Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFU0GA00000096 від 15.06.2005 року, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримав у позивача кредит в розмірі 40 000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць та зобовязався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 168 507,89 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 576 485 грн. 64 коп. [PERSON] та [PERSON], як поручителі відповідають по зобов'язаннях за вищезазначеним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судові засідання не з'являлись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись за закінченням терміну зберігання. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права банку на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за цим договором з боржника та поручителів. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 15.06.2005 року між ПАТ КБ Приват Банк та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № IFU0GA00000096, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 42 080 дол. США. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 0,84 % на рік. Кінцевий термін повернення 15.06.2009 року включно. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 04.12.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями в сумі 168 507,89 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 576 485 грн. 64 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 106 336,45 дол. США, заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 19 292,90 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 3 625,60 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 39 252,94 дол. США. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. На забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № IFU0GA00000096 від 15.06.2005 року, між [PERSON], [PERSON] та позивачем було укладено договори поруки від 08.08.2012 року. За змістом п. 4 договорів поруки, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв'язку з наведеним, поручителі за вимогою банку повинні нести солідарну відповідальність з боржником [PERSON] по сплаті кредитної заборгованості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 554. 611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved