Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказує про те, що 23.09.2000 року між ним та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Селищанської сільської ради Баришівського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №05. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що сімейне життя між ними з відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач зазначає про постійні сварки з відповідачем, що приносить йому та дітям лише негативні емоції та душевні страждання, вказує на відсутність взаєморозуміння та поваги. Як вказує позивач, шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними тривалий час мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування та порозуміння. На переконання позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, спроби примирення не принесли жодних результатів і надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин сторін. Позивач зазначає про те, що тривалий час вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. В судовому засіданні позивач та його представник позові підтримали, просили задовольнити з викладених у ньому обставин. Зазначили про те, що відповідач не зацікавлена у швидкому вирішенні спору і тому в судові засідання не з'являється, просили справу розглянути за її відсутності. Просили стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 2436 гривень. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, просила перенести розгляд справи. Зазначені у заявах відповідача причини її неявки в судові засідання судом не можуть бути визнані поважними через ненадання відповідачем жодного належного та допустимого доказу на їх підтвердження, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та її представника. У поданих запереченнях на позов відповідач проти розірвання шлюбу заперечувала. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 23.09.2000 року виконкомом Селищанської сільської ради Баришівського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №05 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). З січня 2013 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Сім'я існує тільки формально, особисті відносини між сторонами тривалий час мають лише негативний характер. Вжиті судом заходи до примирення подружжя позитивного результату не надали, характер відносин між сторонами не змінився. Спору стосовно місця проживання дітей між сторонами немає. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість збереження сім'ї та необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Крім цього, згідно зі статтею 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати. З розрахунку витрат на правову допомогу від 31.07.2015 року, наданих позивачем та його представником, вбачається надання представником позивача позивачеві правових послуг на загальну суму 2436 гривень. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача вказані витрати лише у розмірі 1672, 72 гривень, оскільки загальна тривалість судових засідань у справі згідно із журналами судових засідань становить 26 хвилин, а тому участь представника у них підлягає оплаті у розмірі 211, 12 гривень, а не 487, 20 гривень, як зазначено у наданому суду розрахунку. Крім цього, суд не може розцінити письмове пояснення щодо стягнення витрат на правову допомогу фахівцем у галузі права наданням правової допомоги саме у вказаній справі, оскільки зазначене пояснення жодним чином не впливає на вирішення справи, у зв'язку з чим можливості у стягненні витрат в сумі 487, 20 гривень, понесених позивачем за його написання, суд не вбачає. Крім цього, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений відповідачем судовий збір в сумі 243, 60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved