Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, розмір якого в подальшому збільшив, мотивуючи свої вимоги тим, що останній надав відповідачу у борг грошові кошти, що було оформлено письмовою розпискою на умовах зворотності на першу вимогу, проте після пред'явлення вимоги про повернення грошових коштів, відповідач останні добровільно не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач договорів позики не укладав та розписки не писав. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.06.2009 року відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти у розмірі 500000 грн., які зобов'язався повернути на першу вимогу /а.с. 6/. 09.07.2013 року позивач направив відповідачу вимогу, про повернення боргу, проте остання залишилася поза увагою /а.с. 6, 7/. Внаслідок невиконання відповідачем обов'язку про повернення грошових коштів станом на 13.10.2014 рік утворилась в останнього перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається з: 500000 грн. суми боргу; 218260 грн. 28 коп. проценти за користування позико; 17134 грн. 30 коп.індекс інфляції; 18328 грн. 77 коп. три відсотки річних /а.с. 86-88/. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором. Під час розгляду справи, представник відповідача заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки заперечувала факт написання відповідачем розписки про отримання коштів від позивача. Ухвалою суду від 02.12.2013 року та 11.06.2014 року клопотання представника відповідача було задоволено та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Проте, у зв'язку з ненаданням відповідачем вільних та експериментальних зразків підпису, до суду надійшло повідомлення експертів про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи дану обставину, судом визнається факт отримання відповідачем грошових коштів в борг у позивача. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач не виконав грошові зобов'язання передбачені договором позики, добровільно позику не повернув, тому остання має бути стягнута у примусовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved