Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача та визнання договору недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що 03.12.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір № 0-13514-031212 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки відповідно до якого банк надав клієнту кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн. та на день укладення Договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 49 100,00 грн. строком з 03.12.2012 року на 50 місяців. Сплата процентів у розмірі 0,0001%. Окрім того, позичальник сплачує48% за «недозволений овердрафт». Вказує, що при підписанні договору відповідачем були порушені його законні права, договір не відповідає законодавству України. Зазначив, що ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту, не попередив, що послуги банку, зважаючи на їх ціну, не задовольнятимуть його інтереси. Окрім того, відповідач не попередив, що вартість кредиту може істотно зрости. Таким чином, договір суперечить чинному законодавству, укладений з порушенням прав позивача як споживача фінансових послуг. У зв'язку з чим повинен бути визнаний недійсним. Просить позов задоволити. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, підтримав письмові заперечення в яких вказав, що позивачем договір був підписаний та своїм підписом він засвідчив, що ознайомлений з правилами, тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до відносин, які виникли на підставі договору. Зазначив, що відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Підписуючи договір, позивач свідомо бажав настання правових наслідків, обумовлених таким договором, а саме - отримання грошових коштів для споживчих цілей. Вказав, що укладаючи 03.12.2012р. договір позивач був ознайомлений з всіма істотними умовами договору: валюта кредиту, сума кредиту, термін кредитування, розмір щомісячних платежів за користування кредитними коштами, графік погашення кредиту, розмір штрафних санкцій, тощо, про що свідчить його підпис на договорі. Підтвердженням дійсності укладеного договору та погодженням з його умовами, є факт користування кредитними коштами та здійснення сплати необхідних платежів на погашення заборгованості по такому договору. В задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 628 ЦК України регламентує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір № 0-13514-031212 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки відповідно до якого банк надав клієнту кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн. та на день укладення Договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 49 100,00 грн. Порядок надання та користування кредиту і овердрафту встановлений п. 2 Договору № 0-13514-031212. Пунктом 3 Договору № 0-13514-031212 передбачений порядок проведення розрахунків. З умов надання кредитної карти вбачається, що строк кредитування складає до 50 місяців. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, укладений договір був добровільно підписаний [PERSON], а відтак в момент укладення кредитного договору сторонами було погоджено всі істотні умови договору, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, як це передбачено ч.1 ст. 628 ЦК України та позичальник своїм підписом засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною, в зв'язку з чим будь-яких претензій чи зауважень щодо наданої йому банком інформації він не має, а свідченням того, що [PERSON] погоджувався з умовами договору є і той факт, що він здійснював погашення кредиту, а відтак своїми діями визнавав умови договору у повному обсязі. Статтями 1047-1049, 1055, 1056-1 ЦК України передбачено обов'язкову письмову форму договору, право кредитора на отримання процентів та обов'язок боржника повернути позику в строк та сплатити проценти. Судом встановлено, що на момент вчинення договору сторони дотримали вимог ст.203 ЦК України, а саме уклали договір, передбачений ст.1054 ЦК України, досягнули згоди з істотних умов щодо предмета, ціни та строку, правочин вчинено відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України в письмовій формі та кредит був отриманий [PERSON] - тобто правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що є підтвердженням того, що сторони правочину мали вільне волевиявлення та володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності як передбачено законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, внаслідок чого не визначили: які умови договору є несправедливими (враховуючи, що договір містить 14 пунктів); на підставі яких ознак умови договору є несправедливими, у чому саме полягає несправедливість окремих положень договору. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що умови спірного договору не містять в сукупності вказаних ознак, тому підстав для визнання умов договору несправедливими немає, а тому в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача та визнання договору недійсним слід відмовити.

Outcome: dismissed