Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з зазначеним позовом, у якому посилається, що відповідач має заборгованість по виплаті аліментів та у зв»язку з цим вважає, що відповідач повинен виплатити неустойку за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що її батьками є [PERSON] та [PERSON], які у 1999 році розірвали шлюб та з [PERSON] на користь матері [PERSON] на її утримання до досягнення повноліття аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. 16.07.2015 року позивачка досягла повноліття та виконавча служба Бериславського РУЮ припинила стягнення з відповідача аліментів на її користь та закрила виконавче провадження. У зв»язку з неналежним виконанням рішення суду утворилась заборгованість по аліментах в сумі 17577-32 грн. та з посиланням на ст.196 Сімейного кодексу України позивачка просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 9478-69 грн. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] наполягав на задоволенні позову з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно має заборгованість по сплаті аліментів, яку намагається погасити, але не згоден з тим, що повинен сплатити заявлену позивачкою неустойку, оскільки заборгованість по аліментах утворилась внаслідок того, що він не мав постійної роботи та регулярного заробітку. Просив зменшити розмір неустойки тому що знаходиться у тяжкому матеріальному стані, оскільки не працює, не має постійного заробітку, проживає разом з батьками, які досягли пенсійного віку та є Дітьми війни та які знаходяться на його утриманні. Представник третьої особи [PERSON] суду пояснила, що державним виконавцем винесена постанова про закриття виконавчого провадження у зв»язку з досягненням дитиною повноліття на підставі ст. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження, допитавши сторони, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Оцінка зібраних по справі доказів судом здійснюється за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Статтями 3, 11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 10 серпня 1999 року з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на користь [PERSON] на утримання доньки, позивачки по справі, [PERSON], [INFO] до досягнення донькою повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. 16.07.2015 року позивачка досягла повноліття та постановою державного виконавця на підставі ст.49 п.6 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження закінчено у зв»язку з закінченням передбаченого законом строку для відповідного виду стягнення. Згідно довідки державного виконавця від 22.07.2015 року заборгованість по аліментах складає 17577-32 грн. Державний виконавець, обчислюючи заборгованість за аліментами керувався приписами ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно із ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку - доходу розмір аліментів не може бути меншим встановленого Сімейним кодексом України розміру. Відповідно до ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Статтею 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. У відповідності до п.7.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 р. за №489/20802, розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Виходячи з вищезазначеного суд вважає, що розрахунок наданий суду державним виконавцем, є належним та допустимим доказом наявності у відповідача заборгованості по аліментах саме у сумі 17577-32 грн. Статтею 194 ч.4 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а тому позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по аліментах в сумі 17577-32 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СK України та розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. З ст. 549 ЦК України пеня це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ЦК). Таким чином, якщо виходити з аналогії права і застосовувати цивільне законодавство про відповідальність з прострочення грошових зобов'язань до сімейного законодавства, то платник аліментів повинен довести суду, що несплата своєчасно аліментів відбулася з поважної причини (тяжко хворів, стягувач аліментів був у довгостроковому відрядженні тощо). Відповідно до частини 3 ст. 551 ЦК України ч. 2 ст. 196 СК розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Такими обставинами, які мають істотне значення і дають суду право на зменшення неустойки (пені), є: сукупність виконання грошового зобов'язання. Часткове виконання зобов'язання вважається неналежним, однак воно має значення при зменшенні неустойки; майновий стан сторін, стан здоров'я самого платника, його дружини, батьків, що потребували витрати всіх коштів на їх лікування, його самого тощо. Враховуючи той факт, що відповідач не має постійної роботи, має мінливий дохід, на його утриманні знаходяться батьки похилого віку ( 1936 та [INFO]), які є «Дітьми війни», частково виконував свої зобов»язання по сплаті аліментів, всі ці обставини у сукупності дають суду підставу для зменшення розміру неустойки з 9478-69 грн. до 5000-00 грн. Статтею 88 ч.1 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає підлягають стягненню на користь позивачки понесені судові витрати, які полягають у сплаті судового збору. На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: partial