Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.07.2015 року в розмірі 15155, 16 грн., яка складається з наступного: 499 грн. заборгованість за кредитом; 10458, 530 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 697, 87 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 1762 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.07.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43, 20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взятих на себе зобов'язань вчасно не виконав, а тому станом на 28.02.2018 року заборгованість складає 15155, 16 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], який про час та дату судового засідання повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. З письмової згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.07.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір б/н від 20.07.2015 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43, 20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві (а.с.5-6). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 4), відповідач взятих на себе зобов'язань вчасно не виконав, а тому станом на 28.02.2018 року перед банком утворилась заборгованість в сумі 15155, 16 грн., яка складається з наступного: 499 грн. заборгованість за кредитом; 10458, 530 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 697, 87 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованість за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання не звільняє вину сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача, згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved