Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до Енергодарського міського суду з позовною заявою, яку уточнив в ході судового розгляду ( а.с.79-81), і в якій зазначає, що 06.01.2013р. приблизно о 18 год. 50 хв., в м. Енергодар на перехресті вул. Козацька - Енергодарське шосе, відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю громадян [PERSON] та [PERSON], яка сталась в результаті порушення відповідачем правил дорожнього руху. Транспортний засіб, яким на підставі довіреності керував [PERSON], належить на праві приватної власності позивачу. В результаті ДТП автомобілі позивача ««Renault Kangoo» д.р.н [NUMBER] та відповідача «ІЖ 412» д.р.н [NUMBER], отримали механічні пошкодження. 15.03.2013р. слідчим Енергодарського МВ ГУ МВС України в Запорiзькiй області Сурковим РА., після розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013080160000041 вiд 07.01.2013 року, винесено постанову про закриття кримінального провадження. Копії матеріалів кримінального провадження направлені до ВДАІ Енергодарського МВ ГУМСУ в Запорізькій області для притягнення відповідача [PERSON] до відповідальності за ст.124 КУпАП. Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.04.2013р. по справі №316/922/13-п, [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, однак у зв'язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, провадження по справі було закрито на підставі ст.38 КУпАП. [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУАП- не притягувався. Відповідно до висновку №02 Експертного, автотоварознавчого дослідження з питань визначення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Renault Kangoo» державний реєстраційний номер [NUMBER] від 25.01.2013р., виконаного спеціалістом Консультативно-автоекспертного бюро ТОВ ВЕП «Стандарт-Сервіс» судовим експертом [PERSON], розмір матеріальної шкоди, нанесеної власнику автомобіля «Renault Kangoo» д.р.н. [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП, складає 19 742,89 грн. Відповідач [PERSON] не застрахував свою цивільну відповідальність, і як він повідомив позивача після ДТП, він є учасником бойових дій, тобто, є особою, що звільнена від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відповідно до вимог ст. 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004р. (з подальшими змінами),- учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. 28.10.2013р. МТСБУ своїм листом повідомило позивача про відмову у відшкодуванні шкоди з посиланням на пп.п.37.1.3 п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та рекомендували самостійно звернутися до суду з позовом до особи, відповідальної за скоєння ДТП. Просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 20 242,89 грн., яка складається з: 19 742,89 грн. - розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, та 500 грн. - витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу. Крім того, просить сягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що він відчував великі моральні переживання в зв`язку із значними майновими втратами: приведенням у несправний стан транспортного засобу, що використовувалося для потреб його родини, отримання доходу, оскільки, як пояснив в судовому засіданні представник позивача - зазначений автомобіль позивач використовував для здійснення підприємницької діяльності; в нього на тривалий час значно змінився звичний спосіб життя і нормальні життєві зв`язки, йому довелося прикладати додаткові зусилля по відновленню цих зв`язків, а так само зусилля, направлені на захист своїх прав (поїздки до міліції для дачі пояснень, поїздки до експерта, звернення до МТСБУ, звернення по правову допомогу до адвоката, звернення до суду та інш.). Також, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складають із витрат по оплаті судового збору та витрат на правову допомогу. В судове засідання позивач не з`явився, просить розглянути справу у його відсутність за участю представника Гардера О.Г., про що повідомив суд письмово ( а.с. 74). Представник позивача - адвокат Гардер О.Г. у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги. Та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в позовній заяві, письмовому поясненні до позову, а також на матеріали справи просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, просить розглянути справу у його відсутність за участю представника Камисова А.Я., про що повідомив суд письмово ( а.с. 48). Представник відповідача - адвокат Камисов А.Я. у судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачем не визнав в повному обсязі вказуючи на відсутність доказів, які б обґрунтовували позов, та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в заяві про перегляд заочного рішення, надані в судовому засіданні усні пояснення, а також на матеріали справи, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи - МТСБУ в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи ( а.с. 157). Третя особа - [PERSON], в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 06.01.2013р. близько о 18 год. 50 хв., в м. Енергодар на перехресті вул. Козацька - Енергодарське шосе, відбулась дорожньо - транспортна пригода. Учасниками ДТП були відповідач [PERSON], який керував автомобілем «ІЖ 412» д.р.н. [NUMBER], та громадянин [PERSON], який керував автомобілем «Renault Kangoo» д.р.н. [NUMBER], що підтверджується матеріалами справи ( а.с. 12, 13,14-15), а також матеріалами справи про адміністративне правопорушення №316/922/13, яка досліджувалась в судовому засіданні. Автомобіль марки «Renault Kangoo» д.р.н [NUMBER] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] ( а.с. 9-10). Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АГ №411780 від 13.04.2013 [PERSON], з протоколом згоден, про що наявний відповідний напис. Відповідно до постанови Енергодарського міського суду від 26.04.2013 року винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (вищезазначеної ДТП) визнано [PERSON] Тобто обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, що підтверджується постановою суду від 26.04.2013 року. Однак, у зв'язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі відносно [PERSON] було закрито на підставі ст. 38 КУпАП (а.с.14-15). Суд критично відноситься до тверджень представника відповідача, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення фактично вина відповідача не встановлена та він не притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому [PERSON] не можна вважати винним у скоєнні вищезазначеного правопорушення. Так, суд всебічно розглянув справу та у мотивувальній частині вищезазначеної постанови обґрунтував наявність в діях відповідача складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП, тому в разі відсутності в діях [PERSON] складу правопорушення, провадження у справі було б закрито не у зв'язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, а з інших підстав. Крім того, навіть зі змісту положень ст.. 38 КУпАП випливає, що строки притягнення до адміністративної відповідальності застосовують до осіб, що вчинили правопорушення. Тобто для застосування даної норми необхідно встановити винність особи в інкримінованому правопорушенні. Дана постанова суду не змінена та не скасована. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку з вищевикладеним, судом не досліджувались обставини дорожньо-транспортної події, яка мала місце 06.01.2013 року за участю [PERSON]. та відповідача, оскільки в такий спосіб судом перевірялись би обставини встановлені судовим рішенням в іншій справі, що в свою чергу суперечило б положенням ч.4 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина даної особи. Таким чином, встановлено, що саме порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, тобто вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Згідно до ст.1166 ЦК України шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об'ємі особою, що її заподіяла. Згідно зі ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, враховуючи, що на момент скоєння ДТП водій [PERSON] керував та володів автомобілем «ІЖ-412» д.р.н. [NUMBER] на законних підставах, тому він повинен нести відповідальність за заподіяння шкоди позивачеві. Як вбачається з висновку №02 Експертного, автотоварознавчого дослідження від 25.01.2013р., який суд вважає належним доказом у справі, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Renault Kangoo» д.р.н [NUMBER] складає 19 472,89 грн. ( а.с. 16-30). Згідно квитанції №П601/1356374/1 від 31.01.2013р., позивачем було сплачено 500 грн. за проведення експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу ( а.с.31). Таким чином, суд вважає, що заявлена позивачем сума матеріальної шкоди знайшла своє підтвердження та підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, необхідно зазначити, що положення ст..1194 ЦК України, не вказує на незаконність, чи необґрунтованість позовних вимог заявлених позивачем, та не позбавляє права відповідача самостійно вирішувати питання щодо страхових виплат. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім'ї; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна- у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Враховуючи, що винним у ДТП, яка мала місце 06.01.2013р., є відповідач, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди є обґрунтованим і такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки в наслідок пошкодження автомобіля, позивачу довелось прикладати зусилля, направлені на ремонт автомобіля та на захист своїх прав. Суд не може врахувати як підставу для відшкодування моральної шкоди посилання позивача на те, що приведенням у несправний стан транспортного засобу, що використовувався для потреб його родини, отримання доходу, він зазнав моральні переживання, оскільки як зазначив позивач у своєму позові, автомобілем по довіреності керував [PERSON] Зазначена обставина свідчить про те, транспортним засобом користувались не лише позивач та його родина. Виписка з реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, на думку суду не являється беззаперечним доказом використання автомобіля для підприємницької діяльності. Доказів про перебування позивача та [PERSON] в трудових відносинах суду не надано. Інші докази також суду не надані. Крім того позивачем не зазначено та не обґрунтовано, який саме дохід він міг би отримувати від користування автомобілем, за час його ремонту. Таким чином, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 грн. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, до судових витрат відносяться, зокрема, судовий збір, витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмірі компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Мінімальна заробітна плата в України становить 1218,00 грн. В матеріалах справи є акт №1 від 03.09.2014р. здачі - приймання виконаних робіт за надання правової допомоги адвокатом та проведення консультації. Акт підписаний адвокатом Гардером А.Г. та позивачем [PERSON] В зазначеному акті перелічені виконані Гардером О.О. роботи по наданню правової допомоги позивачу із зазначенням витрат робочого часу, та узгоджений розмір гонорару адвоката - 2 000 грн.( а.с. 109). Позивачем [PERSON] здійснена оплата послуг адвоката Гардера в сумі 2 000 грн., що підтверджується квитанцією №14417.43.1 від 03.09.2014р. ( а.с.110). Розмір витрат, понесених позивачем на оплату вартості надання правової допомоги, відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, позивачем при зверненні до суду з зазначеним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн. за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, та 243,60 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди ( а.с.1,2). З урахуванням положення ч.1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати, які були понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи в суді, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial