Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вказаним позовом, в якому пояснив, що з 02 жовтня 2009 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, яка є приватним підприємцем. Під час перебування у шлюбі сторонами було збудовано за спільні кошти подружжя торгівельний павільйон № 258Ш літ.»А» з літнім майданчиком, розташований за адресою: [ADDRESS] Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 16.10.2013 року № 596р зазначеному об'єкту нерухомості було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] Земельні ділянка площею 0,0560 га, розташована під спірним об'єктом нерухомості передана [PERSON] в оренду терміном до 25 вересня 2016 року . Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05 червня 2013 року за нею визнано право власності на зазначений об'єкт нерухомості. Позивач не згоден з таким рішенням суду та бажає заявити претензії на поділ зазначеного майна, бо вважає його спільним сумісним майном подружжя. Таким чином, до обсягу спільно нажитого майна, входить: торгівельний павільйон № 258Ш літ.»А» з літнім майданчиком, розташований за адресою: [ADDRESS] На теперішній час добровільно поділити майно, що придбано у шлюбі відповідач не бажає, що у свою чергу порушує права позивача, як співвласника майна. Тому він просить суд поділити їх з відповідачкою майно у рівних долях та визнати за ним право власності на ? частину зазначеного вище майна. У суді відповідачем за первісним позовом був поданий зустрічний позов до позивача, в якому вона просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на торгівельний павільйон літ. «А» загальною площею 179,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки за нею, як за фізичною особою-підприємцем було визнано право власності на спірне майно. Вважає, що зазначене нерухоме майно є лише її особистою приватною власністю, претензії позивача на це майно безпідставні, оскільки майно набувалось на кошти від її підприємницької діяльності, використовується нею в її підприємницькій діяльності, до якої чоловік ніякого відношення не має, бо є громадянином іншої держави, де займається лікарською справою. Сторони у судове засідання не з'явилися, про день, часта місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином відповідно до вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, зустрічний позов не визнала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд в їх задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримала у повному обсязі, вважає, що зазначене нерухоме майно є лише її особистою приватною власністю, претензії позивача на це майно безпідставні, оскільки майно набувалось на кошти від її підприємницької діяльності, використовується нею в її підприємницькій діяльності, до якої чоловік ніякого відношення не має, бо є громадянином іншої держави, де займається лікарською справою. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд дійшов до наступного: Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте ним , нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається. що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 29 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, передбачено, що майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 05 червня 2013 року визнано за фізичною особою-підприємцем [PERSON] право власності на торгівельний павільйон № 258Ш, загальною площею 24 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс13, майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст.60,61 СК України. Статтею 360-7 ЦПК передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, зазначене нерухоме майно є лише особистою приватною власністю [PERSON], а не спільною сумісною власністю подружжя.

Outcome: approved