Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач зазначив, що 30.05.2020р. передав відповідачу у власність 18\~000грн, які той зобов`язався повернути в повному обсязі за першою вимогою, але, отримавши вимогу, свої зобов`язання не виконав, через що просить стягнути борг в судовому порядку. Представник позивача адвокат Власова І.Ю. позов підтримала, просить розглянути справу без її участі. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що з 2018 по 2020р. працював у позивача, той придбав йому скутер, щоб їздити на роботу, вартістю 18\~000грн, а він склав розписку про те, що взяв ці гроші у борг. Вважає, що винен позивачу 12\~000грн, адже 6\~000грн позивач вирахував у нього із зарплати. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником позивача на підтвердження вимог надано оригінал письмового доказу - розписку від 30.05.2020р., в якій зазначено, що відповідач одержав у борг від позивача 18\~000грн., зобов`язується повернути отримані кошти в повному обсязі за першою вимогою (а.с.24). Відповідач написання даної розписки власноруч не спростовує. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13. Суд вважає, що розписка, надана позичальником відповідачем по справі позикодавцю позивачу по справі - є підтвердженням укладення договору позики в простій письмовій формі і передачі грошей позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Досліджена судом розписка підписана позичальником, тобто зміст договору зафіксований в документі (розписці), а отже правочин вчинений у письмовій формі. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі дослідженої судом розписки, наданої відповідачем позивачу, встановлено, що між сторонами укладений договір позики у письмовій формі, та засвідчено, що відповідач одержав у борг від позивача грошові кошти в сумі 18\~000грн з обов`язком повернення за першою вимогою. Жодна із сторін не зверталася до суду з позовом про визнання правочину недійсним, а тому, у даному випадку суд приймає письмову розписку [PERSON] як підтвердження укладення між сторонами договору позики в простій письмовій формі, на вказаних в ній умовах, який був укладений у добровільному порядку, що свідчить про те, що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору і він відповідає волевиявленню сторін. Отже, з моменту укладення договору між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.1046-1053 Цивільного кодексу України\~та нормами цього ж\~Кодексу\~щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Відповідно до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.3\~ст.545 ЦК України\~підтвердженням виконання боржником свого обов`язку є наявність у нього боргового документа. Відповідач не довів обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Суму боргу до цього часу він позивачеві не повернув, вимогу про повернення суми боргу отримав 06.02.2021р. (а.с.13), тобто прострочив виконання взятих на себе грошових зобов`язань. Таким чином, позов слід задовольнити. Питання судових витрат вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved