Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики в розмірі 94237 грн. 74 коп. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 29.11.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за ким надав відповідачу позику в сумі 90000 грн. Підтвердженням отримання коштів відповідачем є боргова розписка від 29.11.2012 року, яка посвідчена трьома свідками. Останній уникає зустрічей з ним та розмов з приводу оплати заборгованості, кошти не повертає. Відповідно до норм чинного законодавства відповідач також зобов»язаний йому сплатити 3% річних від суми боргу, що становить 3609 грн. 86 коп. та 627 грн. 45 коп. індексу інфляції за просрочений період. Позивач в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся, у зв»язку з чим було ухвалено розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. 29.11.2012 року була підписано договір позики, за яким позивач надав позику відповідачу в сумі 90000 грн. Підтвердженням отримання коштів відповідачем є боргова розписка від 29.11.2012 року, яка посвідчена трьома свідками. Згідно даної розписки відповідач зобов'язувався повернути борг до 28.11.2013 року. Відповідач суму позики не повернув. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики (боргової розписки) від 29.11.2012 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем станом на день звернення з позовом до суду проведено розрахунок боргу за договором позики від 29.11.2012 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості в розмірі 94237 грн. 74 коп. боргу станом на 31.03.2014 року, з яких: 90000 - основний борг, 3609 грн. 86 коп. - 3% річних від суми боргу, 627 грн. 45 коп. - індекс інфляції. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалюється рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити повністю. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved