Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання виконавчого напису, зробленого тринадцятого лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] (реєстр. №872) щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суми 3001799,98 ( три мільйони одна тисяча сімсот девяносто девять гривень 98 коп) гривень, таким, що не підлягає виконанню. В обгронтуванні позовних вимог посилається на те, що про наявність такого виконавчого напису випадково дізнався у жовтні 2018 року після повідомлення щодо відкритого виконавчого провадження №56280513 (Постанова від 27.04.2018 року Державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON]С.) за виконавчим написом, зробленим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження звернувся до суду за захистом свого порушеного права, оскільки виконавчий напис від 13.02.18 реєстр. № 872 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] здійснено з порушеннями вимог законодавства. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] зроблено виконавчий напис від 13.02.18 реєстр. № 872 стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суми 3001799,98 ( три мільйони одна тисяча сімсот девяносто девять гривень 98 коп) гривень на підставі положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 1, 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до цих нормативних актів нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, до яких віднесено: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, тому вони вважають, що поданий розрахунок заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 3001799,98 ( три мільйони одна тисяча сімсот девяносто девять гривень 98 коп.) гривень - є безспірним, та за цим розрахунком правомірно зроблено виконавчий напис. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у своєму відзиві на позов також посилався на норми Закону України «Про нотаріат» та положення Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, а також зазначив , що нотаріус у даній справі є неналежним відповідачем з посиланням на Постанову ВССУ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій, або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 №2 та просив у позовних вимогах до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу [PERSON] відмовити. Представник позивача в судове засідання не зявився надавши до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] товариства Комерційного банку «Приватбанк» в судове засідання не зявився надавши заяву про можливість розгляду справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечують в повному обсязі. Приватний нотаріус Київського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився надавши заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, проти задоволення позову в частині позовних вимог заявлених до нього заперечує. Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні було встановлено, що 30 березня 2007 року між Позивачем та Відповідачем 1 був укладений кредитний договір № DNHLGA00000689 у розмірі 400 000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 30.03.2010 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2011 року по справі №2-2907/2011 позов ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNHLGA 00000689 від 30.03.2007 року у розмірі 3 318 161,91 гривень (три мільйони триста вісімнадцять тисяч сто шістдесят одна грн.91 коп) було задоволено. Загальна сума заборгованості, яка була погашена Позивачем, складає 3 150 579,00 (три мільйони сто пятдесят тисяч пятсот сімдесят девять) гривень, про що свідчать квитанції №10 Tr.N CSHXCS00000010648892321 від 14 травня 2012 року та №10 Tr.N CSHXCS00000010634596435 від 24 вересня 2010 року, які Позивачем надано до справи, та оригінали яких є у Позивача, про що Позивач повідомив суд. Вдруге АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення з [PERSON] за кредитним договором № DNHLGA 00000689 від 30.03.2007 року у розмірі 2 368 740 грн 65 коп (два мільйони триста шістдесят вісім тисяч сімсот сорок гривень 65 коп). Рішенням Бабушкінського районного суду м,Дніпропетровська від 26.09.2017 року по справі № №200/19152/14ц у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено. Рішення набрало чинності після винесення Постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2018 року у справі №200/19152/14ц. Відповідач 1 звернувся до Відповідача 2 за виконавчим написом у лютому 2018 року під час слухання справи №200/19152/14ц у Апеляційному суді Дніпропетровської області. Позивач вважає, що таким чином порушено принцип безспірності вимоги. Відповідач 1 проти такого доводу заперечував. Із розрахунку заборгованості за договором № DNHLGA 00000689 від 30.03.2007 станом на 29.08.2017 року, який надав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для вчинення нотаріального напису, не вбачається зменшення суми кредитних зобовязань Відповідача на зазначені суми. Так, у розрахунку відсутні дані про погашення заборгованості 24.09.2010 (колонка «Погашення» в період з 20.09.2010 по 28.09.2010 містить нульові показники), також колонка «Погашення» в період 14.05.2012 року містить суму 135619,45 (сто тридцять пять тисяч шістсот девятнадцять. 45 цент.) доларів США, тоді як квитанція №10 Tr.N CSHXCS00000010648892321 від 14 травня 2012 року доводить погашення у сумі 374500,00 (триста сімдесят чотири тисячі пятсот) доларів США. Копії квитанцій №10 Tr.N CSHXCS00000010648892321 від 14 травня 2012 року та №10 Tr.N CSHXCS00000010634596435 від 24 вересня 2010 року Позивач надав до матеріалів справи у якості доказу погашення заборгованості за кредитним договором № DNHLGA 00000689 від 30.03.2007. Відповідачем 1 не надано пояснень з яких підстав розрахунок, наданий для вчинення виконавчого напису, не містить зазначених сум. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Кредитний договір № DNHLGA00000689 від 30.03.2010 року був укладений на суму 400 000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення 30.03.2010 року. 29.07.2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] та ТОВ «УФА «Верус» про стягнення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором у розмірі 3 318 161, 91 гривень та отримав судове рішення, яким позовні вимоги до [PERSON] було задоволено у повному обсязі. Судове рішення набрало законної сили. На підставі зазначеного вище рішення ПАТ КБ «Приватбанк» отримав виконавчий лист від 21.02.2011 року, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі № 2-2907/2011, який предявив до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Дніпропетровського обласного управління юстиції. За зазначеним виконавчим листом біло відкрито виконавче провадження № 27528324 про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № DNHLGA 00000689 від 30.03.2007 року у розмірі 3 318 161,91 гривень, яке було завершене у 2012 році та матеріали провадження було знищено внаслідок спливу строків зберігання у 2016 році. У листопаді 2014 року Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська за стягненням з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DNHLGA 00000689 від 30.03.2007 року, яка становить на дату 22.09.2014 року 175722,60 доларів США, що еквівалентно 2 368 740 грн. 65 коп. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено. Рішення набрало чинності після винесення Постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2018 року у справі №200/19152/14ц. Той факт, що Відповідач 1 звернувся до Відповідача 2 у лютому 2018 року та 13 лютого 2018 року отримав виконавчий напис щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суми 3001799,98 (три мільйони одна тисяча сімсот девяносто девять гривень 98 коп.) гривень, тобто під час судового розгляду справи між тими же сторонами за тим же кредитним договором, свідчить що мало місце порушення вимоги про безспірність заборгованості. Саме така правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 17 липня 2017 року по справі за № 6-887цс17: «За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобовязаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів». Звернення Відповідача 1 за виконавчим написом нотаріуса щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором, за яким вже отримано судове рішення про стягнення повної суми заборгованості, яка погашена Позивачем , про що нею подані суду належні докази оплати - Копії квитанцій №10 Tr.N CSHXCS00000010648892321 від 14 травня 2012 року та №10 Tr.N CSHXCS00000010634596435 від 24 вересня 2010 року , суд вважає порушенням норм ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З огляду на те, що Відповідачем порушено принцип безспірності вимоги, про яку він був обізнаний внаслідок участі у розгляді судової справи №200/19152/14ц, та ним надані для здійснення виконавчого напису нотаріуса лише розрахунки заборгованості, які не є в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинною бухгалтерською документацією, якою повинно обґрунтувати безспірність вимог по кредитному договору № DNHLGA 00000689 від 30.03.2007 року, то під час виконання виконавчого напису мали місце порушення норм ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підстав вищевикладеного,

Outcome: partial