Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 17.03.2014 року між [PERSON] . «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та відповідачем укладено кредитний договір № 794502438. 14.07.2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір відступлення права вимоги №20170714, згідно з якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 794502438 укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] . У зв`язку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] станом на день звернення до суду становить 89289,06 гривень, з яких: 30266,11 грн. заборгованість за кредитом, 12312,62 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 31284,84 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом, 15425,49 грн. сума заборгованості за пенею. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 18.11.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15.01.2020 року витребувано у позивача докази, а саме розрахунок помісячного нарахування пені за заборгованістю по кредиту. 10.12.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, який обгрунтовує тим, що позивачем не надано ні самого договору страхування від 17.03.2014 року № 794502438-С, ні будь-яких доказів перерахування на користь зазначеної страхової компанії грошових коштів в сумі 2902,98 грн. Отже на підтвердження доводів щодо видачі кредиту саме в сумі 30850,98 грн., позивачем не надано належних та допустимих доказів, оскільки згідно документів вбачається, що позивач надав кредит в сумі 27048,00 грн. Відповідно до позовної заяви позивач прохає суд стягнути заборгованість за управління кредитом, хоча відповідно до умов кредитного договору № 794502438 від 17.03.2014 року не вбачається досягнення між сторонами умов щодо сплати позичальником плати за обслуговування кредиту, визначення такої послуги та її надання кредитором позичальнику у кредитному договорі відсутні. 10.12.2019 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] щодо застосування строку позовної давності. Тому, позивач прохає застосувати строк позовної давності щодо нарахованих позивачем процентів за користування кредитом. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Оскільки, із позовом позивач звернувся до суду у травні 2018 року то період заборгованості за процентами за користування кредитом становить три роки перед зверненням позивача до суду з позовом в межах трирічного строку позовної давності за основною вимогою ( з травня 2015 року по травень 2018 року) та їх розмір становить 9691,31 грн. Також відповідач прохає застосувати строк позовної давності щодо пені, а саме позивачем надано розрахунок заборгованості. Водночас із наданого розрахунку заборгованості неможливо встановити порядок та умови нарахування пені. Так, у графах База нарахування пені «з до» зазначено не періоди нарахування, а цифрові значення, що свідчить про відсутність належних доказів на підтвердження заявленого розміру пені. Крім того, враховуючи що заявлений розмір пені був розрахований позивачем станом на 26.01.2017 року, що вбачається з розрахунку заборгованості, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом у травні 2018 року і відповідачем була заявлена вимога про застосування строку позовної давності, то відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафи, пені), застосовується позовна давність в один рік. Тому в цій частині прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені. Також щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 30266,11 грн. З огляду на те, що позивач звернувся із позовом до відповідача у травні 2018 року, а кредитним договором передбачено повернення кредиту щомісяця, тобто частинами, то вимоги позивача заявлені в межах позовної давності, щодо стягнення кредиту становлять 22915,52 грн. 26.12.2019 року позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подав відповідь на відзив в якому позивач заперечує сплив строків позовної давності за даною вимогою, оскільки строк виконання зобов`язання за кредитним договором визначений - 14.07.2017 року, а тому саме із цієї дати слід рахувати перебіг строків позовної давності. Крім того, відповідно п.24 загальних умов ТОВ ФК ЦФР з надання фізичним особам кредитів зазначено, що сторони досягли згоди про те, що позовна давність за спорами, які виникають з кредитного договору, включно з відшкодуванням збитків, сплати неустойки тощо, становить 50 років. Також позивач зазначає, що договором про надання кредиту№794502438 від 17.03.2014 р. банк надав позичальнику кредит у розмірі відповідно до п.4.1 Договору 30850,98 грн. із річною відсотковою ставкою за кредитом 14.99% та строком на 36 місяців (п.п. 4.2, 4.3. Договору). Також, на виконання умов договору банком сформовано графік платежів із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, вартості всіх супутніх послуг та ін., передбачених Договором. Відповідач підписав заяву-доручення від 17.03.2014 року, згідно з якої просить банк утримати із суми наданого кредиту суму в розмірі 2902,98 грн. та перерахувати її на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС». За таких обставин, позивач просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі та судове засідання у справі проводити за відсутності представника позивача. 3.01.2020 року відповідач надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, а саме зазначив, що позивач на спростування доводів відповідача не надав ні платіжного доручення щодо перерахування страхового платежу страховій компанії, ні укладеного договору страхування, а тому обставини видачі кредитних коштів в сумі 2902,98 грн. не підтверджуються належними доказами, а позовні вимоги в цій частині підлягають відхиленню. Крім того, позивач вимагає стягнути з відповідача не щомісячну плату за кредитом, а плату за управління кредитом у розмірі 31284,84 грн. У зв`язку з тим, що у кредитному договорі домовленості сторін про сплату грошової суми за управління кредитом, а також відсутнє визначення щомісячної плати за кредитом, вимоги позивача про стягнення 31284,84 грн. заборгованості за платою за управління кредитом є безпідставними. Також безпідставними доводи позивача в частині застосування 50 років позовної давності відповідно до Загальних умов з надання кредитних коштів, які не підписувались відповідачем, оскільки надані умови та правила надання банком кредиту без підтвердження того, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами. Враховуючи те, що надані позивачем загальні умови з надання кредитних коштів не підписані відповідачем, такі умови не можуть свідчити про збільшення сторонами строків позовної давності. 15.01.2020 року позивач надав додаткові пояснення, а саме зазначив, що у разі укладення позичальником договору страхування або договору про надання інших послуг, пов`язаних з наданням кредиту, позичальник несе відповідно до графіку платежів витрати на надання зазначених послуг, які справляються за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання. Страховий платіж являється тілом виданого кредиту то перерахунок страхового платежу здійснюється в дату видачі позичальнику кредиту, а видача позичальнику кредиту підтверджується кредитним договором та платіжним дорученням, заявою про перерахування кредитних коштів, заявою перерахування страхового платежу. Відповідачем в період з квітня 2014 року по листопад 2014 року здійснювалися платежі за кредитом, що підтверджує розуміння відповідачем всіх умов кредитного договору та погодження з ними, так як жодних заперечень від відповідача щодо нарахування щомісячної плати за кредитом не надходило. Відповідач належних та допустимих доказів на спростування невірного нарахування плати за щомісячною платою за кредитом не надано. Також зазначає, що строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання договору відступлення права вимоги, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Прохав суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позові, в запереченні на відзив та з урахуванням додаткових поячнень. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явилася, але завчасно надіслала клопотання про розгляд справи без її участі та прохає стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 89289,06 гривень. та судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання, подав заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі та відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не зявились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] 17.03.2014 р. укладено кредитний договір № 794502438. Із дослідженого судом договору відступлення права вимоги №20170714 встановлено, що ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 794502438 від 17.03.2014 року укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» та [PERSON] . Оскільки на підставі даного договору відбулась заміна кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» на ТОВ «ФК «ЄАПБ», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості. Відповідно до п. 4 договору сторони погодили, що первісний кредитор ТОВ «ФК «ЦФР» надає відповідачу кредит у розмірі 30850,98 грн., строком на 36 місяців, із річною відсотковою ставкою за кредитом 14,99 %. У п. 4.5. договору сторони визначили, що кредит надається шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача та перерахування на оплату страхових або інших послуг. Згідно з п. 4.6. відповідач зобов`язався повертати кредит та вносити плату за ним щомісячно, за графіком платежів, котрі визначені у додатку до договору. Відповідно до графіка платежів, відповідач зобов`язався 25.05.2016 р. повністю виконати зобов`язання. Також у п. 4.7. , 4.8. договору сторони погодили, що разова плата за кредитом становить 548 грн., а щомісячна плата за кредитом 922,44 грн. Крім цього, у п. 6 сторони визначили, що до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входить плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом. Разова плата за кредитом та витрати на страхування справляються за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання. Із додатку до кредитного договору встановлено, що сторони дійшли згоди про те, що разова плата за кредитом у розмірі 548 грн. та витрати на страхування, надання інших послуг в розмірі 2902,98 грн. включаються до тіла кредиту, тобто у суму кредиту 30850,98 грн., котра визначена у п.4.1. договору. Заявою дорученням від 17.03.2014 р. підтверджується, що відповідач просив утримати із суми кредиту за договором від 17.03.2014 р. 2902,98 грн. та перерахувати її в якості страхового платежу (витрат на страхування) за договором страхування від 17.03.2014 р. №794502438 С на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС». Оскільки договором було передбачено, що кредит у розмірі 30850,98 грн.. надається за умови разової плати відповідачем 548 грн., котра включається до тіла кредиту, а також 2902,98 грн. витрат на страхування, сума якого також включається до тіла кредиту, тому позивач 17.03.2014 р. надав відповідачу кредит у розмірі 30850,98 грн., утримавши із цієї суми - 548 грн. разову плату та 2902,98 грн. витрат на страхування, що повністю відповідає умовам договору (п.4.7., 6 та додатку до договору). Враховуючи те, що із суми кредиту правомірно були утримані дані платежі, тому після оплати цих платежів, котрі входять до тіла кредиту, банк видав відповідачу платіжне доручення №І39338939 від 17.03.2014 р. на суму 27400 грн. (30850,98 грн.- 548 грн. -2902,98 грн. = 27400 грн.), що відповідає умовам договору та підтверджує повне виконання позивачем умов договору. Доводи відповідача про те, що йому надано кредит у розмірі 27400 грн. і страховий платіж має бути відрахований із цієї суми є безпідставними, оскільки згідно з умов договору відповідачу наданий був кредит у розмірі 30850,98 грн., а тому саме із цієї суми має бути відрахований цей платіж (п. 4.7., 6, додаток до договору). Платіжне доручення від 02.07.2014 р. не доводить, що відповідачу був наданий кредит саме у розмірі 27400 грн., а не 30850,98 грн., оскільки цей документ підтверджує суму, яка надана відповідачу після утримання вищевказаних платежів від суми кредиту 30850,98 грн. За умовами договору кошти в розмірі 548 грн. та 2902,98 грн., котрі утримані позивачем при наданні кредиту, також включаються до тіла кредиту, тому сума наданого відповідачу кредиту становить 30850,98 грн. Із дослідженого судом кредитного договору та додатку до кредитного договору вбачається, що [PERSON] зобовязався погашати заборгованість по кредиту, шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі та в строки, передбачені графіком платежів. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З дослідженого судом розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що відповідач не вчасно та не в повному обсязі здійснював щомісячні платежі по поверненню кредиту, тобто порушив зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше нерухоме майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що у [PERSON] існує 89289,06 грн., яка складається, 30266,11 грн. сума заборгованості за кредитом, 12312,62 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 31284,84 грн. заборгованості за платою за управління кредитом,15425,19 грн заборгованість за пенею. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо посилань представника позивача у відповіді на відзив на те, що відповідно до п.24 загальних умов ТОВ «ФК ЦФР» з надання фізичним особам кредитів сторони досягли згоди про те, що позовна давність за спорами, які виникають з кредитного договору, включаючи відшкодування збитків, сплату неустойки, становить 50 років, суд виходить з наступного. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд встановив, що Загальні умови ТОВ «ФК ЦФР» з надання фізичним особам кредитів не містять підпису відповідача, в укладеному між сторонами кредитному договорі домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, тому суд доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладеної письмової домовленості сторін про збільшення позовної давності. Враховуючи викладене, посилання представника позивача про наявність домовленості щодо збільшення позовної давності суд вважає безпідставними та не бере до уваги. Таким чином, оскільки між сторонами в порядку ст.259 ЦК України домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, тому на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами цивільного законодавства встановлено загальну та спеціальну позовну давність: загальна позовна давність у три роки (ст. 257 ЦК), спеціальна позовна давність, в тому числі щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), тривалістю один рік. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давностідо основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майнотощо) За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності може мати наслідком відмову у позові, а згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене. Пред`явлення потерпілим, чиє право порушене, позову в межах позовної давності створює для нього можливість незалежно від волі правопорушника отримати судовий захист своїх прав чи інтересів. Натомість пред`явлення позову за межами позовної давності - це законне право правопорушника уникнути переслідування або примусового притягнення судом до відповідальності після закінчення певного періоду часу після скоєння правопорушення. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Згідно з п. 4.6. відповідач зобов`язався повертати кредит та вносити плату за ним щомісячно, за графіком платежів, котрі визначені у додатку до договору. Отже у даній справі перебіг позовної давності починається щодо кожного місячного платежу окремо, починаючи з наступного дня після настання строку платежу у якому такий платіж не здійснено. Як встановлено судом, відповідач здійснив останній платіж 28.10.2014 року. Проте позов про стягнення простроченої заборгованості пред`явлено позивачем до суду 29 травня 2018 року. Таки чином, до прострочених платежів (частини кредиту та нарахованих процентів за користування ним), які виникли з 26.11.2014 року по 29 травня 2015 року загальна трирічна позовна давність спливла, а тому, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, в задоволенні частини вимог про стягнення кредиту та процентів, які виникли у вказаний період, належить відмовити. Отже задоволенню підлягають лише вимоги позивача про стягнення несплаченої частини кредиту і процентів за період з 29.05.2015 року по 14.07.2017 року (періодичні платежі), тобто вимоги які виникли в межах строку кредитування та в межах загального строку давності, а саме: (РОЗРАХУНОК)кредит - 22153 грн. 24 коп. (див. Розрахунок заборгованості станом на 19.07.2017 року до кредитного договору ) 786,76+778,16+824,09+816,60+816,60+844,90+847,59+858,17+868,89+879,75+890,74+901,86+902,47+934,31+936,07+943,59+963,34+971,59+980,75+998,54+1004,14+1020,99+1036,36+1046,69+1060,57= 22913,52); проценти - 9691,31 грн. (див. розрахунок - заборгованості станом на 19.07.2017 року до кредитного договору): 378,07+403,29+352,86+378,08+390,67+365,47+378,08+378,07+378,08+378,07+378,08+378,07+365,48+390,68+378,07+390,68+365,47+378,07+390,68+365,48+403,27+378,08+352,87+378,08+352,87+264,64=.9691,31 грн. З наданого суду розрахунку вбачається, що розрахунок пені відповідачу, суму якої просить стягнути позивач, відбувався з 17.03.2014 року по 26.02.2016 року. Стягнення пені, в даному випадку, не грунтується на вимогах закону, так як до суду позивач звернувся лише у травні 2018 року, а відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку давності, тому вимога про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за пенею у розмірі 15425,49 грн. задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги банку про стягнення заборгованості по платі за управління кредитом у сумі 31284,84 грн., то суд звертає увагу на таке. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). В договору № 794502438 від 17.03.2014 р. відсутні дані щодо встановлення в кредитному договорі плати за управління кредитом, та позивач не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року ( справа № 6-1746цс16). Таким чином, дії банку в частині нарахування плати за управління кредитом не є правомірними, а вимога про стягнення заборгованості за плату за управління кредитом у сумі 31284,84 грн. не підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 628 грн. 41 коп. (31844 грн. 55 коп. (сума яка підлягає стягненню х 1762 грн.(сплачено судовий збір при подачі позову) : 89289 грн. 06 коп. (заявлена сума)= 628 грн. 41 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial