Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з відповідачем, мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склались, відсутнє взаєморозуміння, сторони припинили спільне проживання та шлюбних стосунків не підтримують, а тому позивач вважає, що сім'я розпалася і зберегти її неможливо, має твердий намір розірвати шлюб. В судовому засіданні 17.11.2015 року позивач вимоги та доводи позовної заяви підтримав, категорично не погодився на примирення, просив позов задоволити. Натомість відповідач з позовом не погодилась, розлучатись не бажає, хоче зберегти сім'ю. Ухвалою суду від 17.11.2015 року сторонам надавався термін на примирення. Проте вжиті судом заходи до примирення сторін, не дали результатів. 01.03.2016 року позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, настоює на задоволенні позову. В судовому засіданні 16.03.2015 року відповідач пояснила, що розлучатись не бажає, однак примирення з позивачем не відбулось, він надалі проживає окремо в м.Київ, змінив номер мобільного телефону і на контакт не виходить. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції у Житомирській області 20.10.2015 року, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 19.08.2000 року виконавчим комітетом Великофоснянської сільської ради Овруцького району Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 2. Під час перебування в шлюбі в сторін народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Згідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, позивач категорично не погоджується на примирення та бажає розірвати шлюб. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки у позовній заяві позивач просить визначити місце проживання дитини не з ним, а з відповідачем, суд вважає, що спору між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини немає, а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути частину судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved