Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свій позов тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулась до банку та підписала заяву № б/н від 16.05.2002 року, згідно якої отримала кредит в сумі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначено, що відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дала згоду, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту відповідно до п. 2.1.1.5.7 договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилам надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до норм якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання, передбачені даним договором. В порушення умов договору відповідач від своєчасного виконання зобов'язань ухиляється, в зв'язку з чим, станом на 24..11.2017 року має заборгованість в сумі 28 485,22 грн., із них: тіло кредиту 5 576,22 грн. відсотки за користування кредитом 4 882,22 грн., пеня 5 683,11 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина) та 807,11 грн. (процентна складова). Посилаючись на викладене, умови договору та норми діючого законодавства просить задовольнити позов та стягнути з відповідача зазначену вище суму заборгованості і судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений, в позовній заяві визначена можливість розгляду справи за його відсутності та підтримання позову, надав також суду відповідь на відзив. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений. Суду надав відзив на позов, заперечення та письмове пояснення і посилаючись на викладені в них обставини, просив відмовити в його задоволенні, застосувати строки позовної давності, мотивуючи відмову тим, що зкартки [NUMBER] відповідача невідомою особою 23.01.2016 року було знято 2 000,00 грн. Як зазначено в виписці 1 000,00 грн. «Зняття готівки в банкоматі без картки: Кіровоград, просп. Правди, 9а, Супермаркет АТБ. Код отримай в банкоматі» та 1 000,00 грн. «Зняття готівки в банкоматі:супермаркет «Копілка», Кіровоград, вул. Володимирська, буд. 1/61». Вона відразу зателефонувала на гарячу лінію банку та повідомила про цей факт, так як на її телефон прийшло СМС-повідомлення. Картка весь час знаходилася у неї і вона її нікому не передавала. В зв'язку з її повідомленням цю картку банком було заблоковано та взамін неї видано нову [NUMBER] та на її прохання кредитного ліміту на картку встановлено не було. Співробітник банку повідомила, що буде проведено перевірку щодо зняття коштів шахраями. Через деякий час на її телефон надійшов дзвінок з вимогою щодо погашення кредиту, який вона ніби - то в сумі 10 000,00 грн. взяла. Як з'ясувалося з картки [NUMBER] знято 09.02.2016 року 8 000,00 грн., при цьому в програмному комплексі «ПриватБанку» змінено номер телефону відповідача (фінансовий), що дало змогу шахраям безперешкодно зняти кошти, а тому на її телефон СМС-повідомлення не надійшло. Відповідач 31.08.2016 року звернулася до Кіровоградського відділення ПАТ «ПриватБанк» з проханням провести службове розслідування по вищезазначеним фактам та надати їй вичерпну відповідь. Однак відповіді щодо проведення даного службового розслідування вона не отримала. Крім того, в Кіровоградському ВП ГУНП в Кіровоградській області знаходиться кримінальне провадження № 12016120020001771 від 12.02.2016 року, стосовно шахрайських дій, а саме, до Кіровоградського ВП ГУ НП в Кіровоградській області надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що 09.02.2016 роду невідома особа перебуваючи в м. Кіровограді заволоділа її грошовими коштами в сумі 10 500 грн., що перебували на банківській картці «ПриватБанку», хоча вище зазначена банківська картка постійно знаходилася в неї. Досудове слідство по даному кримінальному провадженню триває. Кримінальне провадження №12016120020001771 від 12.02.2016 року по даний час не розслідуване, винну особу не встановлено, про що також відомо банку. Таким чином відповідач не повинна повертати кошти, котрі не отримувала та взагалі гасити відсотки та штрафні санкції якщо дані кошти не використовувала. Відповідач добросовісно повідомила про дані злочинні дії позивача та правоохоронні органи, однак ні позивач, ні правоохоронні органи не вжили жодних заходів щодо встановлення винної особи та розслідування шахрайських дій невстановленої особи. Крім того, ним заявлено клопотання щодо витребування доказів від Кіровоградського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» матеріалів службового розслідування за зверненням [PERSON] від 31.08.2016 року до Кіровоградського ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням проведення службового розслідування. Клопотання обґрунтовано вищезазначеними обставинами і ухвалою Ленінського районного суду дане клопотання задоволено та зобов'язано Кіровоградське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» надати суду до 24.05.2018 року належним чином завірену копію матеріалів службового розслідування за зверненням [PERSON] від 31.08.2016 року. На виконання ухвали позивачем надано лист в якому зазначено що відповідач в своєму зверненні від 31.08.2016 року був незгоден з банківськими операціям - від 09.02.2016, 10.02.2016 та 11.02.2016, однак відповідач зазначав зовсім інші банківські операції, котрі були здійснені без картки, а саме6 23.01.2016 року було знято 2 000,00 грн. Як зазначено в виписці 1 000,00 грн. «Зняття готівки в банкоматі без картки: Кіровоград, просп. Правди, 9а, Супермаркет АТБ. Код отримай в банкоматі» та 1 000,00 грн. «Зняття готівки в банкоматі: супермаркет «Копілка», Кіровоград, вул. Володимирська, буд. 1/61» та 09.02.2016 року 8 000,00 грн. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулась до банку та підписала заяву № б/н від 16.05.2002 року, згідно якої отримала кредит в сумі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначено, що відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав згоду, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту відповідно до п. 2.1.1.5.7 договору. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до норм якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умовами договору, а саме пунктом 1.1.3.2.4 Договору для банку передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов'язки: - у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; -у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору). На підставі п. 1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов'язань за даним договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт отримання відповідачем зазначених коштів не підтверджується в суді наданим розрахунком заборгованості, в якому відображено рух коштів по рахунку, оскільки відповідачем дані кошти не використовувалися, а позивач не довів того факту що дані кошти з рахунку відповідача були зняті самим відповідачем. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 16.05.2012 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем також надана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчила (в), що «Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку в розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. З виписки по картковому рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже і отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення даних операцій не можливе без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Представником відповідача надано докази, що дана заборгованість виникла не з вини відповідача, а саме: копія заяви до ПАТ «ПриватБанк» від 31.08.2016 року, копія довідки Кіровоградського ВП ГУ НП в Кіровоградській області, копія витягу з ЄРДР, копія виписки з рахунку. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30.04.2010 року банку разі здійснення не дозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно п.9 розділу УІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо цей спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі N 202/10128/14-ц. Враховуючи відсутність обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не встановлено, правильним є висновок про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків [PERSON] у зв'язку із чим вони не можуть бути повернуті безпосередньо відповідачем, оскільки вина відповідача в даних правовідносинах позивачем не доведена. Верховний суд вказує, що задовольняючи позов споживача суд має враховувати положення статей 1068, 1071, 1072, 1073 ЦК України, статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 9 розділу ІV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, та діяти на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 : «…не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН- коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника». Більше того, позивач не довів вини клієнта у порушенні умов договору, укладеного з ним, колегія суддів відхилила, оскільки згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам статей 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України , № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не доведений в суді і не підлягає задоволенню. Суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed