Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом та просить постановити рішення яким спонукати відповідача повернути йому 6000 грн., стягнути з відповідача 0,20 грн. інфляційних нарахувань за час безпідставного користування коштами, три проценти річних в сумі 0,20 грн., 0,20 грн. процентів за безпідставне користування грошовими коштами, а також судові витрати. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі з 21.11.2012 року по 20.04.2013 року включно систематично заволодівали його готівковими грошовими коштами в сумі 6000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги, які зазначені в позовній заяві підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав, які викладені ним в позові а також з підстав, які зазначені ним в поданих письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явились з невідомих для суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову позивача заперечив, та просив суд відмовити в його задоволенні оскільки такий є безпідставним. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного: Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. За принциповими положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що впровадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 28.12.2015 року встановлено, що 20.11.2012 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 18 кв.м., яке знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул. Б.Лепкого, 39, строком на 3 місяці з моменту його передачі. Відповідно до акту передачі від 20.11.2012 року орендодавець [PERSON] передав фізичній особі-підприємцю [PERSON] зазначене приміщення. Плата за користування орендованим приміщенням була встановлена у розмірі 1200 грн. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.12.2014 року позов задоволено частково, розірвано договір оренди нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул.Б.Лепкого, 39, площею 18 кв.м. укладений 20.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON], зобовязано повернути [PERSON] орендоване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул.Б.Лепкого, 39, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. заборгованості по сплаті орендних платежів, 3468 /три тисячі чотириста шістдесят вісім/ грн. 00 коп. пені за прострочення по сплаті орендних платежів та 243.60 грн. судового збору, у решті позовних вимог відмовлено. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 17.03.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.12.2014 року в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості та пені по орендній платі, розірвання договору оренди, повернення обєкту оренди скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, в решті рішення залишено без змін. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.07.2015 року у справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості позов задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] в користь [PERSON] - 30000 гривень заборгованості по орендній платі, 15670,8 грн. інфляційних нарахувань за час прострочення розрахунку, 964,50 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу, 9875,47 грн. - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 4074, 73 грн. - процентів за безпідставне користування грошовими коштами, а всього - 60585,50 грн. та 605,85 грн. судових витрат, зобов'язано фізичну особу-підприємця [PERSON] повернути позивачу [PERSON] нежитлове приміщення загальною площею 18 м.кв. за адресою:м. Дрогобич, вул. Б.Лепкого, 39, в задоволенні решти позову відмовлено. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 28.12.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 року в частині позову про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 4074,73 грн. процентів за безпідставне користування грошовими коштами скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих вимог [PERSON] Рішення суду в частині судового збору змінено, зменшено його розмір до 565,11 грн. В решті рішення залишено без змін. Судом встановлено, що і сторонами не заперечується той факт, що 20.11.2012 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 18 кв.м., яке знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул. Б.Лепкого, 39, який був предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанції, а тому відповідачі [PERSON] та [PERSON] на думку суду є неналежними відповідачами, оскільки не перебували у жодних правовідносинах з позивачем [PERSON] Разом з тим, позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження того, що він передавав грошові кошти відповідачам, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували б його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а його доводи лише грунтуються на припущеннях, у звязку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання» із поданих представником позивача доказів, не вбачається яке саме його право порушено. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову.

Outcome: dismissed