Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що він зареєстрований за адресою: [INFO]. Однак фактично він позбавлений відповідачами можливості мешкати у спірному домоволодінні. Домоволодіння належить його колишній дружині.Він зареєстрований та мешкає у спірному домоволодінні з 1991 року.04.11.2013 р. він знаходився у власному дворі, коли раптом приїхала швидка допомога, яку, як він дізнався через 6 місяців, викликала його колишня дружина, та силоміць направила його до психіатричної лікарні.Таким чином, його колишня дружина та дочка з чоловіком вирішили власне житлове питання. Іншого житла не має.Згоди на лікування від алкоголізму він не надавав, на час госпіталізації у стані спяніння не перебував.На примусовому лікуванні він знаходився до 03.03.2014 р.Коли 03.03.2014 р. він прийшов до дому відповідачі [PERSON] та [PERSON] його не впустили, облаяли та прогнали з подвіря.Він неодноразово звертався до правоохоронних органів 17.03.2014 р., 19.03.2014., 01.04.2014 р., але вони до його скарг віднеслися формально і по теперішній час він змушений мешкати у власної племінниці.Маючи власне житло він змушений мешкати у чужому гаражі в зимовий період.Вважає, що відповідачі [PERSON], [PERSON] протиправно вигнала його із спірного житла. Крім того, без дозволу позивача відповідач [PERSON] останні 24 місяці з 19.09.2012 р. отримувала належну йому пенсію у розмірі 1049 грн. на місяць. Відповідачі без його дозволу постійно знімали гроші, що надходили в період з 04.11.2013 р. по квітень 2014 р. на належну йому банківської картку - заробітну плату, яку він отримував як інвалід навіть коли лікувався на стаціонарі, та пенсію. Відповідачі не тільки позбавили його житла, а і грошей на існування. Моральну шкоду, з обліку її психотравмуючого впливу і наслідків, та довжини часі - більше 6 років, він оцінює в сумі рівній розміру мінімальної заробітної плати за час коли йому стало відомо про порушення моїх прав відповідачами [PERSON], [PERSON] з 04.11.2013 р. по 04.09.2015 р. у розмірі 29232,00 грн., які він просить стягнути з відповідачів. Також позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні домоволодінням № 10 по вул. Седньова в м. Дніпропетровську, шляхом зобовязання відповідачі повернути йому ключі від вхідних дверей та не чинити йому перешкоди у вселенні та подальшому вільному доступі та користуванні домоволодінням. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі до судового засідання не зявились, про дату та час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та його відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою № 110531 від 04.09.2014 р., яка видана головою квартального комітету №8. Також у вказаному домоволодінні також зареєстровані та проживають власник вказаного домоволодіння [PERSON],колишня дружина позивача, шлюб з якою було розірвано відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2012 року, а також [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З березня 2014 року відповідачі почали перешкоджати позивачу у користуванні домоволодінням, а саме вигнала позивача з будинку та заперечують проти подальшого його проживання в будинку, через що він змушений проживати у своєї племінниці. Зазначені обставини підтверджуються неодноразовими зверненнями позивача до правоохоронних органів та висновками АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 11.03.2014 року,14.03.2014 року, 25.03.2014 року. Також вказані обставини підтверджуються показами допитаних у судовому засіданні ссвідків. Згідно з ст. 156 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У ст. 116 цього Кодексу зазначено, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом; виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. У ст. 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Оскільки позивач був виселений відповідачами без рішення суду, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо усунення йому перешкод у користуванні житлом шляхом його вселення та надання йому ключів від спірного будинку, є обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір відшкодування моральної шкоди, визначається з урахуванням характеру заподіяних моральних та матеріальних страждань, та інших негативних наслідків. Що стосується вимог позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 29232,00 грн., то вони задоволенню не підлягають оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів спричинення йому такої шкоди відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору з кожного в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial