Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство культури України про стягнення заборгованості. Мотивував їх тим, що 18 травня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір № 3 строком до 31 серпня 2015 року. В подальшому, 31 серпня 2015 року між [PERSON] та ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 3 від 18 травня 2015 року. Предметом договору було надання [PERSON] юридичних послуг за переліком визначених у п.п. 1.1-2.1.1 Договору. Позивач зазначає, що ним було надано ряд юридичних послуг про що між ним та уповноваженою особою ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» було підписано акти здачі-приймання наданих послуг від 25.06.2015 року(за травень місяць 2015 року), від 25.06.2015 року(за червень місяць 2015 року), від 31.07.2015 року(за липень місяць 2015 року), від 31.08.2015 року(за серпень місяць 2015 року), від 30.09.205 року(за вересень місяць 2015 року), від 27.10.2015 року(за жовтень місяць 2015 року). 03 листопада 2015 року відповідно до наказу ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» № 147/09-05 договір № 3 від 18 травня 2015 року було розірвано. Позивачем своєчасно не було здійснено оплату за актами здачі-приймання наданих послуг від 31.07.2015 року(дата оплати згідно умов договору 11.08.2015 року), оплата по якому була здійснена 02.12.2015 року та від 31.08.2015 року(дата оплати згідно умов договору 11.09.2015 року), оплата по якому була здійснена 02.12.2015 року. За актами здачі-приймання наданих послуг від 30.09.2015 року та від 27.10.2015 року у загальному розмірі 12000 гривень, оплату проведено не було. Позивач з урахуванням збільшення розміру позовних вимог просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь 12000 гривень заборгованості за актами здачі-приймання наданих послуг від 30.09.2015 року та від 27.10.2015 року. Стягнути на його користь пеню відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» у розмірі 4190 гривень 22 копійки. А також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, який складає 2610 гривень за весь час прострочення та три процента річних від простроченої суми, які складають 625 гривень 31 копійку. Крім того просить суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 640 гривень. В свою чергу до суду із зустрічним позовом звернулося Державне підприємство «Національне газетно-журнальне видавництво» про визнання правочинів недійсними. Мотивував свої вимоги тим, що акти здачі приймання-передачі наданих послуг до договору № 3 укладеного 18 травня 2015 року від 18.05.2015 року, від 25.06.2015 року(за травень місяць 2015 року), від 25.06.2015 року(за червень місяць 2015 року), від 31.07.2015 року(за липень місяць 2015 року), від 31.08.2015 року(за серпень місяць 2015 року), від 30.09.205 року(за вересень місяць 2015 року), від 27.10.2015 року(за жовтень місяць 2015 року) є правочинами і підлягають визнанню недійсними оскілки були підписані не уповноваженою особою [PERSON], який не мав права на підписання зазначених правочинів. В судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав позовні свої вимоги та просив суд його позовні вимоги задовольнити. В задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» просив суд відмовити повністю. В судовому засіданні представник Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» позовні вимоги [PERSON] не визнав. Просив суд задовольнити вимоги зустрічного позову, при цьому зазначив що такі правочини - акти здачі приймання-передачі наданих послуг до договору № 3 укладеного 18 травня 2015 року від 18.05.2015 року, від 25.06.2015 року(за травень місяць 2015 року), від 25.06.2015 року(за червень місяць 2015 року), від 31.07.2015 року(за липень місяць 2015 року), від 31.08.2015 року(за серпень місяць 2015 року), від 30.09.205 року(за вересень місяць 2015 року), від 27.10.2015 року(за жовтень місяць 2015 року) є нікчемними, а тому зустрічний позов про визнання правочинів недійсними підлягає задоволенню. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство культури України в судове засідання не забезпечила явку свого представника з невідомих суду причин. В частині позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» про стягнення заборгованості, суд вважає необхідним зазначити. З матеріалів справи вбачається, що 18 травня 2015 року між [PERSON], та ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» було укладено договір № 3 строком до 31 серпня 2015 року. 31 серпня 2015 року між [PERSON] та ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 3 від 18 травня 2015 року. Предметом договору було надання [PERSON] юридичних послуг за переліком визначених у п.п. 1.1-2.1.1 Договору. Між [PERSON] та уповноваженою особою ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» було підписано акти здачі-приймання наданих послуг від 25.06.2015 року(за травень місяць 2015 року), від 25.06.2015 року(за червень місяць 2015 року), від 31.07.2015 року(за липень місяць 2015 року), від 31.08.2015 року(за серпень місяць 2015 року), від 30.09.205 року(за вересень місяць 2015 року), від 27.10.2015 року(за жовтень місяць 2015 року). 03 листопада 2015 року відповідно до наказу ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» № 147/09-05 договір № 3 від 18 травня 2015 року було розірвано. Суд вважає, що підписант зазначених актів [PERSON] був на момент підписання уповноваженою особою на підписання таких документів, оскільки йому як заступнику генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» було надано дозвіл на право першого підпису документів(фінансових), відповідно до наказу № 10-ЛД від 07 травня 2015 року. Крім того обставина того, що [PERSON] мав право першого підпису документів(фінансових) ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» встановлена рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП «Національне газетно-журнальне видавництво», треті особи Міністерство культури України, профспілковий комітет ДП «Національне газетно-журнальне видавництво», [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Доказами наданими позивачем [PERSON] переконливо доведено, що відповідачем ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» було несвоєчасно проведено оплату його послуг згідно актів здачі-приймання наданих послуг від 31.07.2015 року(дата оплати згідно умов договору 11.08.2015 року), оплата по якому була здійснена 02.12.2015 року та від 31.08.2015 року(дата оплати згідно умов договору 11.09.2015 року), оплата по якому була здійснена 02.12.2015 року. Також суд вважає доведеним, що відповідачем ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» за актами здачі-приймання наданих послуг від 30.09.2015 року та від 27.10.2015 року у загальному розмірі 12000 гривень, оплату проведено не було. Відповідачем ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» в ході розгляду справи не було надано суд доказів того, що [PERSON] не надавалися послуги відповідно до підписаних актів здачі-приймання послуг від 18.05.2015 року, від 25.06.2015 року(за травень місяць 2015 року), від 25.06.2015 року(за червень місяць 2015 року), від 31.07.2015 року(за липень місяць 2015 року), від 31.08.2015 року(за серпень місяць 2015 року), від 30.09.205 року(за вересень місяць 2015 року), від 27.10.2015 року(за жовтень місяць 2015 року). Роблячи такий висновок суд враховує наявність тієї обставини, що відповідачем ДП «Національне газетно-журнальне видавництво», після зміни генерального директора, яким було призначено [PERSON] було здійснено оплату послуг [PERSON] за липень 2015 року, серпень 2015 року, що сторонами спору в судовому засіданні не оспорювало ся та було визнано. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнан сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до умов договору № 3 строком до 31 серпня 2015 року укладеного між [PERSON] та ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» від 18 травня 2015 року(п. 3.1, 4.1), факт виконання зобов'язань за цим договором підтверджується актом здавання-приймання наданих послуг. За надані виконавцем послуги згідно з даним договором замовник зобов'язується щомісячно не пізніше десяти днів з моменту підписання акта наданих послуг, виплачувати суму у розмірі 6000 гривень. Суд вважає, що з відповідача ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума за надані послуги у розмірі 12000 гривень. Також з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню пеня у розмірі 4190.22 гривень, що нараховується за наданими [PERSON] розрахунками, на підставі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», відповідно до вимог якої розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Крім того, суд вважає, що підлягають до задоволення вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, який складає 2610 гривень за весь час прострочення та три процента річних від простроченої суми, які складають 625 гривень 31 копійку відповідно до правил ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 с. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи докази надані сторонами у сукупності з вищенаведеними нормами права, суд вважає переконливо доведеними позовні вимоги [PERSON] та вважає їх такими, що підлягають до задоволення. Задовольняючи вимоги [PERSON], суд вважає вимоги зустрічного позову ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, представник відповідача посилається на ту обставину, що акти здачі приймання-передачі наданих послуг до договору № 3 укладеного 18 травня 2015 року від 18.05.2015 року, від 25.06.2015 року(за травень місяць 2015 року), від 25.06.2015 року(за червень місяць 2015 року), від 31.07.2015 року(за липень місяць 2015 року), від 31.08.2015 року(за серпень місяць 2015 року), від 30.09.205 року(за вересень місяць 2015 року), від 27.10.2015 року(за жовтень місяць 2015 року) є правочинами і такі підлягають визнанню недійсними. Суд вважає необхідним зазначити, що в конкретному випадку правочином на підставі якого сторони даного спору набули прав та обов'язків у тому числі по сплаті винагороди за надані послуги є Договір № 3 від 18 травня 2015 року укладений між [PERSON] та ДП «Національне газетно-журнальне видавництво». Сам же факт виконання зобов'язань за таким правочином є наявність підписаних актів здавання-приймання наданих послуг. Таким чином суд дійшов висновку, що акти здачі приймання-передачі наданих послуг до договору № 3 укладеного 18 травня 2015 року від 18.05.2015 року, від 25.06.2015 року(за травень місяць 2015 року), від 25.06.2015 року(за червень місяць 2015 року), від 31.07.2015 року(за липень місяць 2015 року), від 31.08.2015 року(за серпень місяць 2015 року), від 30.09.205 року(за вересень місяць 2015 року), від 27.10.2015 року(за жовтень місяць 2015 року) не є правочинами в розумінні статті 202 ЦК України, а є саме письмовим доказом на підтвердження факту виконання зобов'язань сторін спору за договором № 3 від 18 травня 2015 року укладеним між [PERSON] та ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» і відповідно визнанню недійсними не підлягають, а так само не можуть нести ознаки нікчемності в розумінні його недійсності встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] повністю, та відмови у задоволенні вимог зустрічного позову. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved