Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділення частки у спільній сумісній власності, а саме визначети частки у спільній сумісній власності - земельній ділянці за адресою : м. Львів вул. Молдавська, буд. 33 визнавши, що [PERSON], належить 1/3 частина земельної ділянки; [PERSON] належить 1/3 частина земельної ділянки; [PERSON] належить 1/3 частина земельної ділянки. Позивач свої вимоги мотивує тим, що на підставі ухвали Львівської міської ради 15-ої сесії 5-го скликання № 3080 від 12.11.2009 року, було приватизовано земельну ділянку площею 0,0909 га для обслуговування житлового будинку та отримано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 649559. Згідно додатку до державного акту про право власності на земельну ділянку співвласниками є позивач та відповідачі по справі. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, представник позивача подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов просить задоволити повністю. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, про слухання справи у її відсутності, позов просить задоволити повністю. Відповідач [PERSON] судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з такого. За адресою м. Львів,вулиця Молдавська, 33 знаходиться будинок, який на праві спадкування за законом належить позивачу та відповідачам [PERSON] та [PERSON]. Даний будинок після успадкування належав на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачам по справі по 1/3 частки. Як вбачається із державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 649559 та додатку співвласниками земельної ділянки є: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 68536974 від 20.09.2016 року власниками будинку, що за адресою м. Львів, вул. Молдавська, 33 є [PERSON], [PERSON], [PERSON] з частками власності на 1/3. На даний час позивач має намір подарувати свою частку земельної ділянки [PERSON], проте не може цього зробити у звязку з тим, що не можу дійти згоди з [PERSON] щодо виділу частки у праві власності. Відповідно до частини першої статті 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Положенням статті 355 Цивільного кодексу України визначено поняття і види права спільної власності. Так, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із статтею 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Крім того, вищезгаданою статтею передбачено, що договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно зі статтею 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). У відповідності з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. .2, 3 ст. 358 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст. 372 цього Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З наведених міркувань та

Outcome: approved