Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Мотивував свої вимоги тим, що він наказом № 71 від 13.09.2014 року був звільнений з посади керівника відділу з експлуатації та технічного обслуговування будівель Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» за ст. 38 Кодексу законів про працю України, про що свідчить запис в трудовій книжці. Позивач зазначає, що розрахунок на день звільнення відповідачем не зроблено. Станом на день звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з березня 2014 року по серпень 2014 року у розмірі 20322 гривні 60 копійок. Позивач зазначає, що відповідач частково сплатив заборгованість і тому просить суд стягнути суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 16320 гривень 72 копійки. Також, оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану йому заробітну плату в день звільнення, то з відповідача підлягає стягненню середня заробітна плата за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку(398 днів), (193 гривні 75 копійок середньоденний заробіток), яка становить 77112 гривень 50 копійок. Як зазначає позивач, в результаті таких дій відповідача, були порушені його конституційні права. Відповідач поставив його у тяжке матеріальне становище, оскільки понад 18 місяців він не міг отримати заробітну плату, що позбавило його можливості нормально жити, харчуватися та сплачувати рахунки, а тому вважає відповідач завдав йому моральну шкоду, розмір якої він оцінює у суму 1000 гривень. Просить суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач надав до суду лист з клопотанням слухати справу у його відсутність. Просив позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом, про що свідчить направлення судової повістки, яка долучена до матеріалів справи. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів трудової книжки позивача вбачається, що [PERSON] наказом наказом № 71 від 13.09.2014 року був звільнений з посади керівника відділу з експлуатації та технічного обслуговування будівель Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» за ст. 38 Кодексу законів про працю України. Матеріалами справи не спростовано, що в день звільнення відповідачем не зроблено розрахунку з [PERSON], про що останній вказує у своїй позовній заяві та містяться відомості у довідці № 08-419 від 24.09.2014 року за підписом головного бухгалтера ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву». З матеріалів справи вбачається, що станом на день розгляду справи заборгованість з виплати заробітної плати складає 16320 гривень 72 копійки, а тому остання підлягає стягненню з відповідача на його користь. Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд вважає переконливо доведеною перед ним позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача середню заробітну плата за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що розраховується з розрахунку 398 днів прострочення виплати Х 193 гривні 75 копійок середньоденного заробітку = 77112 гривень 50 копійок. Задовольняючи таку вимогу, суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення суду наданий позивачем розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В ході судового розгляду позивачем було надано докази, які об'єктивно свідчать про те, що несвоєчасна виплата йому заробітної плати призвела до втрати ним нормальних життєвих зв'язків та він був змушений здійснити додаткові зусилля для організації свого життя. Суд вважає, що ці обставини позивачем належно доведені, а тому позовна вимога в частині відшкодування [PERSON] моральної шкоди підлягає задоволенню повністю у розмірі 1000 гривень, з врахуванням принципу розумності та справедливості. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд на підставі ч. 1 п. п. 2, 4 ст. 367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення на користь працівника виплати заробітної плати в межах одного місяця. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved