Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звільнення та повернення самовільно захопленої земельної ділянки та зобов'язання знести самовільно встановлену споруду. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач самовільно встановив гараж, чим здійснив самовільне захоплення земельної ділянки по [ADDRESS]. Вказану земельну ділянку відповідач використовує для облаштування гаражу, а документів, що посвідчують право власності чи право користування даною земельною ділянкою у відповідача відсутні, а тому сторона позивача просить суд зобов'язати відповідача звільнити та повернути Івано-Франківській міській раді самовільно захоплену земельну ділянку, та зобов'язати відповідача за власний рахунок знести гараж, а аткож стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. В обґрунтуванні позовних вимог сторона позивача також посилається на те, що відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил благоустрою міста за ст. 152 КУпАП з та накладено адмінстягнення у вигляді штрафу. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, постановою адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради від 18.12.2013р за №17/728 на відповідача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. за порушення правил благоустрою міста за ст. 152 КУпАП. У даній постанові Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради зазначено про порушення [PERSON] п. 12.10 Правил благоустрою міста Івано-Франківська, а саме те, що вона самовільно зайняла частину території об'єкта благоустрою (встановлення гаража) на [ADDRESS] (а.с. 6). Постановою суду в справі №344/2895/14-а скасовано постанову адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради від 18.12.2013р за №17/728 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУПАП та накладення адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., копія судового рішення долучена до матеріалів справи. Окрім того судом встановлено, що - рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської Ради народних депутатів від 12.08.1981р. за №537 дозволено гр. [PERSON], інваліду Великої Вітчизняної війни ІІ групи тимчасово встановити металевий збірно-розбірний гараж по [ADDRESS] для зберігання автомашини марки «Запорожець» з ручним керуванням. Місце встановлення гаражу погодити з міським управлінням в справах будівництва й архітектури. [PERSON] - батько відповідача, який, як вказала у судовому засіданні відповідач, помер ще у 2006 році, його спадкоємцем є [PERSON], оскільки сторонами вказана обставина не оспорюється, то доказуванню не підлягає. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. встановлено, що державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Об'єкти нерухомого майна мають бути капітального типу (ст.4 Закону), а не тимчасовими, що є притаманним для малих архітектурних форм і тимчасових споруд, визначення яких міститься в ст.28 Закону. Тобто, об'єкт не може вважатись нерухомим майном, якщо він є тимчасовим. Зазначений гараж - є тимчасовою спорудою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідач зазначає, що після смерті свого батька [PERSON] вона не успадковувала жодних прав на автомашину марки «Запорожець» з ручним керуванням та на гараж по [ADDRESS], самовільно гараж не встановлювала, вказаним гаражем та автомашиною не користується, має у володінні власний гараж за адресою [ADDRESS], а тому не має жодних заперечень щодо його знесення міською радою, однак з тих же підстав заперечує, що тягар витрат по демонтажу гаражу, встановленого батьком, а не нею, за відповідним дозволом міської ради, вона не повинна нести, оскільки вона не встановлювала гараж, і як наслідок - не вчиняла дій по самовільному захопленню земельної ділянки. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки піділягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно з частинами 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. При цьому під час розгляду справи судом не встановлено доведеності позивачем наявності порушення його прав відповідачем, зокрема, те, що відповідач самовільно будувала гараж, і як наслідок - вчиняла дії по самовільному захопленню земельної ділянки, належної позивачу, окрім того з'ясовано, що понад тридцять років тому органом місцевого самоврядування надано дозвіл батькові відповідача на тимчасове встановлення металевого збірно-розбірного гаражу по вул. Пушкіна (Чорновола), 117-б для зберігання автомашини марки «Запорожець» з ручним керуванням. За таких обставин суд дійшов висновку, що необхідно відмовити позивачу в задоволенні його позову за недоведеністю та невідповідністю покликань позовної заяви дійсним обставинам справи. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 12, 83, 212 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed