Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач в червні 2018 року звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом , в якому просив стягнути з відповідача, який є власником квартири [ADDRESS] , заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 17 653,28 гривень. Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2018 року справу передано для розгляду за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді від 04 червня 2019 року по справі відкрите провадження. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити з тих підстав, що відповідачка в квартирі фактично не проживала, оскільки перебувала закордоном, наданими послугами не користувалася. Крім того, представник відповідача надав суду заяву про застосування строків позовної давності до заявлених вимог. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 ЦК України). За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу , якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 18.06.2007 року на праві власності належить квартира [ADDRESS] . На підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] Концерном «Міські теплові мережі» до квартири [ADDRESS] в період з грудня 2013 року по 28 лютого 2018 року надавалися послуги з теплопостачання . Згідно рахунку заборгованості наданого позивачем , з грудня 2013 року по 28 лютого 2018 року заборгованість [PERSON] за послуги з теплопостачанняч складає 17653,28 гривень . Зазначена заборгованість розрахована за опалювальний період відповідно до встановлених тарифів для населення. Разом з тим, доводи представника відповідача , про те, що [PERSON] не має договірних правовідносин з Концерном «МТМ» та послугами не користується, оскільки в квартирі фактично не проживає, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за змістом ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу представником відповідача заявлено про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до заявлених позовних вимог. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оплата за послуги з теплопостачання повинна вноситись щомісячно, за надані послуги за минулий місяць. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки статтею 257 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У межах строку позовної давності, за період з жовтня 2015 року по лютий 2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість в сумі 14 330 гривень 88 копійок, що встановлено розрахунком Концерну «МТМ». Отже, судом встановлено, що в межах строків позовної давності відповідач має заборгованість в сумі 14 330 гривень 88 копійок, а тому позов слід задовольнити частково. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України .

Outcome: partial