Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором. Посилається на те, що згідно кредитного договору № 593-0221005/ФК-08 від 19.06.2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» надало відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 47000 грн. з розрахунку 16,50 % річних. Свої зобовязання за кредитним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» повністю виконало, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п.4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно п. 4.2. договору, внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» [PERSON] прав вимоги до боржників, [PERSON] переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Як зазначає позивач, внаслідок укладення даного договору, він набув права вимоги за кредитом, наданим відповідачу. Позивач стверджує, що відповідач умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 29.12.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 55 931,97 грн., яка складається з: 17219,82 грн. заборгованість за кредитом; 17130,14 грн. заборгованість по відсоткам; 423,00 грн. заборгованість по комісії; 19967,84 грн. заборгованість по пені; 698,31 грн. сума за ставкою 3% від простроченого тіла кредиту; 492,86 грн. сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту. В судове засідання представник позивача не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з»явилися. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги не визнають, посилаючись на обставини, наведені в поданому письмовому запереченні. В письмовому запереченні посилаються на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, в задоволенні яких необхідно відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів права звернення до суду з такими вимогами, зокрема, не доведено, що до нього перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Заперечуючи позовні вимоги представник відповідача також просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача, оскільки вони заявлені після спливу трирічного терміну. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Зясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов АТ «Дельта Банк» не підлягає до задоволення виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 19.06.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 593-0221005/ФК-08, відповідно до якого [PERSON] зобовязувався надати відповідачу кредит у розмірі 47000 грн., з розрахунку 16,50 % річних на строк з 19.06.2008 року по 18.06.2015 року. Між ТОВ «Український промисловий банк» та АТ «Дельта Банк» 30.06.2010 року був укладений договір про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON]. Згідно п. 1.7 вищенаведеного Договору, перелік кредитних та забезпечувальних договорів, за якими передано право вимоги, зазначено в Додатку № 2. Згідно п. 4.3 [PERSON] переходить право вимоги за зобовязаннями, визначеними в п. 1.7 цього Договору, в обсязі і на умовах, що існували на момент передачі. Крім того, згідно пункту 4.5 Договору факт передачі документів та інформації підтверджується Актом прийому-передачі. В ході судового розгляду справи, судом за клопотанням представника відповідача [PERSON] було винесено ухвалу від 17.05.2016 р., якою суд зобовязав ПАТ «Дельта Банк» надати суду для огляду в судовому засіданні оригінали додатків до договору про передачу активів та кредитних зобовязань «Укрпромбанку» на користь «Дельта Банку» від 30.06.2010 року, а також оригінал вимоги (претензії-повідомлення) про дострокове повернення кредиту, сплати відсотків, комісії, пені за кредитним договором № 593-0221005/ФК-08 від 19.06.2008 року, з доказами їх отримання відповідачем. Однак ухвала суду від 17.05.2016 р. позивачем не була виконана. Оригінал Додатку № 2 до Договору про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON] Позивачем не надано, як не надано і оригінал вимоги (претензії-повідомлення) про дострокове повернення кредиту. Відповідно до п.п. 4.8.1 [PERSON] та Укрпромбанк зобовязані письмово повідомити Боржників про передачу прав вимоги шляхом направлення їм спільного повідомлення впродовж 5 (пяти) робочих днів з дати укладення цього Договору. При чому, на виконання пп. 4.8.2 Договору такі повідомлення направляються рекомендованими листами з повідомленням про вручення або цінними листами з описом вкладення. Згідно з правилом ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. В матеріалах справи відсутні докази направлення Боржнику письмового повідомлення про передачу прав вимоги. У відповідності до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Втім, згідно наданих документів, позивач не довів, а суд позбавлений підстав зробити висновок, що йому була передана кредитна справа в цілому, а також інформацію про розрахунки між попереднім кредитором та боржником - відповідачем. У цьому вбачається порушення позивачем норм процесуального права, зокрема, положень статті 64 ЦПК України. Згідно зі ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Отже, зважаючи на те, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги за кредитним договором № 593-0221005/ФК-08 від 19.06.2008 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Укрпромбанк», суд вважає що у задоволенні даного позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Умовами кредитного договору 593-0221005/ФК-08 від 19.06.2008 року «Укрпромбанк» та відповідач встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів у відповідності до графіку. Графіком платежів, який є невідємною частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Таким чином, сторони встановили строки виконання позичальником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Спеціальна позовна давність встановлена законом в один рік для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Положеннями ч.2 ст.258 ЦК України встановлено обмеження щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а початок її нарахування здійснюється, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках має обчислюватися за кожним простроченим платежем. Згідно п. 4.2.5 договору між ТОВ «Укрпромбанк» та відповідачем, останній зобовязаний достроково повернути кредит та проценти за користування кредитом протягом 15 робочих днів з дати надіслання банком відповідної письмової вимоги. Позивач не надав суду вимогу (претензію-повідомлення) про дострокове повернення кредиту, а з наданого ним розрахунку заборгованості за договором кредиту 593-0221005/ФК-08 від 19.06.2008 року вбачається невиконання відповідачем своїх зобовязань з грудня місяця 2010 року. Позивач подав до суду позовну заяву про стягнення заборгованості, включаючи заборгованість по відсоткам, комісії, пені 21.01.2016 року (вих. № 0241/5/16 від 13.01.2016 року), тобто поза межами позовної давності, що суперечить вимогам ст.ст. 256, 257 ЦК України. Під час розгляду справи позивач не обґрунтував причини пропуску позовної давності, не скористався своїм процесуальним правом обґрунтувати причини пропуску позовної давності та звернутися до суду із відповідною заявою про їх поновлення. В ході розгляду справи представником відповідача заявлено вимогу щодо відмови у позові у звязку зі спливом позовної давності. Згідно з вимогами ст. 265 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Виходячи з наведеного, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed