Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, відповідно до якого просив стягнути з [PERSON] - 37\~830 грн.55 коп. та стягнути з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 20.10.2016 року між сторонами було укладено договір позики та складено розписку, яка посвідчувала передання [PERSON] відповідачу грошових коштів в розмірі - 5\~822 грн. На даний час відповідач зобов'язання за договором позики не виконав, у визначений строк кошти не повернув. Всього відповідачем було повернено кошти в розмірі 1 028,00 грн. В розписці зазначено, що [PERSON] взяла у борг кошти в розмірі 5\~822 грн., які зобов'язалась повернути 20.04.2017 року. Позивач\~та його представник до суду не з'явились, повідомлялись належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а.с.38,44), направленими за адресою реєстрації особи та повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, що розцінюється судом як небажання особи отримувати судові виклики. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що 20 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики(а.с.4), за умовами якого [PERSON] надав відповідачу позику в сумі 5 822,00 (п'ять тисяч вісімсот двадцять дві гривні 00 коп.) грн., строком по 20.04.2017 року. Підтвердженням факту отримання відповідачем коштів по договору є розписка написана відповідачем власноручно(а.с.5). На даний час відповідач зобов'язання за договором позики не виконав, у визначений строк кошти не повернув. Всього відповідачем було повернено кошти в розмірі 1 028,00 грн. Пунктом 6.3. договору позики передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу, а також пеню у розмірі 5 (п'ять) відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Станом на 04.07.2017 р. (дата написання позову) заборгованість відповідача перед позивачем становить 37\~830 грн. 55 коп., з яких: 4 794,00,00 грн. - позика; 33\~036 грн. 55 коп.- пеня (розрахунок додається)(а.с.7) . Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.\~\~За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позивач, пред'явивши позов, посилався на те, що йому позика не повернута, тобто наявність самого боргового документа у позикодавця свідчить про те, що позика не повернута. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно положень статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, при цьому на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статею 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов»язань не допускається. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. А тому суд, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved