Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач зазначила, що 27.04.2016р. померла її мати [PERSON], яка за життя, 24.01.2014р., склала на її користь заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Токмацького міського нотаріального округу за № 146. Цим заповітом мати заповіла позивачу земельну ділянку, площею 11га, розташовану на території Богданівської сільської ради Чернігівського району. Однак постановою від 09.12.2016р. державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в ньому не зазначено державний акт та кадастровий номер спадкової земельної ділянки, та, відповідно, нотаріус позбавлений можливості визначити, яку конкретно земельну ділянку було заповідано. Зауважуючи, що у власності спадкодавця була лише одна земельна ділянка, право власності на яку підтверджується державним актом серії І-ЗП № 044537 про право приватної власності на землю, а нотаріус при посвідченні заповіту помилково не вказав ці дані, просить суд здійснити тлумачення заповіту її матері, встановивши, що вона заповіла земельну ділянку, площею 11га, яка розташована на території Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю на підставі зазначеного державного акту. Подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.04.2016р. померла [PERSON], яка за життя, 24.01.2014р., склала на користь позивача заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Токмацького міського нотаріального округу за № 146 (а.с.7). Цим заповітом [PERSON] заповіла позивачу приватизовану земельну ділянку, площею 11га, розташовану на території Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Постановою від 09.12.2016р. державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в ньому не зазначено державний акт та кадастровий номер спадкової земельної ділянки, та, відповідно, нотаріус позбавлений можливості визначити, яку конкретно земельну ділянку було заповідано (а.с.10). Зауважуючи, що у власності спадкодавця була лише одна земельна ділянка, право власності на яку підтверджується державним актом серії І-ЗП № 044537 про право приватної власності на землю (а.с.8), що підтверджується також і довідкою № 1296/12 від 12.12.2016р. Боганівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області (а.с.6), а нотаріус при посвідченні заповіту помилково не вказав ці дані, просить суд здійснити тлумачення зазначеного заповіту, встановивши, що спадкодавець заповіла земельну ділянку, площею 11га, яка розташована на території Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, яка їй належала на підставі зазначеного державного акту. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Отже, тлумаченню підлягає заповіт, який містить суперечність слів і понять. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що за ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті. Текст спірного заповіту викладений чіткою і зрозумілою мовою, в ньому немає подвійного змісту, із заповіту чітко вбачається воля заповідача передати позивачу належну їй земельну ділянку, тому фактично позивач наполягає на виході за межі тлумачення змісту правочину. Разом з тим при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Крім того, ніякого спору між спадкоємцями, через який заповіт потрібно витлумачити, з матеріалів справи не вбачається. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналізуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки обраний позивачем спосіб захисту права вочевидь не співпадає з тими правами, які вона намагається захистити.

Outcome: dismissed