Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 453 252 грн. 60 коп. 12 грудня 2014 року відповідач заявив зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Ухвалою суду від 09 червня 2015 року провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики (розписки) недійсним закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову. 16 квітня 2015 року позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача [PERSON] - 800 800 грн. боргу за договором позики. В судовому засіданні 09 червня 2015 року позивач [PERSON] зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача [PERSON] - 585 591 грн. 60 коп. боргу за договором позики. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав повністю з мотивів викладених в позовній заяві та в заяві про зменшення позовних вимог. Відповідач позов визнав з урахуванням зменшених позовних вимог, та надав суду заяву в якій позов визнає з урахуванням заяви від 09.06.2015 року про зменшення позовних вимог до 27 750,00 доларів США, що в еквіваленті становить 585 591 гривень 60 копійок. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 15 липня 2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідач отримав у борг від позикодавця (позивача) 35 000 доларів США (а.с.4). [PERSON] отримав вказані кошти, на підтвердження чого надав позивачу відповідну розписку. Відповідно до умов розписки відповідач зобов'язався повернути борг за першою вимогою. Проте і по даний час обов'язку повернути кошти на вимогу позикодавця не виконав. Зазначена обставина визнана сторонами в судовому засіданні. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики грошових коштів. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в сумі 27 750 доларів США, що еквівалентно 585 591 грн. 60 коп. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79 ч. 1, 3; 88 ч. ЦПК України,

Outcome: approved