Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач заявив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією посилаючись на те, що 22.11.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] було укладено кредитну угоду №001-01023-221112 та відкрито картковий рахунок [NUMBER]. Відповідно до умов кредитного договору банком було відкрито кредитну лінії на загальну суму 5000 гривень, та на день укладання кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку на суму 5000 грн. Відповідач станом на 21.08.2014 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка складає 9159,50 грн., яка складається з тіла кредиту - 2297,00 грн., прострочене тіло кредиту - 2700,00 грн., заборгованість за відсотками - 0,00 грн. та заборгованість за комісіями - 4162,50 грн. Позивач просить стягнути з позичальника [PERSON] заборгованість по кредитною угодою у сумі 9159,50 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином - судовими повістками із рекомендованими повідомленнями вих..№2450004098075 від 17.12.2014 року, в якому стоїть відмітка про отримання листа 19.12.2014 року, а також судовою повісткою, про що свідчить реєстр вихідної кореспонденції по Ямпільському районному суду Вінницької області від 12 січня 2015 року, про причини неявки суд не повідомила, заперечень суду не надала, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в її відсутність до суду не надійшло. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - угоди №001-01023-221112 від 22.11.2012 року встановлено, що між сторонами у простій письмовій формі укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Відповідно до умов договору відповідачеві [PERSON] було відкрито кредитний рахунок з використанням платіжної картки та встановлено ліміт кредитної лінії на загальну суму 5000 гривень, відповідач зобов'язалася повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування та комісію, однак, як слідує із розрахунків по договору, не виконала своїх зобов'язань та допустила заборгованість станом на 21.08.2014 року у сумі 9159 гривень 50 копійок. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов'язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити процент. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов'язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 9159 гривень 50 копійок. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - платіжним дорученням №77570194 від 29 вересня 2014 року, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 243 гривні 60 копійок. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст.526, 527, 530, 533, 610, 611, 612, 623, 625, 631, 1048-1050, 1051, 1052, 1054, 1055, 1056, 1056-1 ЦК України.

Outcome: approved