Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач заявив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору без номера від 23.06.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 5800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ними договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку із порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 15.06.2016 року має заборгованість у сумі 12910,78 грн., яка складається із 8543,22 грн. тіло кредиту; 2489,57 грн. нараховані відсотки за користування кредитом; 3574,74 грн. нарахована пеня за прострочене зобовязання; 1000,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. штраф (фіксована складова); 590,99 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість не погашає. Тому, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом і просити суд винести рішення, яким стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором без номера від 23.06.2011 року у сумі 12910,78 грн., яка складається із 8543,22 грн. тіло кредиту; 2489,57 грн. нараховані відсотки за користування кредитом; 3574,74 грн. нарахована пеня за прострочене зобовязання; 1000 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована складова); 590,99 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати у сумі 1378 грн. Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не зявився, подав до суду письмове клопотання за вхід.№5396 від 23.09.2016 року, в якому просить суд справу слухати в його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просить суд справу слухати в його відсутність, у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення коштів просить відмовити, оскільки він розрахувався. Щодо стягнення суми понесених судових витрат не заперечує. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів анкети - заяви без № від 23.06.2011 року, додатку до неї, який є умовами договору, розрахунку заборгованості, судом встановлено, що між сторонами було укладено у простій письмовій формі договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5800,00 грн., відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування та комісію, однак, як слідує із розрахунків по договору, не виконав своїх зобовязань та допустив заборгованість станом на 15.06.2016 року у сумі 12910,78 грн. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобовязався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобовязався повернути кредит та проценти за користування кредитом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобовязує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем [PERSON] подано до суду письмові докази (квитанція від 31.10.2016 року про сплату коштів у сумі 12805 гривень, а також виписки по картковому рахунку від 10.10.2016 року та від 03.11.2016 року), з яких встановлено, що відповідачем повністю погашено борг по кредитному договору без номера від 23.06.2011 року, так як сплачено 26.07.2016 року 3000 гривень та 31.10.2016 року 12800 гривень. Тому, враховуючи те, що відповідачем виконано зобовязання за кредитним договором без номера від 23 червня 2011 року у повному обсязі, тому суд не має правових підстав для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості по кредитному договору без номера від 23 червня 2011 року. Що стосується вимоги позивач щодо стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат у розмірі 1378 гривень судового збору, то суд вважає, що ця вимога підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після предявлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухвалені рішення або при закритті провадження у справі у звязку із відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Тому, суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача понесені витрати по оплаті судового збору у сумі 1378 гривень згідно платіжного доручення №BO902B14AL від 22.08.2016 року. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст.526, 527, 530, 533, 610, 611, 612, 623, 625, 631, 1048-1050, 1051, 1052, 1054, 1055, 1056, 1056-1 ЦК України.

Outcome: partial