Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який в ході розгляду справи було уточнено. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 24.11.2015 року, яке набрало чинності 07.12.2015 року, з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2015 року. На підставі вказаного рішення Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження, за яким нарахована заборгованість у сумі 5363 гривень. 29.02.2016 року позивачем сплачено в рахунок аліментів 6656 гривень 93 копійки. Шлюбні стосунки між сторонами було припинено з травня 2013 року, що встановлено рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва про розірвання шлюбу від 20.08.2013 року. Рішення про стягнення аліментів було постановлено заочно. [PERSON], окрім дитини [PERSON], на утримання якої стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх доходів, має інших утриманців, а саме дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Матір молодших дітей, з якою позивач одружився 16.10.2015 року, не працює у звязку із догляду за дитиною та також перебуває на утриманні [PERSON] Молодші діти [PERSON] та [PERSON] народились і місті Могильов Республіки Білорусь, там же було зареєстровано шлюб з [PERSON] У звязку з тим, що позивач тривалий час був відсутній на території України, повернувся нещодавно та не має наразі постійного заробітку, матеріальне становище [PERSON] погіршилося. З огляду та зміну матеріального становища та не врахування при визначенні розміру аліментів наявності інших утриманців, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням на утримання доньки [PERSON], [INFO] з 1/3 частини на 1/6 частину від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту предявленого позову. Представник відповідача зазначив, що всі обставини, на які посилається позивач, як на підставу для зміни розміру аліментів, існували на момент прийняття Заводським районним судом міста Миколаєва від 24.11.2015 року рішення. Розмір аліментів у вигляді 1/3 частини всіх видів заробітку позивача відповідає потребам дитини, оскільки вона додатково відвідує курси англійської мови, що потребує матеріальних затрат, а також має поганий зір, що зумовлює необхідність придбання окулярів. Крім того, відповідачка [PERSON] вимушена орендувати житло, що також несе за собою певні матеріальні затрати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), згідно ч. 3 ст.181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доходів, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховують при визначені розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб» №146 від 26.02.1993р., утримання аліментів здійснюється з усіх видів заробітку і додаткової винагороди, як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з допомоги по безробіттю, допомоги по тимчасовій непрацездатності, одержуваної пенсії, тощо. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» (із змінами) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії І-ФП №081635, видане 05 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Доманівського районного управління юстиції Миколаївської області). Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.08.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 24.11.2015 року, яке набрало чинності 07.12.2015 року, з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2015 року. З тексту вказаного заочного рішення вбачається, що при визначені розміру аліментів суд виходив із того, що аліменти стягуються на утримання однієї дитини, відповідач працездатного віку, фізично здоровий. На підставі вказаного рішення 23.12.2015 року Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №49693686. Згідно проведеного виконавчою службою розрахунку, станом на 01.02.2016 року заборгованість по аліментам склала 5363 гривні 60 копійок. Вказана заборгованість була сплачена позивачем 29.02.2016 року, що підтверджено квитанцією 0.0.513507452.1. Окрім доньки [PERSON], [INFO], позивач має на утриманні ще двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Матір молодших дітей [PERSON] не працює у звязку із догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Згідно відміток у міграційний картці на момент прийняття заочного рішення відповідач перебував поза межами України у Республіці Білорусь у період з 22.07.2015 року по 07.12.2015 року. Відповідно до з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі №6-143цс13, при розгляді позовів про зміну розміру аліментів, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При постановлені заочного рішення про стягнення аліментів від 24.11.2015 року, згідно його тексту, суд виходив із необхідності стягнення з [PERSON] аліментів на утримання лише однієї дитини та визначив їх розмір у вигляді 1/3 частини доходів. Враховуючи, що обовязок відповідача є рівним по відношенню всіх дітей, а також беручи до уваги неможливість стягнення аліментів у розмірі, що перевищує ? заробітку платника аліментів, стягнення аліментів на утримання однієї дитини у розмірі 1/3 часток (або 2/6), ставить у нерівне становище інших дітей, на утримання яких залишається лише 1/6 частка доходів на обох (або по 1/12 на кожного). З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності суд вважає заявлені вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] з 1/3 частини на 1/6 частину обґрунтованими. Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що посилання на необхідність участі у додаткових витратах на утримання дитини повязаних із розвитком її здібностей та станом здоровя може бути реалізоване в порядку ст. 185 СК України. Оренда відповідачкою житла у звязку із неможливістю проживанням за місцем реєстрації, не є достатньою та беззаперечною обставиною, яка унеможливлює зміну розміру аліментів. Посилання на те, що наявність інших утриманців була врахована, при постановленні рішення про стягнення аліментів від 24.11.2015 року, спростовуються текстом вказаного рішення, постановлено за відсутності [PERSON]

Outcome: approved