Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов`язання [PERSON] , члена сім`ї померлої особи з інвалідністю [PERSON] , повернути департаменту соціальної політики Івано-Франківської облдержадміністрації автомобіль ЗАЗ-110280-40, кузов [NUMBER] , двигун № [NUMBER] отриманий [PERSON] , як особою з інвалідністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , як особу з інвалідністю, було безоплатно забезпечено автомобілем марки ЗАЗ 110280-40, кузов [NUMBER] , двигун № [NUMBER] . Доручення на право керування автомобілем передано [PERSON] - дочці [PERSON] , без права видачі генерального доручення. [PERSON] померла [INFO] . 09.10.2015 року [PERSON] звернулась до директора департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради щодо дозволу на перереєстрацію автомобіля ЗАЗ 110280. Оскільки [PERSON] на час смерті [PERSON] була зареєстрована за іншим місцем проживання, то їй було відмовлено у перереєстрації автомобіля, а також повідомлено про необхідність повернути автомобіль департаменту соціальної політики облдержадміністрації. Але, відповідач автомобіль не повернула, тому департамент змушений був звернутись з позовом до суду про зобов`язання відповідачку повернути автомобіль. 03 квітня 2019 року представники відповідача подали відзив на позовну заяву із якого вбачається, що відповідачка позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову оскільки є законні підстави щодо визнання за відповідачкою права власності на автомобіль. Вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Порядку забезпечення інвалідів автомобілями в редакції, яка діяла на час отримання [PERSON] автомобіля. Порядок від 19 липня 2006 року, яким передбачено повернення автомобіля після смерті особи з інвалідністю, не може бути застосований до спірних правовідносин. Також позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав. Позивач звернувся до суду із віндикаційним позовом, але позивач не є власником автомобіля, доказів такого суду не надано. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Також представники відповідача заявили клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки із позовної заяви вбачається, що позивач вважав, що його право порушено 30.10.2015 року, а до суду звернувся 27.11.2018 року. 08 квітня 2019 року позивач надав відповідь на відзив в якому вказав, що підтвердженням того, що власником майна є департамент соціальної політики є розхідна накладна від 09.06.2006 року. Відмітка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу про те, що власником автомобіля є [PERSON] зроблена відповідно до вимог п. 12 порядку і не підтверджує власність автомобіля, також у свідоцтві є відмітка про заборону продажу автомобіля або передачу іншій особі. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених у позовній заяві, відповіді на відзив, просив позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав наведених у відзиві, просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність,

Outcome: dismissed