Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач, в особі Розівської районної державної адміністрації Запорізької області, яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернувся до Розівського районного суду Запорізької області з вищезазначеним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що відповідач є матір'ю неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. З 2015 року [PERSON] не проживає разом із матір'ю, оскільки [PERSON] самоусунулася від виховання дитини та проживає окремо. Під час проведення рейду по території с. Азов 01.03.2016 року виявлено, що неповнолітній [PERSON] проживав з громадянкою [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстрований громадянин [PERSON], [INFO], який вважає себе біологічним батьком [PERSON]. [PERSON] надавав бабі допомогу у вихованні дитини. У січні 2018 року [PERSON] померла. В результатті проведеної роботи, неповнолітній [PERSON] був влаштований за адресою: [ADDRESS], до багатодітної родини [PERSON], співмешканки [PERSON], де хлопець проживає станом на день подання позовної заяви до суду. [PERSON] навчається в Азовській ЗОШ, навчається на низькому рівні, конфліктує з вчителями та однолітками, недисциплінований, у дитини спостерігаються негативні тенденції. Мати систематично не займається навчанням сина, з 2016 року по день подання позовної заяви [PERSON] жодного разу не відвідала школу, не підписала щоденник, не поцікавилася успіхами сина, не йде на контакт з педагогічними працівниками школи, безвідповідально відноситься до проходження медичного огляду дитини, не забезпечує його одягом, шкільним приладдям, харчуванням на іншим необхідним для проживання. [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та отримувала державну соціальну допомогу, як одинока мати на виховання сина, кошти витрачала не за призначенням. Проживає сама та утримувала свого співмешканця за рахунок дитячих коштів,оскільки ніде не працює і ніколи не працювала. З [PERSON] працювали працівники служби у справах дітей, які неодноразово з працівниками РЦСССДМ та працівниками поліції відвідували родину за місцем проживання, попереджали матір про необхідність належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, проте мати на контакт не йшла. 24.11.2015 року питання про неналежне виконання батьківських обов'язків матір'ю розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей, за результатами було порушено клопотання про притягнення до відповідальності матір за ст. 184 КУпАП, двічі розглядалось питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 03.03.2016 року та 15.04.2016 року. 16.03.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини знов було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її сина [PERSON], [INFO], та прийняте відповідне рішення. На жодне з засідань комісії [PERSON] не з'явилась. Рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] вплине на надання дитині - [PERSON] відповідного юридичного статусу та в подальшому дасть можливість виховуватись в повноцінній родині. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 26.03.2018 року зазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 48-49). 05.04.2018 року позивачем виконані вимоги ухвали суду від 26.03.2018 року та усунені недоліки позовної заяви (а.с. 52-57). Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 08.05.2018 року у зазначеній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання (а.с. 61-62). Одночасно, відповідачу було роз'яснено право протягом 15 календарних днів з дня отримання копії даної ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, та всі письмові докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк. Згідно із ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 20.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу за позовом Розівської районної державної адміністрації Запорізької області в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав (а.с. 78-79). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, окрім цього пояснила, що на момент розгляду справи в суді змінилась ситуація із неповнолітнім [PERSON], а саме: влітку 2018 року хлопчик вирішив повернутися до своєї матері [PERSON], з якої і проживає по теперішній час. Чому хлопчик прийняв таке рішення, невідомо. Біологічний батько [PERSON] - [PERSON] з часу, коли хлопець повернувся до своєї матері, спілкуватися з ним перестав. Додатково пояснила, що службою у справах дітей [PERSON] роз'яснювалось, що він має право оформити своє батьківство шляхом звернення до органів РАЦС або ж до суду з позовом про визнання батьківства, проте, станом на теперішній час він цього не зробив, отже правових підстав для залишення хлопчика у його родині немає, оформлення ним опікунства над хлопчиком також є неможливим з огляду на відсутність власного житла та незадовільного матеріального становища. Проте, все ж таки вважає, що відповідач продовжує неналежним чином виконувати свої батьківські обов'язки відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. З огляду на зазначене, представник позивача просила суд позов задовольнити в повному обсязі та позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, про що свідчить її особистий підпис у поштових повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 66, 70, 81, 84, 110, 128), відзиву на позовну заяву не надала, клопотань про розгляд справи за її відсутністю або про відкладення розгляду справи, до суду не надала. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.12.2003 року (а.с. 6). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № [NUMBER] від 11.05.2016 року, вбачається, що в графі «Відомості про батька» зазначено «[PERSON], громадянин України»; в графі «Підстава запису відомостей про батька» зазначено «Державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері)» (а.с. 7-8). Як вбачається з довідки - характеристики Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області № 110 від 07.02.2018 року [PERSON], [INFO], проживає на території Азовської сільської ради за адресою: [ADDRESS] разом із співмешканцем [PERSON], [INFO]. Вихованням дітей не займається, син [PERSON], [INFO], проживає разом з [PERSON], [INFO]. Службою у справах дітей та сільською радою проводились перевірки та гр. [PERSON] на контакт не йде, змін та виправлень у поведінці не спостерігається. Скарг та нарікань від сусідів не надходило (а.с. 34). Відповідно до довідки Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області № 109 від 07.02.2018 року неповнолітній [PERSON], [INFO], з вересня 2015 року проживає на території Азовської сільської ради разом з [PERSON], [INFO], за адресою: селище [PERSON], [ADDRESS] (а.с. 41). Згідно із довідкою Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області № 282 від 15.04.2016 року [PERSON], [INFO], зареєстрований і проживає на території Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області в [ADDRESS] та має наступний склад сім'ї: [PERSON] - мати, [INFO]; [PERSON] - син, [INFO] (проживає без реєстрації за даною адресою) (а.с. 40). З актів обстеження умов проживання від 01.03.2016 року, від 11.04.2016 року, від 15.09.2016 року, від 13.12.2016 року, від 10.08.2017 року та від 20.09.2017 року вбачається, що будинок [ADDRESS] має 4 кімнати, в зимовий період в будинку тепло, є запаси дров, харчування, в наявності речі особистого вжитку, меблі: шафа, ліжко, диван, стіл, мається деяка побутова техніка: телевізор, холодильник. В будинку чисто, речі складені, проте будинок потребує ремонту. Хлопчик проживає за цією адресою разом із біологічним батьком [PERSON] та біологічною бабою [PERSON]. Для хлопця відведено місця для сну, відпочинку, у хлопчика є одяг, взуття, шкільне приладдя, телефон (а.с. 10-15). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.01.2018 року вбачається, що хлопчик проживає за адресою: [ADDRESS] разом із біологічним батьком [PERSON], його співмешканкою - [PERSON] та чотирма малолітніми дітьми останньої. Будинок складається з двох кімнат, на момент обстеження в будинку робилась перестановка меблів для відведення [PERSON] місця для сну і відпочинку. У будинку тепло, але бідно, оселя потребує ремонту. У дітей є одяг, взуття, шкільні речі, стіл. Сім'я має продукти харчування (а.с. 16). Відповідно до інформації Директора Розівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 12.02.2018 року № 40/01-11, [PERSON] має двох дітей, а саме: [PERSON], [INFO], який на теперішній час відбуває тюремне покарання за скоєння крадіжки, та [PERSON], [INFO], який з 2016 року постійно мешкає в с. Азов з біологічним батьком - [PERSON], який займається його вихованням. Вихованням свого сина, [PERSON], мати не займається (самоусунулася), на контакт з фахівцями Розівського РЦСССДМ [PERSON] не йде. Станом на 07.02.2018 року [PERSON] мешкає в с. Азов з біологічним батьком [PERSON] та його співмешканкою [PERSON], та не виказує бажання в подальшому проживати зі своєю матір'ю [PERSON] (а.с. 31). З інформації директора Азовської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 09.02.2018 року № 14 про стан виконання батьківських обов'язків матір'ю [PERSON] стосовно неповнолітнього [PERSON] учня 8-го класу вбачається, що мати [PERSON] не належно виконує батьківські обов'язки, не цікавиться навчанням своєї дитини, за період навчання 2016-2017 навчальні роки та перший семестр 2017-2018 навчального року, [PERSON] не відвідала жодних батьківських зборів, не відвідує позакласні виховні заходи, свята, вечори, в яких приймає участь її син [PERSON], не приймає участі в проведенні ремонтних робіт в класній кімнаті. Після неодноразових візитів класного керівника до сім'ї [PERSON] було встановлено, що [PERSON] не проживає з матір'ю, а проживав до лютого 2018 року з бабусею, яка і опікувалась ним. [PERSON] школу відвідує систематично, але не завжди забезпечений шкільним приладдям. На день складання даної інформації [PERSON] проживав в сім'ї [PERSON], колишнього співмешканця [PERSON]. Крім нього, там ще проживає четверо малолітніх дітей, [PERSON] знаходиться під постійним контролем, потребує матеріального забезпечення (а.с. 32). З психолого-педагогічної характеристики, наданої директором Азовської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів вбачається, що [PERSON], 18.11.20103 року народження, навчається в школі з першого класу. Зарекомендував себе як не досить старанний і недисциплінований учень, має навчальні досягнення низького і середнього рівня, не виявляє зацікавленості до навчання, потребує постійного контролю. Має довільну зорову пам'ять, але учбовий матеріал запам'ятовує не дуже добре, найбільш охоче відвідує заняття з фізичної культури. На уроках неуважний, часто байдужий, домашнє завдання виконує не систематично і не досить якісно, проте школу відвідує регулярно, пропусків майже не має. Хлопчик завжди охайно вдягнений, шкільним приладдям забезпечений, бере активну участь у спортивному житті школи, у культмасових заходах, веселий, не завжди стриманий, недисциплінований. Правила поведінки в школі ігнорує, має порушення дисципліни, схильний до правопорушень, іноді конфліктує з викладачами. [PERSON] має певний авторитет серед товаришів, але стосунки з однокласниками не завжди дружні, іноді провокує конфлікти. Крім того зазначено, що батьки не достатньо приділяють уваги вихованню сина (а.с. 33). Відповідно до інформації заступника головного лікаря КЗ «Розівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Розівської районної ради Запорізької області № 01-20/204 від 13.03.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку у лікаря ендокринолога, діагноз: відставання по зросту і масі тіла. Під час медичного огляду у школі 29.04.2017 року зріст - 139 см, вага - 34 кг; при медогляді 28.04.2017 року вузькими спеціалістами діагноз: здоровий. Дитина проживає з батьком, у матері асоціальні умови проживання, школу відвідує постійно (а.с. 36). Як вбачається з клопотань Служби у справах дітей Розівської районної державної адміністрації Запорізької області, з метою соціального захисту неповнолітнього [PERSON], начальник служби неодноразово зверталась до органів поліції з проханням вжити заходів реагування до матері [PERSON] та притягнути її до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків по догляду за неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] (а.с. 24-30). Відповідно до постанови Розівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018 року [PERSON], [INFO], визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді попередження (а.с. 71). Постановою Розівського районного суду Запорізької області від 12.04.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП відносно [PERSON], [INFO], на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 72-73). Як вбачається з протоколів засідань комісії Розівської районної державної адміністрації Запорізької області з питань захисту прав дитини від 24.11.2015 року, від 03.03.2016 року, від 15.04.2016 року та від 16.03.2018 року, Службою у справах дітей Розівської районної державної адміністрації Запорізької області неодноразово розглядалось питання щодо неналежного виконання своїх батьківських обов'язків матір'ю [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За наслідками розгляду цих питань на засіданнях комісії, приймались рішення щодо: підготовки клопотань до органів поліції про притягнення матері [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; визначення місця тимчасового проживання [PERSON], [INFO], з [PERSON]; [PERSON] рекомендовано звернутися до органів РАЦСу щодо вирішення питання по відновленню своїх батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON]; перевірки цільового використання виплат з УСЗН матері [PERSON], як отримувача допомоги на дітей одиноким матерям та УСЗН розглянути можливість припинення виплат [PERSON] на неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON]; збирання матеріалів та підготовки позовної заяви до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 17-23). Орган опіки та піклування - Розівська районна державна адміністрація Запорізької області надав суду висновок № 01-44/156 від 19.03.2018 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 45-46). Згідно з ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України (надалі за текстом - СК України) суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, суд не може погодитись з даним висновком органу опіки та піклування з наступних, встановлених в ході розгляду справи підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом наведених правових норм ухилення від виконання зобов'язань батьків по вихованню дитини означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій. В даній справі судом не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення [PERSON] від виконання нею обов'язків по вихованню дитини. Підставою позбавлення батьківських прав відповідача представник органу опіки та піклування вказала не виконання [PERSON] своїх обов'язків щодо виховання сина, що полягає у наступному: відповідач самоусунулася від виховання сина [PERSON] та виконання своїх батьківських обов'язків відносно нього, оскільки хлопчик з кінця 2015 року по літо 2018 року проживав разом із своєю біологічною бабою та біологічним батьком. [PERSON] не надавала матеріальної допомоги своєму синові, не цікавилась його успіхами в навчанні, не забезпечувала його одягом, взуттям, шкільним приладдям та продуктами харчування. Представник позивача пояснила, що звернулась з даним позовом, щоб забезпечити дитині кращий розвиток і умови життя, позбавлення батьківських прав [PERSON] вплине на надання дитині юридичного статусу та в подальшому надасть йому можливість на виховання в повноцінній сім'ї. Разом з тим, під час розгляду справи в суді, не заперечувала, що на теперішній час відсутні кандидатури в опікуни для хлопчика, оскільки [PERSON] не оформив своїх батьківських прав відносно [PERSON], а інші повнолітні члени його сім'ї не виявили бажання оформити опікунство над хлопчиком, отже, на теперішній час позбавлення [PERSON] батьківських прав буде мати наслідком для неповнолітнього [PERSON] поміщення його до інтернату. Додатково підтвердила, що під час розгляду справи в суді суттєво змінились обставини життя [PERSON], оскільки в червні - липні 2018 року [PERSON] повернувся до дому своєї матері та дотепер проживає разом із нею. Дана обставина підтверджується й інформацією Азовського сільського голови від 30.08.2018 року № 83/01-22-03, наданою на запит суду, з якої вбачається, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом із своєю матір'ю [PERSON], [INFO], на території Азовської сільської ради за адресою: [ADDRESS] (а.с. 115). Зазначені обставини також були підтверджені під час судового розгляду показаннями свідків: фахівцями Розівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] та директором Азовської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON]. Так свідок [PERSON] пояснив, що прийшов працювати до Розівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в 2016 році і з цього часу почав спілкуватися із родиною [PERSON], проводив з нею бесіди щодо зміни свого відношення до сина [PERSON] та необхідності належного виконання нею своїх батьківських обов'язків по відношенню до нього. Проте, мати на контакт не йшла, від допомоги працівників Центру відмовилась у грубій формі. Зазначив, що [PERSON] не займалась вихованням свого сина [PERSON], ніде не працювала та не працює по теперішній час, живе за рахунок соціальних виплат на дитину. Підтвердив, що в 2016 році влаштували [PERSON] до родини його біологічного батька - [PERSON], де хлопчик перебував до літа 2018 року. Під час спілкування із [PERSON], хлопчик виявляв бажання залишитися жити в родині свого біологічного батька, та не бажав повертатися до своєї матері [PERSON]. Проте, влітку 2018 року неповнолітній [PERSON] повернувся до своєї матері, де і проживає до теперішнього часу, бажання повернутися до [PERSON] не виявляє. Свідок [PERSON] пояснила, що родина [PERSON] перебуває на внутрішньо-шкільному обліку в Азовській ЗОШ з того часу, як [PERSON] пішов до першого класу. Пояснила, що добре знає родину [PERSON], сім'я жила та і зараз живе бідно, проте є господарство. Зазначила, що [PERSON] алкогольні напої не вживає, проте ситуація в родині погіршилася від того часу, коли [PERSON] почала проживати разом із співмешканцем [PERSON] Щодо виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього [PERSON] зазначила, що вже десь два роки мати до школи не приходить, участі у шкільних заходах не приймає, щоденник хлопця не перевіряє та не підписує, на контакт з педагогами школи не йде. Щодо [PERSON] пояснила, що хлопчик школу без поважних причин не пропускає, шкільним приладдям забезпечений, але він за ним не слідкує та часто втрачає. Одягнений охайно, але бідненько. У хлопця є відставання у зрості та вазі. На запитання суду підтвердила, що влітку зустріла [PERSON] на вулиці і той розповів, що повернувся жити до матері, чому він прийняв таке рішення, їй невідомо. Зазначила, що не бажано лишати хлопця родини та батьківського піклування, хлопцю потрібно більше батьківської уваги та турботи. [PERSON] до інтернату може негативно вплинути на психічний стан хлопця. [PERSON] цього, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 20.06.2018 року задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка [PERSON], який неодноразово викликався до суду для надання показань. Проте, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судових засідань шляхом власноручно отриманих судових повісток (а.с. 86, 113), до суду жодного разу не прибув, в зв'язку із чим представник позивача заявила клопотання про визнання недоцільним допит даного свідка, яке судом було задоволено. Як пояснили в ході судового розгляду справи представник позивача та свідки [PERSON] і [PERSON], під час спілкування останніх із [PERSON] з'ясувалось, що питанням юридичного відновлення своїх батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], він не займався, отже, юридично його батьківство не поновлено. [PERSON] цього, [PERSON] зазначив, що повістки про виклик до суду він отримував, проте приходити в суд не бажає, і відстоювати свої права щодо [PERSON], принаймні зараз, не має наміру. З метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, з врахуванням віку дитини, про позбавлення батьківських прав відносно якої заявлено даний позов, відповідно до положень ст. 171 СК України в судовому засіданні було заслухану думку неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Хлопчик пояснив, що йому 14 років, він навчається в дев'ятому класі Азовської ЗОШ І-ІІІ ступенів, мешкає разом зі своєю матір'ю - [PERSON]. Зазначив, що дійсно впродовж 2016-2017 років, аж до кінця весни 2018 року він дійсно проживав у родині його біологічного батька [PERSON] разом із біологічною бабою [PERSON]. та співмешканкою батька - [PERSON]. Як зазначив хлопчик, жити з біологічним батьком - це було його бажання, оскільки у нього склались погані стосунки зі співмешканцем його матері [PERSON] Проте, пояснив, що з матір'ю на протязі всього цього часу він продовжував спілкуватися, часто відвідував її після школи, спілкувався та харчувався у неї вдома. Влітку 2018 року він вирішив повернутися до будинку своєї матері [PERSON] та до теперішнього часу проживає там разом із нею та її співмешканцем [PERSON] На запитання суду повідомив, що співмешканець матері до нього більше не чіпляється, фізичного та психологічного насильства не застосовує та не ображає його. Мати займається домашнім господарством, готовить їжу, алкогольних напоїв взагалі не вживає і ніколи не вживала. Додатково пояснив, що вже сам може заробляти гроші, які витрачає на одяг для себе, шкільне приладдя, навіть влітку придбав для себе скутер. [PERSON] зазначив, що йому добре разом із мамою, він хоче і надалі залишитися жити разом із нею. Вважає, що мати добре до нього ставиться, хоча і приділяє не багато уваги і часу йому, проте його не ображає, не сварить та ніколи не б'є. Зазначив, що в нього ще є повнолітня рідна сестра, яка проживає в м. Маріуполь, з якою він часто спілкується по телефону та має добрі відносини. Отже, на думку хлопчика, не має підстав для позбавлення його матері [PERSON] батьківських прав відносно нього, категорично заперечує проти цього. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, з правового аналізу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України слід дійти висновку, що підставою для позбавлення батька батьківських прав може бути саме його ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а не неналежне їх виконання. Доказів, які б підтверджували ухилення в теперішній час відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків учасниками процесу суду не надано. Виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є різновидом юридичної відповідальності, то така відповідальність повинна наставати в разі встановлення протиправності дій особи та її вини. Позивачем не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про протиправність та винність дій відповідача по відношенню до своєї дитини. Враховуючи вищевикладене, на переконання суду, висновок органу опіки та піклування, з урахуванням зміни обставин життя неповнолітнього [PERSON], є передчасним, немотивованим та зводиться до формального твердження про відсутність турботи з боку матері. У порушення вимог ст. 171 СК України, ст. 12 Конвенції про права дитини, органом опіки і піклування не забезпечено сину відповідача - [PERSON], [INFO], можливості висловити свої погляди щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав, адже це питання безпосередньо стосується його життя, і за своїм віком - а йому на час прийняття цим органом висновку виповнилось 14 років, він був в змозі, відповідно до віку, висловити свої погляди на це питання. З наведених вище підстав, приймаючи до уваги свідоме рішення хлопця повернутися до родини матері та бажання й надалі проживати разом із нею, суд не може погодитися з даним висновком органу опіки та піклування. Як зазначено у п. 18 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. У справах, що стосуються вирішення питання про позбавлення батьківських прав склалась і усталена практика ЄСПЛ. Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. звернув увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім'ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Приймаючи до уваги викладене, з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в суді надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши поясненнями свідків по справі та думку самої неповнолітньої дитини, зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків і застосовується у виняткових випадках, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до [PERSON] такого заходу впливу, оскільки на даний час він є передчасним та недоцільним.

Outcome: dismissed