Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача, та просив суд зобов'язати відповідача укласти з підприємством додаткову угоду до договору №96 від 08.01.2008 року про постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що головним відділом діяльності є купівля-продаж теплової енергії населенню, підприємствам, установами, організаціями незалежно від форм власності. 08 січня 2008 року між сторонами укладено договір №96 про відпуск теплової енергії для потреб опалення. Згідно п.1 договору, позивача здійснює відпуск теплової енергії для потреб центрального опалення відповідачу по об'єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 05.10.2011 року між сторонами укладена додаткова угода на підставі Постанови НКРРКП №13 від 30.09.2011 року. 16.03.2010 року позивачем отримано відповідь УЖГ Дніпропетровської міської ради, де визначено перелік квартир, виведених з житлового фонду міста у 2009 році для використання у виробничій діяльності, де вказано, що приміщення по [ADDRESS] виведено з житлового фонду. Дане приміщення використовується відповідачем як магазин непродовольчих товарів, площею 52,7 кв.м. У зв'язку з цим, 12.11.2012 року позивачем відповідачу направлено 2 екземпляра проекту додаткової угоди до договору, підписаного та скріпленого печаткою підприємства. Відповідач додаткову угоду не підписав, на адресу підприємства не повернув зазначені екземпляри проекту додаткової угоди, тобто свідомо ухиляється від вчинення спрямованих на внесення до договору №96 від 08.01.2008 року змін. За ч.4 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальна організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією. Розділом 3 п.3.2.2 договору передбачено, що споживач повинен узгоджувати з постачальником нові підключення та відключення і переобладнання тепловикористовуючих установок в установленому порядку, які спричинили збільшення або зменшення споживання теплової енергії, та п.3.2.3 Договору письмово сповіщати постачальника про зміну власного найменування, організаційно-правової форми, місцезнаходження, банківських реквізитів, про зміну всіх показників, які впливають на кількість тепло споживання та суму нарахування по договору - не пізніше 5 днів з моменту настання зазначених подій, але не пізніше 3 робочих днів до початку наступного місяця. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, надала письмові заперечення проти позову. Представниками сторін надано заяви про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.01.2008 року між сторонами укладено договір №96 про відпуск теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 11.3 договору визначено, що споживач зобов'язується сплатити вартість теплової енергії для опалення приміщення в період з 11.05.2007 року по 08.01.2008 року згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 11.05.2007 рокую Відповідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 11.05.2007 року, відповідач є власником магазину непродовольчих товарів, який розташований за адресою [ADDRESS]. Таким чином, на момент укладення договору №96 від 08.01.2008 року позивачу вже було відомо про те, що відповідач є власником саме нежитлового приміщення, де здійснює підприємницьку діяльність, і договір укладено у відношенні нежитлового приміщення, про що свідчить зміст п.11.3 договору. Тобто, посилання позивача на відповідь УЖГ ДМР від 16.03.2010 року, якою надано перелік майна, виведеного з житлового фонду у 2009 році, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки про такі обставини позивачу вже було відомо. Крім того, надісланий на адресу відповідача проект додаткової угоди від 12.11.2012 року не відповідає фактичному об'єкту, що належить відповідачу, де споживається теплова енергія, оскільки не вірно зазначено адресу такого об'єкта як «[ADDRESS]», в той час як вірна адреса «[ADDRESS]». Відповідно до письмових заперечень, [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS], проте продала її ще 30.08.2010 року, тому не вправі розглядати оферту позивача. Предметом обслуговування є приміщення [ADDRESS], а додаткова угода стосується прим.[ADDRESS], якого не існує, оскільки квартира [ADDRESS] з житлового фонду не виводилась. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку про безпідставність пред'явлених позовних вимог, оскільки основний договір укладено у відношенні нежитлового приміщення [ADDRESS], а позивач просить суд зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду до основного договору у відношенні нежитлового приміщення [ADDRESS], доказів існування якого і належності його на праві власності відповідачу не представлено, так само як доказів поєднання цих об'єктів нерухомості в одне приміщення, належне відповідачу. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід покласти на позивача, в межах сплачених при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed