Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» укладено кредитний договір №VO1.977.75798 про надання кредиту в розмірі 13610 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32%. Проте, стверджує, що відповідач належним чином не виконав зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим просить суд стягнути з нього заборгованість, яка станом на 24.11.2017 року становить 11524,69 коп. тіло кредиту. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі. Відповідач у судовому засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи. З урахуванням ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до пункту 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 11 грудня 2017 року відкрито провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея банк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір №VO1.977.75798, згідно з яким ПАТ «Ідея Банк» надав відповідачеві фінансовий кредит в розмірі 13610 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів (а.с. 5-8). 29 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу №29/12-1, згідно якого фактор набув право грошової вимоги до боржника за вказаним вище кредитним договором. Крім того, 28 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» укладено договір факторингу №28/02-1, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитом №VO1.977.75798 від 20.07.2016 року. Кредитний договір укладено шляхом підписання відповідачем [PERSON] (а.с.9). Зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається (ст.ст.525, 526, 530 ЦК України. Як встановлено матеріалами справи, 26 жовтня 2017 року Банком було надіслано відповідачу [PERSON] про усунення порушення кредитних зобовязань (а.с.35). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст.612 ЦК України \~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед іншого, відшкодування збитків (ст.611 ЦК України). Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ст.623 ЦК України). Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як встановлено матеріалами справи, позивач виконав свої зобовязання за договором та надав суму кредиту обумовлену його умовами. Однак, відповідач не повернув банку отриманий кредит у встановлений договором термін, не сплатив нараховані відсотки та комісію. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором №VO1.977.75798 від 20.07.2016 року, за яким станом на 24.11.2017 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість за кредитом в розмірі11524,69 грн. тіло кредиту. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобовязання за кредитним договором від 20.07.2016 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами.

Outcome: approved