Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся 25.12.2013р. до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів (Відповідач-1 - ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», Відповідач-2 - відділення ВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Ровеньки Луганської області) на його користь суму моральної шкоди в розмірі 125000грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому завдано моральної шкоди внаслідок нещасних випадків на виробництві, що мали місце 31.01.1994р., 07.04.2010р., 11.04.2011р., 18.01.2013р., а тому просив відшкодувати завдану йому моральну шкоду за рахунок відповідачів. Відповідачі позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Відповідач-1 надав суду заперечення проти позовних вимог в яких зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки згідно концесійного договору від 01.12.2011р. ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» не є правонаступником ДП «Ровенькиантрацит» зобов'язаннями про відшкодування моральної шкоди працівникам, з якими трапилися нещасні випадки на виробництві; до спірних правовідносин не можна застосовувати ст.2371 КЗпП та ст.1167 ЦК, оскільки вони регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. №1105-XIV; рішенням МСЕК не визначено розміру завданої позивачеві моральної шкоди і позивачем взагалі не надано доказів на наявність спричиненої моральної шкоди. Тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з його необґрунтованістю (а.с.23-24). В судове засідання позивач не з'явився, про час і місце розгляді справи повідомлений належним чином. В позовній заяві позивач надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу у його відсутність, через неможливість прийняття участі в судовому засіданні у зв'язку з погіршенням фізичних здібностей, що виникли після ушкодження здоров'я. Представник Відповідача-1, Ушакова О.М., яка діє на підставі довіреності №ББУ/РА125/Р/14 від 10.01.2014р., виданої генеральним директором ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у запереченнях наданих суду. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Відповідача-2, Малиновська Г.С., яка діє на підставі довіреності №01/77 від 13.01.2014р., виданої в.о. начальника відділення ВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Ровеньки Луганської області Сіджаховим Р.Є., також не визнала позовні вимоги і просив суд відмовити у задоволенні позову через те, що Фонд ССНВВПЗ України не відповідає за вимогами про відшкодування моральної шкоди, відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» із змінами внесеними Законом України від 23.02.2007р. №717-V. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Позивач працював гірником очисного забою на шахтних підприємствах з 1992р. 31.01.1994р. на шахті 71 «Індустрія», яка на теперішній час ліквідована, з позивачем трапився нещасний випадок. Так при затягуванні нижнього ланцюга до рештаків конвеєрного ставу розклінувшимся ланцюгом затянуло кисть лівої руки позивача до паралелі рештаку, що призвело до відкритого перелому зап'ястних кісток лівої кисті. Нещасний випадок трапився на 100% з вини підприємства, оскільки цьому сприяли недоліки у навчанні безпечним прийомам праці та неузгодженість у роботі. Зазначені обставини підтверджується актом №9 від 02.02.1994р. про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 (а.с.5-6). 07.04.2010р. на ВП «Шахтоуправління «Ровеньківське» ДП «Ровенькиантрацит», правонаступником якого з 01.12.2011р. є ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», з позивачем трапився нещасний випадок, бо під час встановлення дерев'яної стійки відскочивши шматком кори позивачу травмувало ліве око у вигляді непроникаючого поранення рогівки ока. Причиною нещасного випадку зазначено порушення позивачем вимог п.1.11, п.2.2 Інструкції з охорони праці для гірника очисного забою та ст.14 Закону України «Про охорону праці», що підтверджується актом №9 від 10.04.2010р. про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 (а.с.7-8). 11.04.2011р. на ВП «Шахтоуправління «Ровеньківське» ДП «Ровенькиантрацит», правонаступником якого з 01.12.2011р. є ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», з позивачем трапився нещасний випадок, бо після виконання наряду по закінченні третьої зміни позивач прямував згідно маршруту пересування до посадочного майданчику площадки №14 по відкотному штреку №13 пл. Н-10 і між 5 і 6 пікетами оступився на дерев'яному трапі, втратив рівновагу та при падінні травмував собі праву ногу, що призвело до розтягнення зв'язок правого гомілково-ступневого суглобу, пошкодження міжберцового синдимозу правої гомілки. Причиною нещасного випадку зазначено порушення позивачем вимог п.2.10 Інструкції з охорони праці для гірника очисного забою, п.1 гл.5 розділу 4 Правил безпекуи у вугільних шахтах (особиста необережність), що підтверджується актом №15 від 13.04.2011р. про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 (а.с.9-10). 18.01.2013р. на ВП «Шахтоуправління «Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», з позивачем трапився нещасний випадок. Так при виконанні робіт без контролю посадових осіб, та не проведення цільового інструктажу з робітниками, які виконували роботи по завантаженню вагонів, при постановці вагонів, завантажених рештаками, на рейковий шлях на території промислового майданчику за допомогою бульдозеру відбувся ривок вагонів, внаслідок чого рештаки в вагоні зсунулися та травмували палець правої кисті позивача, який держався правою рукою за борт вагонетки, що призвело до відкритого уламкового перелому нігтьової фаланги 4опальця правої кисті. Причиною нещасного випадку зазначено залучення до роботи працівників не за спеціальністю та невиконання посадових обов'язків з боку начальника дільниці, ослаблений контроль зі сторони посадових осіб виробничої дільниці, які порушили п.п.9.27.2, 9.27.4, 9.27.12 Системи управління виробництвом і охороною праці у вугільній промисловості України ВП «Шахтоуправління Ровеньківське», що підтверджується актом №4 від 21.01.2013р. про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 (а.с.11-12). Згідно довідки МСЕК від 08.08.2013р. (а.с.13) позивачу встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 35% з 19.07.2013р. до 01.08.2015р. в тому числі 10% первинно за травмою від 18.01.2013р., по 10% повторно за травмами від 07.04.2010р. та 11.04.2011р., 5% повторно за травмою від 31.01.1994р. та зазначено про потребу у медикаментозному лікуванні за показаннями за наслідками виробничих травм 2010р. та 2011р. З пояснень представника Відповідача-2 вбачається, що позивач за травму отриману 18.01.2013р., в якості компенсації втрати 10% працездатності отримує щомісячні страхові виплати в розмірі 657,28грн і отримав одноразову виплату в розмірі 77996грн від Фонду ССНВВПЗ України. Також судом досліджений витяг з концесійного договору від 01.12.2011р., укладеного між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України і ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», відповідно до якого право на управління цілісним комплексом ДП «Ровенькиантрацит» передається ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит». Відповідно до п.33.7 Концесійного договору концесіонер набуває право на майно, майнові та немайнові права та обов'язки, визначені у Передавальних актах. Пунктом 33.8 Концесійного договору передбачено, що концесіонер є правонаступником ДП «Ровенькиантрацит» за майновими та немайновими правами та обов'язками, які сформувалися у ДП «Ровенькиантрацит» станом на дату укладення цього договору та передані концесіонеру за зведеним актом приймання-передачі майна (а.с.26-27). За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник з трудових правовідносин з забезпечення безпеки умов праці і стосується питання відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві, що регулюється Цивільним кодексом та Кодексом законів про працю України. Посилання Відповідача-1 на п.4.2 Рішення Конституційного Суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004р., відповідно до якого відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок виробничої травми, особам, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до ЗУ від 23.09.1999р. №1105-XIV, здійснюється відповідного до цього закону, а норми ст.2371 КЗпП та ст.1167 ЦК регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам, які не є суб'єктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється дія Закону, в тому числі працівникам, що виконують роботу не на основі трудового договору (контракту), а на інших підставах, є помилковим. Так Рішення КСУ №1-рп/2004 від 27.01.2004р. ухвалювалося задля тлумачення ч.3 ст.34 ЗУ від 23.09.1999р. №1105-XIV і стосувалося питання відшкодування Фондом ССНВВПЗ України моральної шкоди завданої внаслідок виробничого травматизму відповідно до ЗУ від 23.09.1999р. №1105-XIV в редакції, яка діяла на момент ухвалення КСУ рішення. Разом з тим, Законом України від 23.02.2007р. №717-V змінено ЗУ від 23.09.1999р. №1105-XIV і скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду ССНВВПЗ України. У зв'язку з чим КСУ ухвалено рішення №20-рп/2008 від 08.10.2008р. яким зазначено, що застрахованим особам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, моральна шкода відшкодовується за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) відповідно до ст.1167 ЦК та ст.2371 КЗпП. ЗУ від 23.09.1999р. №1105-XIV набрав чинності з 01.04.2001р., а з 20.03.2007р. цей Закон діє в редакції, що не покладає на Фонд ССНВВПЗ України обов'язку з відшкодування моральної шкоди потерпілим особам, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Таким чином, Відповідач-2 не несе відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду внаслідок виробничого травматизму, а тому вимоги позивача до Відповідача-2 задоволенню не підлягають. Згідно ст.2371КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 цієї статті передбачені випадки, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдало, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Статтею 1187 ЦК передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав виробничі травми, внаслідок чотирьох нещасних випадків на виробництві, працюючи при цьому гірником очисного забою на різних підприємствах (Шахта №71 «Індустрія», ВП «Шахтоуправління Ровеньківське» ДП «Ровенькиантрацит», ВП «Шахтоуправління Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит»). Відповідальність за завдану моральну шкоду внаслідок виробничого травматизму покладається на роботодавця. Таким чином, особою відповідальною за завдану моральну шкоду внаслідок нещасного випадку на виробництві, що трапився з позивачем 31.01.1994р., є Шахта №71 «Індустрія», за випадками 07.04.2010р та 11.04.2011р. - ДП «Ровенькиантрацит», за випадком 18.01.2013р. - ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит». Шахта №71 «Індустрія» до теперішнього часу не ліквідована повністю, а тому за вимогами по відшкодуванню моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві працівникам цього підприємства, відповідальність покладається саме на цю юридичну особу або на правонаступників, визначених внаслідок завершення ліквідації підприємства. Відповідач-1 є правонаступником ДП «Ровенькиантрацит» за майновими та немайновими правами та обов'язками, які сформувалися у ДП «Ровенькиантрацит» станом на дату концесійного договору від 01.12.2011р. та передані концесіонеру за зведеним актом приймання-передачі майна. Оскільки заборгованість з відшкодування моральної шкоди працівникам підприємства ДП «Ровенькиантрацит» не передавалася до ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», а саме підприємство ДП «Ровенькиантрацит» не ліквідоване, то вимоги з відшкодування моральної шкоди від нещасних випадків на виробництві, що трапилися з працівниками ДП «Ровенькиантрацит», мають заявлятися саме до ДП «Ровенькиантрацит», а не до інших підприємств. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за нещасними випадками на виробництві, що трапилися з позивачем 31.01.1994р., 07.04.2010р. та 11.04.2011р. заявлені до неналежного відповідача. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК замінити неналежного відповідача або залучити до участі у справі співвідповідача суд може лише за клопотанням позивача. Оскільки позивач не надав суду такого клопотання, то ці його вимоги до Відповідача-1 задоволенню не підлягають. Разом з тим, завдана позивачеві шкода внаслідок нещасного випадку на виробництві, що трапився з позивачем 18.01.2013р., підлягає відшкодуванню за рахунок Відповідача-1. Зі змісту акту №4 від 21.01.2013р. (а.с.11-12) вбачається, що нещасний випадок на виробництві з позивачем, що мав місце 18.01.2013р., трапився з вини посадових осіб підприємства, які порушили положення Системи управління виробництвом і охороною праці у вугільній промисловості України ВП «Шахтоуправління Ровеньківське». Внаслідок цього випадку позивач отримав ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому нігтьової фаланги 4 пальця правої кисті, що потягло за собою втрату позивачем 10% працездатності, як зазначено у довідці МСЕК від 08.08.2013р. (а.с.13). Таким чином, суд вважає, що завдання позивачеві моральної шкоди за випадком травмування на виробництві 18.01.2013р. з боку Відповідача-1 очевидне і доведене належним чином. Посилання Відповідача-1 на ті обставини, що в довідці МСЕК від 08.08.2013р. не зазначено про встановлення факту спричинення потерпілому моральної шкоди, а тому така відсутня, суд не приймає, оскільки Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995р. №212, яким на МСЕК покладено, серед іншого, встановлення факту спричинення моральної шкоди, втратив чинність 28.09.2012р. у зв'язку з набранням чинності наказу МОЗ від 05.06.2012р. №420 «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», який вже не уповноважує МСЕК на встановлення фактів завдання моральної шкоди. Стосовно розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зауважує наступне. Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Зміст поняття моральної шкоди розкривається у ч.2 ст.23 ЦК, в якій зазначено, що моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та інше. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування позивачеві за рахунок Відповідача-1 суд виходить з того, що законодавчо не встановлено критеріїв визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, а тому такий розмір визначається судом з урахуванням доказів, наданих стороною на підтвердження обставин, визначених ч.3 ст.23 ЦК. Позивач заявив вимогу про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 125000грн за чотири нещасні випадки на виробництві, що надає суду можливість припустити, що за кожний нещасний випадок позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 31250грн. З урахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.9 постанови від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, що проведена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ і доведена до відома листом від 01.09.2011р., оцінивши обставини нещасного випадку на виробництві, що трапився з позивачем 18.01.2013р., та його наслідки, беручи до уваги ступінь ушкодження здоров'я позивача, втрату ним 10% працездатності, внаслідок цього випадку, причини, що стали підставою нещасного випадку та інші обставини, суд вважає, що розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві є сума у 3000грн. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною третьої цієї статті передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору за пред'явлення позову до суду, а тому судовий збір в розмірі 243,60грн підлягає стягненню з Відповідача-1 в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial