Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором № 31-314/07-ШД в сумі 100 660,38 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.06.2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №31-314/07-ШД про надання в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 15000 грн. За зобов'язаннями [PERSON], між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 24-314/07-ШД-П від 22.06.2007 року. У зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань, рішенням суду від 26.09.2011р. з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитним договором, зокрема 4958грн. основного боргу. Оскільки, рішення суду було виконано лише 29.04.2014р. позивач, просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 100 660,38 грн., які нараховані на основну суму боргу за час примусового виконання рішення суду, в т.ч.: 4 577,04 грн. сума простроченої заборгованості по відсотках, 7 875 грн. сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії, 88 208,34 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках та комісії. 03.09.2014р. представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] щодо позову заперечили, зокрема вказали, що виходячи з положень п.3.2. кредитного договору кінцевим строком виконання зобов'язання є 21.06.2010р., а тому перебіг строку позовної давності розпочався з 22.06.2010р. і на момент звернення з позовом до суду в травні місяці 2014р. він був пропущений. Тому, відповідачі просять суд застосувати строк позовної давності та відмовити в позові (а.с. 49-63). В дане судове засідання відповідачі не з'явилися, 02.09.2014 року подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.06.2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №31-314/07-ШД про надання в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 15000 грн. (а.с. 10-12). За зобов'язаннями [PERSON] по кредитному договору, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 24-314/07-ШД-П від 22.06.2007 року (а.с.13,14). 26.09.2011 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира частково задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 579,46 грн., в т.ч. 4958грн. основного боргу. 31.01.2012 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором. 03.03.2012 року було відкрите виконавче провадження про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором. 26.02.2014 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу, а 29.04.2014 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу у зв'язку з виконанням рішення суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Так, згідно ст. 599 ЦПК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Таким слід вважати виконання з додержанням визначених законодавством чи договором певних умов, якими щодо кредитних договорів є, зокрема, повернення, платність та строковість. З доданого позивачем уточненого розрахунку позовних вимог від 21.07.2014 року вбачається, що нарахування заборгованості по відсотках, комісії та пені проведено на суму неповернутого кредиту (основного боргу) в розмірі 4958грн., який було стягнуто в примусовому порядку згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 26.09.2011 року (а.с.20) та яке було виконано лише в лютому 2014р. При цьому, з розрахунку позовних вимог вбачається, що періодом нарахування заборгованості по відсотках (36% річних) є з 01.09.2011 року по 25.03.2014 рік, періодом нарахування заборгованості по сплаті нарахованої щомісячної комісії за користування кредитом є з 01.09.2011 року по 28.02.2014 рік, а періодом нарахування пені є з 01.05.2013 року по 01.05.2014 рік. Разом з тим, з наданої відповідачем копії квитанції №1996.447.1 вбачається, що кошти в рахунок погашення боргу за рішенням суду від 26.09.2011 року були сплачені [PERSON] 14.02.2014 року, при цьому, виконавче провадження щодо нього було закінчене постановою від 26.02.2014 року, а щодо [PERSON] постановою від 29.04.2014 року. Оскільки, згідно умов договору від 22.06.2007 року нарахування відсотків та комісії здійснюється один раз на місяць по останнє число місяця, суд вважає необґрунтованими нарахування позивача, які були зроблені у лютому та березні місяці 2014 року, так як борг відповідачем було сплачено на рахунок державної виконавчої служби і строк зарахування цих коштів на рахунок позивача не залежав від боржників. Тому, в частині позовних вимог щодо стягнення відсотків за лютий-березень 2014 року в сумі 259,17 грн. та щодо стягнення комісії за лютий 2014 року в сумі 262,50 грн. слід відмовити. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 4 317,90 грн. заборгованості по відсотках та 7 612,50 грн. заборгованості по щомісячній комісії. Щодо заявленої до стягнення суми пені, яка нарахована позивачем за один рік, що передував зверненню з позовом до суду, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема сплату основного боргу, розмір нарахованих відсотків та комісії, відсутність прямих збитків в результаті неналежного виконання відповідачами договірних зобов'язань, суд вважає за можливе застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити суму пені до 100 грн. Щодо заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, то вона задоволенню не підлягає, оскільки виходячи з положення п. 7.3 договору, сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Тому, за наявності непогашеної суми основного боргу, який було сплачено лише в лютому 2014 року, суд вважає, що строки позовної давності не пропущено, оскільки нарахування здійсненні позивачем на суму боргу стягнутого за рішенням суду від 26.09.2011 року з урахуванням положень діючого договору. З огляду на викладене, посилання відповідачів в своїх запереченнях на пункт 3.2. кредитного договору є безпідставними, оскільки строк повернення кредиту в даних правовідносинах не відповідає строку дії договору, яким згідно ч.1 ст. 631 ЦК України є час , протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином, відсутність реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відповідних грошових виплат, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1001,39грн., із урахуванням того, що обґрунтовано нарахована неустойка була зменшена судом. На підставі викладеного,

Outcome: partial