Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсними електронних торгів з реалізації предмета іпотеки - гаража № 6 (приміщення XII) площею 21,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер лоту: 297404, найменування лоту: «Іпотека» гараж № [NUMBER] (приміщення XII) площею 21,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - оформлені протоколом від 26.02.2019 року № 389882 проведення електронних торгів та актом державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 11.03.2019 про реалізації предмета іпотеки. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на примусовому виконанні ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області, правонаступником якого є Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), перебуває зведене виконавче провадження № 53700478, до складу якого входили такі виконавчі провадження: - № 39176511 (виконавчий лист Личаківського районного суду м.Львова від 30.07.2013 року № 2/1312/1792/12) про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором від 28.10.2005 року № 708/05-Р-231/081 в сумі 336229,99 доларів США та 3219,0 гривень судового збору; - № 40690017 (виконавчий напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального Герилів М.Р. від 15.03.2006 року № 1028) про звернення стягнення на належні позивачу квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення вимог перед АТ «Укрсиббанк» у розмірі 184119,45 доларів США, 9179,39 гривень та 21585,81 гривень видатків по вчиненню виконавчого напису; - № 41465934 (виконавчий лист Личаківського районного суду м.Львова від 10.01.2014 року № 2/463/361/13) про стягнення з позивача на користь [PERSON] 11000,0 доларів США та 878,35 гривень судового збору. В рамках виконавчого провадження № 39176511 проведено опис та накладено арешт на гараж № [NUMBER] (приміщення ХІІ), що розташований за адресою: [ADDRESS] . В рамках виконавчого провадження № 40690017 проведено оцінку спірного гаража та визначено його вартість станом на 09.07.2018 року на рівні 115800,0 гривень (без ПДВ), а в рамках зведеного виконавчого провадження № 53700478 вказане майно передане на реалізацію, за результатами якого 26.02.2019 року відбулись електронні торги, переможцем яких стала [PERSON] . Вважає, що такі торги відбулись з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки його стартова ціна є заниженою, а оцінка об`єкта проведена без його внутрішнього огляду, тоді як між іпотекодавцем та іпотекодержателем не піднімалось питання узгодження початкової ціни. Крім того, спірний гараж міг бути реалізований виключно в межах ВП № 40690017, відкритого в рамках примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Також, вчинена відділом ПВР 02.08.2018 року заявка на реалізацію гаража не відповідає вимогам чинного законодавства, а при проведенні прилюдних торгів не дотримано вимог ч.3 ст.43 Закону України «Про іпотеку». Звертає увагу, що станом на 26.02.2019 року виконавче провадження № 40690017 залишалось зупиненим, що виключало можливість проведення електронних торгів. Крім того, організатором торгів не враховано зміни в законодавстві в частині визначення розміру його винагороди, а сам протокол електронних торгів складено з порушенням. Вважає, що вказані порушення в сукупності порушують його право на мирне володіння майном, яке гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому просить визнати недійсними електронні торги. Повноважний представник відповідача ДП «Сетам» - адвокат Конепуд Д.В. скерував до суду відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. З позовними вимогами не погоджується та вважає їх безпідставними. Зокрема, позивач не зазначає, які саме порушення допустив виконавець під час формування заявки на примусову реалізацію, тоді як з іншої сторони така заявка формується виконавцем самостійно і організатор торгів не вправі здійснювати її перевірку на відповідність вимогам законодавства, а лише встановлює повноту її заповнення. Крім того, виконавчі дії щодо визначення вартості майна мають самостійний спосіб оскарження і тому, не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Також, голослівними є твердження про порушення вимог ч.3 ст.43 Закону України «Про іпотеку», оскільки публікація про проведення спірних прилюдних торгів була опублікована у газетах Львівська пошта та «Ваш магазин». Крім того, 11.02.2019 року на адресу філії ДП «Сетам» надійшов лист Відділу ПВР ГТУЮ у Львівській області із проханням відновити електронні торги, оскільки постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 року скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року та в кінцевому, відмовлено у позові [PERSON] до Управління ДВС ГТУ у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певній дії. Що стосується винагороди організатора, її розмір відповідає вимогам чинного законодавства, яке діяло на момент передачі майна на реалізацію. Аналогічно, не погоджується з мотивами позову про невідповідність протоколу проведення електронних торгів вимогам чинного законодавства, оскільки такий містить всі необхідні реквізити та підписаний уповноваженими особами. Тому, процедура проведення електронних торгів дотримана та крім цього, позивач не довів факту порушень його прав і законних інтересів, що свідчить про безпідставність позовних вимог. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповіді на такий відзив позивач не надав. Відповідач [PERSON] також скерувала до суду відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Проти обґрунтованості позову заперечує з аналогічних підстав, що й попередній відповідач, вважаючи при цьому недоведеним факт порушення прав та законних інтересів позивача. Додатково просить врахувати, що реалізація спірного гаража відбулась в межах виконавчого провадження, де стягувачем був АТ «УкрСиббанк», який одночасно по відношенню до цього гаража є іпотекодержателем, що давало державному виконавцю підстави передати таке майно на реалізацію в межах зведеного виконавчого провадження. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповіді на такий відзив позивач не надав. Повноважний представник відповідача Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області, правонаступником якого є Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), також подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Проти обґрунтованості позову заперечує з аналогічних підстав, що й попередні відповідачі. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповіді на такий відзив позивач не надав. Письмових пояснень щодо позову та відзивів третя особа [PERSON] не подала, та в жодне судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Повноважний представник третьої особи [PERSON] - адвокат Думич Н.Б. подала до суду письмові пояснення щодо позову, долучивши докази їх направлення іншим часникам справи. Проти обґрунтованості позову заперечує з аналогічних підстав, що відповідачі. Просить у задоволенні позову відмовити. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч.1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору сторони та треті особи не подали. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Справа поступила до суду 27.06.2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 01.07.2019 року, позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не долучено документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі. Після усунення недоліків, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 19.07.2019 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно, сторонам та третій особі визначено строк для подання відзиву, відповіді на відзив, письмових заперечень та письмових пояснень. Ухвалою суду від 04.12.2019 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання до участі у справі як третю особу залучено [PERSON] . Крім того, ухвалою суду від 19.02.2020 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати і яка занесена до протоколу судового засідання за клопотанням представника позивача до участі у справі як правонаступника відповідача ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області, залучено Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16.03.2020 клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі залишено без розгляду (на підставі поданої заяви представника позивача). Одночасно, цією ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Узагальнена позиція сторін під час розгляду справи. В останнє судове засідання позивач, його повноважний представник, представники відповідачів ДП «Сетам» (подана заява про розгляд справи без їх участі) та Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (подана заява про завершення розгляду справи без участі представника), а також третя особа [PERSON] не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пастернак П.І. та представник відповідача Відділу примусового\~виконання рішень\~управління забезпечення\~примусового виконання\~у Львівській\~області Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Львів)\~Семен І.Р. в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечили з підстав, викладених у їхніх відзивах на позов. Просять у позові відмовити. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Думич Н.Б. в судовому засіданні також заперечила проти обґрунтованості позову з підстав, викладених у письмових поясненнях такої третьої особи. Просить у позові відмовити. З огляду на те, що сторони вже виступили із вступним словом, надали свої пояснення та аргументи, суд завершить розгляд справи у відсутності осіб які не з`явились в судове засідання на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Позиція суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 10.09.2003 року (т.1 а.с.11) на праві приватної власності належав гараж [ADDRESS] , загальною площею 21,5 кв.м. Вказаний гараж є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки від 28.10.2005 року (т.1 а.с.12-16), укладеного між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк». Згідно облікової картки (т.1 а.с.189) на примусовому виконанні ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області, правонаступником якого є Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), перебувало зведене виконавче провадження № 53700478, до складу якого входили такі виконавчі провадження: - № 39176511 (виконавчий лист Личаківського районного суду м.Львова від 30.07.2013 року № 2/1312/1792/12) про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором від 28.10.2005 року № 708/05-Р-231/081 в сумі 336229,99 доларів США та 3219,0 гривень судового збору; - № 40690017 (виконавчий напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р. від 15.03.2006 року № 1028) про звернення стягнення на належні позивачу квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення вимог перед АТ «Укрсиббанк» у розмірі 184119,45 доларів США, 9179,39 гривень та 21585,81 гривень видатків по вчиненню виконавчого напису; - № 41465934 (виконавчий лист Личаківського районного суду м.Львова від 10.01.2014 року № 2/463/361/13) про стягнення з позивача на користь [PERSON] 11000,0 доларів США та 878,35 гривень судового збору. На підставі заявки на реалізацію нежитлової нерухомості від 02.08.2018 року (т.1 а.с.117-120) у межах зведеного виконавчого провадження № 53700478, згаданий вище гараж передано до Львівської філії ДП «Сетам» для примусової реалізації за початковою ціною 115800,0 гривень. Відповідно до протоколу проведення електронних торгів (т.1 а.с.136-137), торги відбулись 26.02.2019 року і їх переможцем визнано відповідача [PERSON] . В кінцевому, державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 11.03.2019 року (т.1 а.с.74-75). Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження). Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України). Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином,\~як зазначив\~Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду під час розгляду справи № 750/10099/18 (постанова від 07.10.2020), правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, (який діяв на час проведення повторних торгів) (далі - Порядок). Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на порушення порядку визначення початкової ціни предмета іпотеки, а також на порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5. З такими аргументами позову суд не погоджується. Так, відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім-шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору. Начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна. У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її Організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). ДП «Сетам» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений. Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів. Як вбачається зі змісту заявки на реалізацію нежитлової нерухомості (т.1 а.с.117-120), така повністю відповідає згаданим вище вимогам законодавства та міститься в собі інформацію, передбачену п. 2 Розділу ІІ Порядку. Позивач натомість, вказуючи про протилежне взагалі не наводить жодних даних про порушення цієї норми, як і зрештою, не наводить правової норми, яка на його думку є порушена, що в сукупності свідчить про голослівність таких тверджень. Більше того,\~як зазначив\~Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду під час розгляду справи № 750/10099/18 (постанова від 07.10.2020) порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком підлягають оскарженню в спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Таким чином, аргументи сторони позивача, в тому числі щодо порушень Порядку не можуть вважатись підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Те саме стосується аргументів про відчуження спірного майна за заниженою ціною. Так, як вбачається з висновку про вартість майна (т.1 а.с.20-38), вартість майна становить 115800,0 гривень без ПДВ. Оцінка проведена 09.07.2018 року, а термін дії звіту завершується 09.12.2018 року. Відповідно до ч.6 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться. Як уже зазначалось вище, майно передано на реалізацію ще 02.08.2018 року, тобто в період дії звіту. Відповідно, аргументи позивача про відчуження майна за заниженою ціною є голослівними. В свою чергу, що стосується його аргументів про непогодження з ним ціни, суд такі теж відкидає, оскільки як вбачається з листа державного виконавця від 14.05.2018 року (т.1 а.с.18), саме через наявність перешкод, які чинились боржником оцінка гаража проводилась без його огляду. Крім того, не заслуговують на увагу твердження сторони позивача щодо порушення відповідачем ДП «Сетам» положень ч.3 ст.43 Закону України «Про іпотеку». Так, за змістом цієї норми організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня початку прилюдних торгів публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки, а у разі проведення електронних торгів - також на веб-сайті проведення електронних торгів, повідомлення про проведення таких торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію. Аналогічна норма закріплена в п.2 Розділу VII Порядку. На виконання зазначених норм Закону відповідна публікація про прилюдні торги щодо реалізації спірного гаража була опублікована у газетах «Львівська пошта» № 63 від 11.08.2018 року та «Ваш магазин» від 16.08.2018 року. Копії цих газет відповідач долучив до матеріалів справи (т.1 а.с.121-123, 124-125), а відтак, зазначені вимоги закону дотримані в повному обсязі. Відповідно до ч.9 ст.45 Закону України «Про іпотеку» про проведення прилюдних торгів після поновлення виконавчого провадження організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня їх проведення повідомляє всіх учасників, які зареєструвалися в установленому порядку. У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 зроблено висновок, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, справа № 922/3537/17, провадження № 12-127гс19). По-перше, відповідач ДП «Сетам» долучив до матеріалів справи копію повідомлення, адресованого учасникам виконавчого провадження про проведення прилюдних торгів 07.09.2018 року, а по-друге, всупереч згаданим вище висновкам Верховного Суду позивач не долучив до матеріалів справи жодного доказу, який би підтверджував факт порушень його прав неналежним повідомленням. Як при пред`явленні позову, так і в ході розгляду справи позивач лишень покликався на порушення цієї норми, однак жодного доказу суду не долучив. Відповідно, вказана обставина у будь-якому випадку не може бути підставою для задоволення позову. Більше того, як вбачається з матеріалів справи, саме за заявою дружини позивача ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року в якості забезпечення позову заборонено Львівській філії ДП «Сетам» вчиняти дії з проведення електронних торгів з продажу спірного гаража (т.1 а.с.69-70). Відповідно, слід вважати, що позивач належним чином був повідомлений про проведення прилюдних торгів. Отже, ніщо в матеріалах справи не свідчить про порушення прав позивача, а що стосується згаданої вище ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року, суд звертає увагу на таке. Вказана ухвала винесена за заявою [PERSON] в межах адміністративної справи № 1340/3862/18, в якій 05.09.2018 року винесено рішення, яким позов задоволено частково. Водночас, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 року (т.1 а.с.132-135) вказане рішення скасовано, а у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. При цьому, як зазначено в мотивувальній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду, заходи забезпечення позову зберігають свою дію виключно до набрання законної сили відповідним судовим рішенням про відмову в позові, тобто, до 17.01.2019 року. В подальшому, питання про скасування вказаних заходів забезпечення позову були предметом іншого судового провадження, і як зазначено в ухвалі Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 року, зазначені заходи втратили свою дію з моменту прийняття постанови від 17.01.2019 року. Таким чином, незалежно від того, що суд не постановляв окремої ухвали про скасування заходів забезпечення позову, такі втратили чинність 17.01.2019 року, про що суд окремо зазначив у своїй постанові, прийнятій за наслідками розгляду справи по суті. Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду скерована на адресу організатора торгів 05.02.2019 року (т.1 а.с.71), внаслідок чого останній правомірно поновив проведення прилюдних торгів. Аналогічно, не спростовують висновків суду аргументи сторони позивача щодо наявності ухвали Галицького районного суду м.Львова від 17.07.2018 року, якою в порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 15.03.2006 року про звернення стягнення, в тому числі на спірний гараж (т.1 а.с.60-61). Зокрема, як уже зазначалось вище, на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання двох виконавчих листів та одного виконавчого напису. За змістом статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження. Крім того, відповідно до п.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, за наявності обставин, передбачених статтею 34 Закону, виконавець виносить постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, крім випадків, визначених Законом. За наявності підстав для зупинення вчинення виконавчих дій з виконання одного виконавчого провадження, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження, зведене виконавче провадження зупиняється лише в частині виконання цього виконавчого провадження. Згідно встановлених судом обставин, АТ «УкрСиббанк» як стягувач за зупиненим виконавчим написом одночасно виступає стягувачем у іншому виконавчому провадженні, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження. Таким чином, оскільки зупинення стягнення згідно ухвали Галицького районного суду м.Львова від 17.07.2018 року стосується виключно виконавчого напису, у державного виконавця не було перешкод для передачі на реалізацію майна спірного гаража як предмета іпотеки, оскільки такі дії одночасно стосувались іншого виконавчого провадження, де стягувачем так само виступав АТ «УкрСиббанк». Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, встановлені судом обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки порушення організатором торгів норм Порядку, які б могли бути підставою для визнання електронних торгів недійсними, судом не встановлено, а дії державного виконавця мають самостійний спосіб оскарження. З іншого боку, ніщо не свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача, що в даній категорії справ має визначальне значення для вирішення питання про те, чи суперечить укладений на прилюдних торгах правочин вимогам Закону. Тому, суд у задоволені позову відмовляє та окремо звертає увагу, що на його думку в межах даної справи відсутні порушення норм статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, при розгляді справ за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ застосовує ті ж самі підходи для оцінки втручання, що й для статей 8-11 Конвенції та послідовно вирішує питання про дотримання трьох ключових принципів, згідно яких втручання в право мирного володіння майном має здійснюватися: 1. «на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права» (законність втручання); 2. воно повинне мати легітимну мету («в інтересах суспільства»); 3. бути пропорційним (тобто має бути забезпечений справедливий баланс між інтересами особи з одного боку та інтересами суспільства з іншого. Іншими словами, на особу при втручанні в її права за статтею 1 Першого протоколу не повинен бути покладений «надмірний індивідуальний тягар»). Як неодноразово зазначав Суд у своїх рішеннях, відповідно до Статті 1 Протоколу № 1 будь-яке втручання державної влади у мирне володіння майном має бути законним: дійсно, друге речення першого пункту цієї Статті дозволяє позбавлення майна «за умов, передбачених законом». Більше того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є поняттям, закріпленим у всіх Статтях Конвенції (див. справи «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece [GC]) (по суті), № 25701/94, § 79, ЄСПЛ 2000XII, та «Броньовский» (Broniowski), § 147). Однак, саме по собі юридичне закріплення у національному законодавстві не є достатнім для відповідності принципу законності. До того ж, юридичне закріплення повинно мати певні якості, а саме воно повинно відповідати принципу верховенства права та забезпечувати гарантії проти свавілля. З цього випливає, окрім того, що юридичні норми, на яких ґрунтується позбавлення власності, повинні відповідати вимогам національного законодавства Держави-учасника, у тому числі Конституції, вони повинні бути у достатній мірі доступними, чіткими та передбачуваними у застосуванні (див. справу «Гісо-Галлісей проти Італії» (Guiso-Gallisay v. Italy), № 58858/00, §§ 82-83, від 8 грудня 2005 року). Суд також зазначає, що подібні міркування застосовуються до втручання у мирне володіння майном. Повертаючись до обставин цієї справи суд не встановив жодних порушень закону, а відтак, втручання у право позивача на мирне володіння майном відбувалось з дотриманням принципу законності. Що ж стосується другого та третього критеріїв, то враховуючи складність фактичної і юридичної ситуації у цій справі, суд розглядатиме їх спільно. Так, втручання у право позивача на мирне володіння майном було обумовлено необхідністю задоволення вимог стягувача, права якого зазнали порушень внаслідок неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Відповідно, таке втручання переслідувало легітимну мету та як наслідок, було пропорційним, оскільки в межах вартості спірного майна зменшилось зобов`язання позивача перед стягувачем. Іншими словами, позивач заплатив своїм майном через те, що не зміг вчасно і належним чином виконати взяті на себе зобов`язання. Вказане в сукупності свідчить про те, що втручання у право позивача на мирне володіння майном не є несумісним з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, чим додатково підтверджуються висновки суду про безпідставність позовних вимог. З огляду на відмову у позові, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не компенсуються. Інші учасники справи всупереч вимогам п.8 ч.3 ст.178, ч.3 ст. 181 ЦПК України у своїх перших заявах по суті справи не навели попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вони понести або очікують понести у зв`язку з розглядом справи. Крім того, питання про судові витрати не піднімалось ними в ході розгляду справи і тому, понесені ними судові витрати також не підлягають компенсації.

Outcome: dismissed