Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про припинення зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та звільнення від сплати аліментів, мотивуючи тим, що 11 листопада 2014 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину, згідно якого у позивача виник обов`язок сплати відповідачу щомісячно аліментів в розмірі 7 400 (сім тисяч чотириста) гривень, що відповідає еквіваленту 500 доларів США, згідно курсу НБУ станом на 11 листопада 2014 року, на утримання дочки [PERSON] . Позивач свої зобов`язання по сплаті аліментних платежів виконував належним чином, однак у серпні 2020 року дочка змінила місце проживання та живе з ним, що є підставою для припинення його обов`язку щодо сплати аліментів. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому. Допитана у судовому засіданні [PERSON] повідомила суду що у 2020 році переїхала проживати до батька, так як мати створила іншу сім`ю. Її утриманням займається батько. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подала, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2004 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року розірвано. В шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] . 11 листопада 2014 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Перець Н.В., за реєстровим № 651. Пунктом 2 договору сторони погодили, що за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати щомісяця на утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 7 400 (сім тисяч чотириста) гривень, що відповідає еквіваленту 500 доларів США, згідно курсу НБУ станом на 11 листопада 2014 року. У пункті 3 договору зазначено, що батьки домовились, що до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку дитина буде проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . На даний час [PERSON] проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2716 від 24 лютого 2021 року. Фактичне проживання дитини з батьком також встановлено із пояснень самої [PERSON] . Тобто після досягнення чотирнадцятирічного віку [PERSON] добровільно змінила місце свого проживання, та проживає з батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Таким чином, право на отримання аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. На момент укладення договору про сплату аліментів [PERSON] була у восьми років. Місцем її проживання було місце проживання матері. Після досягнення чотирнадцяти років [PERSON] змінила місце проживання та фактично проживає з батьком. Виходячи з того, що [PERSON] проживає разом з батьком й перебуває на його утриманні, сплата [PERSON] аліментів на користь відповідача на утримання дитини в силу вимог статті 181 СК України підлягає припиненню, у зв`язку із чим позивача слід звільнити від сплати аліментів. З огляду на викладене позов слід задовольнити. На підставі ст. 180-182 СК України, ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved