Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача, просить виселити [PERSON] з незаконно займаної квартири [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що на балансі Львівського національного університету імені Івана Франка (далі - Університет) перебуває будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою виданою бухгалтерською службою Університету №Б-182 від 04.03.2020. Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 85 від 29.01.2014 щодо закріплення державного майна за Львівським національним університетом імені Івана Франка закріплено на праві оперативного управління державне майно, до якого зокрема відноситься квартира [ADDRESS] . Вказане помешкання відноситься до відомчого житлового фонду так як належить державі в особі Міністерства освіти і науки України та перебуває на балансі Львівського національного університету імені Івана Франка. За даними Довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію №94 від 15.12.2017 випливає, що [PERSON] проживає у вказаному житлі без ордеру, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Окрім того, відповідно до положень ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. [PERSON] не видавався ордер на вселення у вказане приміщення, на основі якого укладається договір оренди вказаної квартири, тому у неї немає законних підстав для проживання у квартирі [ADDRESS] . На яких підставах позивач була заселена невідомо. Враховуючи вищенаведене, Львівський національний університет імені Івана Франка звертався до [PERSON] з проханням щодо звільнення квартири [ADDRESS] , що підтверджується листом №3754-Р від 27.09.2012 та №428-Р від 07.02.2019. За фактом проживання [PERSON] складався акт від 26.02.2020, також доказом проживання [PERSON] у вказаному приміщенні є бухгалтерська довідка, видана бухгалтерською службою Університету у якій зазначено, що [PERSON] сплачує комунальні послуги за адресою [ADDRESS] . Більше того, відповідно до акту огляду окремих приміщень відомчого житла Університету від 19 жовтня 2017 року, [PERSON] фактично проживає в приміщеннях кв. [ADDRESS] (6-1 пл.10,8 кв.м), (6-2 пл.15,6 кв.м.) буд. [ADDRESS] . Ухвалою від 30.03.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 30.04.2020, яке у зв`язку з карантином за клопотанням представника позивача та у зв`язку з неявкою відповідача неодноразово відкладалося на 11.06.2020, 21.07.2020, 29.09.2020, 02.11.2020, 08.12.2020. Ухвалою підготовчого засідання від 08.12.2020 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 28.12.2020. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. З метою повторного виклику відповідача в судовому засіданні оголошено перерву до 08.02.2021, однак судове засідання було відкладено на 15.03.2021. В судове засідання представник позивача не з`явилася, разом з тим подали заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечила. Відповідач на розгляд справи жодного разу не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причин неявки суду не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, жодних документів суду не скерувала. Враховуючи те, що представник позивача не заперечили проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явилася на розгляд справи без повідомлення причин, відзиву не подала, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Наказом Міністерства освіти і науки України №85 від 29.01.2014 Щодо закріплення державного майна за Львівським національним університетом імені Івана Франка за останнім закріплено на праві оперативного управління державне майно, зокрема будинок двоповерховий за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-19). Двоповерховий будинок по [ADDRESS] інвентарний номер 10100112, станом на 04.03.2020 знаходиться на балансі Львівського національного університету імені Івана Франка, що підтверджується копією довідки Б-182 від 04.03.2020 (а.с.6). 29.09.2012 позивачем вручено відповідачу повідомлення про те, що на виконання наказу №0-51 від 13.04.2012 комісією по обстеженню відомчого житлового фонду було проведено перевірку відомчого житла Львівського національного університету імені Івана Франка, в тому числі і будинку [ADDRESS] , за результатами якої встановлено, що відповідач проживає у квартирі [ADDRESS] вказаного будинку, однак згідно з відомостями паспортної служби Львівського національного університету імені Івана Франка з 1994 року [PERSON] виписана із вказаної квартири та прописана основним квартиронаймачем за адресою [ADDRESS] і їй видано ордер на склад сім`ї із чотирьох осіб, однак спірну квартиру відповідач так і не звільнила, у зв`язку з чим позивач просив відповідача до 31.12.2012 звільнити вказану квартиру (а.с.20). З довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації №94 від 15.12.2017, виданої Львівським національним університетом імені Івана Франка вбачається, що у квартирі [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON] (а.с.7). 07.02.2019 позивач повторно звернувся до [PERSON] із листом про вжиття заходів для звільнення квартири [ADDRESS] , однак відповідач продовжує проживати у спірній квартирі, що підтверджується актом від 26.02.2020 (а.с.24). Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.3 ст.116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. З позовної заяви та долучених до неї матеріалів вбачається, що ордер на вселення [PERSON] №6 на [ADDRESS] не видавався, з вказаного приміщення остання виписана ще у 1994 році у зв`язку з отриманням ордера на інше жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , де відповідач зареєстрована з 01.04.1994 (а.с.32, 21, 89). Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на яке у 1994 році їй видано відповідний ордер на вселення, однак без жодної правової підстави проживає у квартирі [ADDRESS] , що свідчить про самоправне зайняття нею вказаного жилого приміщення, відповідачем, не представлено суду жодних доказів на спростування вказаних доводів позивача, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення підлягають до задоволення. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.28) судові витрати, що становлять 2102 грн. судового збору.

Outcome: approved