Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач в травні 2015 року звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 18 грудня 2006 року між ним та [PERSON] був укладений договір № SAMDN40000010573147, згідно якого 18 грудня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 84023,86 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором на термін до 17 грудня 2013 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 28 квітня 2015 року виникла заборгованість - 507139,15 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 507139,15 грн. за кредитним договором № SAMDN40000010573147 від 18 грудня 2006 року та судовий збір у розмірі 3654,00 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, надавши суду свої письмові заперечення , в яких зазначили, що свої зобов'язання перед позивачем щодо сплати грошових коштів на виконання умов укладеного 18 грудня 2006 року кредитного договору [PERSON] останній раз виконував у березні 2007 року. Не виконуючи своїх зобов'язань починаючи з квітня 2007 року, [PERSON] порушив права ПАТ КБ «Приватбанк», у зв'язку з чим останній мав право звернутися за їх захистом до суду, що передбачено ст. 3 ЦПК України. Право на звернення до суду обмежується певним строком, що становить позовну давність. Відповідач порушив права позивача у квітні 2007 року, не сплативши черговий внесок за кредитним договором. Таким чином, перебіг строку позовної давності за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON], почався у квітні 2007 року і сплив: щодо основних вимог про стягнення кредиту та відсотків - у квітні 2010 року, щодо вимог про стягнення пені - у квітні 2008 року. Позивач своїми правами вчасно не скористався, внаслідок чого втратив право на звернення до суду у зв'язку з пропуском строку позовної давності, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши думку представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 18 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № SAMDN40000010573147, згідно якого 18 грудня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 84023,86 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором на термін до 17 грудня 2013 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. До своєї позовної заяви позивач подав розрахунок заборгованості боргу [PERSON] перед банком за кредитним договором станом на 28 квітня 2015 року , який складає: заборгованість за кредитом - 64039,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 134264,13 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 308835,31 грн. Однак із поданого розрахунку суд позбавлений можливості встановити обсяг заборгованості відповідача перед позивачем . Із наданих пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що останній платіж на виконання умов укладеного 18 грудня 2006 року кредитного договору [PERSON] сплатив 30 березня 2007 року. У зв'язку з невиконанням умов даного договору ним був переданий позивачу автомобіль, який був в заставі. В кінці 2014 року представником позивача в телефонній розмові позивачу повідомлено про заборгованість за кредитним договором. Представник відповідача в судовому засіданні визнав, що останній платіж відповідачем був здійснений в березні 2007 року. В рахунок погашення заборгованості банком реалізований заставний автомобіль в сумі 44448, 89 грн. Вказані обставини сторонами в судовому засіданні не заперечувалися. Згідно поданого представником позивача розрахунку заборгованості станом на 10.07.2008 року вбачається, що 30.04.2008 року внесена сума погашення за кредитним договором в розмірі 44448, 89 грн. та 09.07.2010 року - 54769, 57 грн. Крім того, представником позивача поданий розрахунок заборгованості станом на 10.07.2015 року за період з 10.07.2008 по 10.07.2015 року в сумі 528853,32 грн.Однак даний розрахунок не може братись до уваги суду, оскільки він стосується іншого договору, а саме № 46270850390114721, який не є предметом спору. Крім того, судом зазначається, що право на звернення до суду обмежується певним строком, що становить позовну давність. Відповідач порушив права позивача у квітні 2007 року, не сплативши черговий внесок за кредитним договором. Таким чином, перебіг строку позовної давності за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON], почався у квітні 2007 року і сплив: щодо основних вимог про стягнення кредиту та відсотків - у квітні 2010 року, щодо вимог про стягнення пені - у квітні 2008 року. Позивач своїми правами вчасно не скористався, внаслідок чого втратив право на звернення до суду у зв'язку з пропуском строку позовної давності, Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем не надано достатніх та беззаперечних доказів на обґрунтування суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором № SAMDN40000010573147 від 18.12.2006 року, строк протягом якого відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» мав право пред'явити свої вимоги до відповідача сплив, а жодних доказів, які б свідчили про його переривання, не здобуто, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом є необґрунтованими та не підлягають задоволенню

Outcome: dismissed