 року на підставі Наказу директора Департаменту житлово-комунального господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 44 від 12 лютого 2013 року [PERSON] на склад сім'ї три особи (він, дружина [PERSON], син [PERSON]) виділено службове жиле приміщення - двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира знаходиться в будівлі, яка перебуває на балансі позивача та облікована як службове приміщення. Спірну квартиру відповідач [PERSON] отримав на час проходження служби у Львівському гарнізоні, однак, після вибуття до нового місця служби в м.Київ у 2013 року, її у встановленому законом порядку не повернув. В обґрунтування позовних вимог покликається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідачів. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст.109, 118, 124 ЖК України, п.п.3.1, 3.14, 3.17 Наказу Міністра оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями». В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] позов заперечив та пояснив, що відповідач [PERSON] не може бути виселений разом з членами своєї сім'ї зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення у відповідності до положень ст.125 ЖК України, оскільки він проходив військову службу у Збройних Силах України більше тридцяти років, на даний час його звільнено із займаної посади, але не припинено трудові відносини. [PERSON] вимушено змінив місце проходження служби, за новим місцем служби іншим службовим житлом не забезпечений, на даний час у вказаній квартирі залишається проживати його сім'я, яка не має іншого житла у м.Львові. Спірна квартира відповідачам надана на законних підставах і факт її надання позивачем не оспорюється. Крім того, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2013 року відповідачу [PERSON] з сім'єю з трьох осіб ([PERSON] дружина [PERSON], син [PERSON]) надано службове жиле приміщення - квартиру [ADDRESS], що стверджується ордером на службове жиле приміщення № 000492 від 28 лютого 2013 року (а.с.5). Як вбачається з довідки Львівського комунального підприємства «№ 500» № 880 від 10 червня 2013 року, у квартирі [ADDRESS] проживають відповідачі у справі (а.с.4). Згідно з Довідкою про проходження служби полковника [PERSON] вбачається, що останній проходив військову службу з серпня 1983 року по дату формування витягу (а.с.31). Відповідно до Наказу Командувача Західного оперативного командування № 119 від 14 жовтня 2013 року [PERSON] звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення управління оперативного командування та призначено на посаду начальника тилу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с.31). Відповідно до п.п.3.1, 3.15 Наказу Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», військовослужбовці та члени їх сімей, за відсутності в них за місцем проходження служби жилого приміщення, мають право на отримання службових жилих приміщень. Військовослужбовець, особа, звільнена з військової служби, та члени їх сімей зобов'язані у двомісячний строк звільнити займане ними службове жиле приміщення в разі одержання жилого приміщення для постійного проживання або вибуття для виконання службових обов'язків за кордон разом із членами сім'ї. Згідно зі ст.125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Покликання позивача, що відповідачі мають приватизоване житло в м.Яворові Львівської області не знайшло свого підтвердження в процесі розгляду справи. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] разом зі своєю сім'єю в складі трьох осіб були забезпеченні спірним жилим приміщенням у зв'язку з проходженням відповідачем [PERSON] військової служби у Західному оперативному командуванні, останній був звільнений з посади у зв'язку з подальшим проходженням військової служби на посаді начальника тилу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України. Відповідач [PERSON] більше тридцяти років проходив військову службу у Збройних силах України, а тому у відповідності до положень ст.125 ЖК України не може бути виселеним разом зі сім'єю із спірної квартири без надання іншого жилого приміщення. В порушення вимог ст.60 ЦПК України стороною позивача не представлено доказів і судом таких не здобуто, що відповідач [PERSON] забезпечений жилим приміщенням по новому місцю служби. Враховуючи наведене відсутні підстави для виселення відповідачів зі спірної квартири. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed