Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, де в свої вимогах покликається на те, що в 04 січня 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики на суму 50 000 грн. Згідно розписки позика є безвідсотковою і час повернення грошей до кінця грудня 2012 року. Ще до закінчення дії розписки даний борг підтверджений іншими відповідачами по справі [PERSON] і [PERSON], але вже на суму 52 000 грн. і дата повернення боргу 31 серпня 2013 року. Однак на даний час кошти позивачу не повернуто. Добровільно відповідачі повернути борг не бажають. Крім того, відповідачами по справі позивачу нанесена і моральна шкода, яка полягає в тому, що він постійно знаходився в нервовому стані, що негативно впливало на його роботу і відпочинок. Крім цього, він постійно знаходився в пригніченому стані, поведінка відповідачів призвела позивача до скрутного економічного стану, так як розраховував на дані кошти, а тому оцінив моральну шкоду в сумі 5000 грн. Тому, просить суд, постановити рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно в його користь 52 000.00 грн. боргу згідно договору позики, моральну шкоду в сумі 5000.00грн. та сплачений ним судовий збір в сумі 520 грн. та 243.60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримав та у випадку неявки відповідачів не заперечив щодо винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання 10.10.2014 р. та 07.11.2014 р., повторно, не з'явилися, хоча в установленому порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до положень ст.197 ч.2 ЦПК України, так як сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши обставини по справі, перевіривши їх поданими доказами, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 04 січня 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики на суму 50 000 грн. (а.с.6). 21.08.2012 р. [PERSON], [PERSON], та [PERSON] було надано позивачу розписку згідно якої відповідачі зобов'язалися повернути 52 000 грн., вказавши дату повернення боргу 31 серпня 2013 року (а.с.7). Однак, на даний час кошти позивачу не повернуто. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Системний аналіз цивільно-правових норм дає суду підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу за договором позики, який був укладений між сторонами. Разом з тим вимоги позивача про стягнення з відповідачів у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до частини 5 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, наслідки порушення договору позичальником установлені ст. ст. 625, 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не встановлює такої відповідальності й укладений між сторонами договір позики грошей, а відтак правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Оскільки цивільно-правові відносини, які виникли між сторонами, ґрунтуються на підставі договору позики, умовами якого право на відшкодування моральної шкоди у разі порушення його умов, не передбачене, суд знаходить позов в цій частині безпідставним, тому у задоволені позову в цій частині відмовляє. На підставі ст.ст.16,509,526,527,530,610,1046,1049 ЦК України,

Outcome: partial