Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом про визнання права власності в порядку спадкування та виділення майна в натурі. В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що помер її чоловік, [PERSON], який був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. [PERSON] склав заповіт, згідно якого розпорядився своїм майном в томі числі про те, що належну йому 1/4 ідеальну частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] він заповідає позивачці [PERSON]. Позивачка зверталася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса [PERSON] Після звернення до нотаріуса позивачці стало відомо про те, що отримати спадщину вона не може, оскільки в неї існують певні труднощі у прийняття спадщини і нотаріус надав їй письмову відмову у оформленні спадкових прав. Заочним Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.12.2010 р., по справі № 2-229/10, померлому [PERSON] виділено в натурі 1/4 ідеальної частини житлового будинку та приміщення 6-1 площею 20,5 кв.м. В подальшому вказане рішення суду було скасовано та по справі прийнято рішення від 07.10.2013 р. про залишення заяви без розгляду. Вказаний будинок складається з підвалу, першого та другого поверхів, загальною площею 251,6 м.кв., житловою 187,1 м.кв., допоміжною 64,5 м.кв. Фактично позивач яка є спадкоємцем [PERSON] займає площу 19,92 % у спірному будинку тобто менше ідеальної частки на 12,4 кв.м., а відповідач [PERSON] відповідно займає на 12,4 кв.м. від ідеальної його частки. Тому на підставі вище наведеного просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 ідеальної частини жилого цегляного будинку, що знаходиться за адресою місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 36, яке належало [PERSON] та виділити їу у власність в натурі ? частину будинку № 36 по вул.. Митрополита Андрея в м. Львові, а саме приміщення 4-1 площею 9,5 м. кВ., 4-2 площею 5,9 кв.м., 4-3 площею 13,3 кв.м., 4-4 площею 11,0 кв.м., 4-5 площею 8,9 кв.м. та приміщення 6-1 площею 20,5 кв.м., а всього 69,1 кв.м., а також підвальні приміщення XVI площею 13,1 кв.м., приміщення IV площею 10,1 кв.м та приміщення V площею 7,2 кв.м., а всього площею 28,8 кв.м. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили таку задоволити. Також додатково пояснили, що під час вирішення позовних вимог про виділення в натурі майна, врахувати висновок експертизи який був зроблений під час розгляду попередньої справи між тими самими сторонами у зв»язку з економією коштів на проведення експертизи. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та просила відмовити в задоволенні такого, мотивуючи тим, що позивачу спочатку потрібно оформити свої спадкові права на майно а після цього коли буде власником майна ставити питання про реальний розподіл майна. Третя особа в судове засідання не з»явилася, проте надала письмові пояснення по суті позову, в якому вказує, що згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно до 2013 року право власності на ? (одну четверту) ідеальну частину жилого цегляного будинку, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Митрополита Андрея, будинок №36, зареєстровано «28» квітня 2011 року, власником якого є померлий [PERSON] на підставі вищевказаних Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та Рішення Галицького районного суду м. Львова (заочне). Щодо реєстрації за [PERSON] приміщення 6-1 площею 20,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Митрополита Андрея, будинок №36 відомостей в реєстрі прав власності на нерухоме майно до 2013 року немає. Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно до п.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах. Згідно ч.9 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Оскільки на нотаріуса покладається обов'язок проведення державної реєстрації права власності одночасно з вчиненням нотаріальної дії, то провести реєстрацію вищевказаного спадкового майна вона як нотаріус не можу, оскільки є розбіжності в описі майна, яке йому належить згідно поданих правовстановлюючих документів на спадкове майно, та в електронній реєстрації права власності на спадкове майно. А отже і видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно вона не може. Заслухавши учасників по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов переконання, що позов належить частково задовольнити, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 17.12.2012 року помер [PERSON], який був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого розпорядився в томі числі про те, що належну йому 1/4 ідеальну частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] він заповідає [PERSON]. Після смерті [PERSON], згідно чинного законодавства [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, про що заведено спадкову справу № 4/2013, але в прийнятті спадщини їй було відмовлено. Заочним Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.12.2010 р., по справі № 2-229/10, померлому [PERSON] виділено в натурі 1/4 ідеальної частини житлового будинку та приміщення 6-1 площею 20,5 кв.м. В подальшому вказане рішення суду було скасовано та по справі прийнято рішення від 07.10.2013 р. про залишення заяви без розгляду. Крім того встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане старшим державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, [PERSON] 14 травня 1996 р. за реєстровим №2-2388, згідно якого померлий [PERSON] є власником 1/4 ідеальної частини жилого цегляного будинку, що знаходиться за . адресою: м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 36. Вказаний будинок складається з підвалу, першого та другого поверхів, загальною площею 251,6 м.кв., житловою 187,1 м.кв., допоміжною 64,5 м.кв. На підставі ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками пре порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Ст. 364 ЦК України вказує, що, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Стаття 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).. Ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, позовну заяву слід задоволити частково, а саме визнати за [PERSON], право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 ідеальної частини жилого цегляного будинку, що знаходиться за адресою місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 36, яке належало [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Що стосується позовних вимог про виділення майна в натурі, то в цих вимогах слід відмовити, оскільки позивачу потрібно спочатку оформити за собою право власності на спадкове майно. У разі неможливості добровільного розподілу між співвласниками майна в натурі, позивач буде мати право звернутися до суду з позовом про реальний розподіл майна. Оскільки права позивача ще не порушені, а захисту в судовому порядку підлягають лише порушені не визнанні або оспорювані права.

Outcome: dismissed