Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з останнього на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 52237,70 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 03 липня 2018 року позивач працював у відповідача на посаді сторожа СТЦ «Башмачка» в складі департаменту з управління персоналом та соціально-побутових питань. Відповідно до Наказу 470к від 12 травня 2020 року та на підставі заяви, 12 травня 2020 року позивача було усно повідомлено про звільнення з посади. Жодних документів, таких як копії завізованої заяви позивача, наказу про звільнення відповідач позивачу не надав. Разом з цим, відповідач у день звільнення не здійснив розрахунок з позивачем, не видав позивачу трудову книжку та не повідомив позивача письмово про нараховані суми, належні до виплати при звільненні, в тому числі і про розмір компенсації за невикористану відпустку. Вказує, що за період червень 2019 року - травень 2020 року з боку відповідача позивачу була нарахована сума заробітку у розмірі 64891,55 грн. Позивач зазначає, що з урахуванням податку на доходи фізичних осіб (18%), що складає 11680,48 грн від суми 64891,55 грн, та військового збору (1,5%), що складає 973,37 грн від суми 64891,55 грн, належна позивачу до виплати сума за вказаний період складає 52237,70 грн (64891,55-11680,48-973,37). Позивач звертався до відповідача з приводу виплати заборгованості та видачі трудової книжки, але жодної відповіді позивачем не отримано, вжиття заходів щодо погашення заборгованості відповідач не вчинив, за виключенням того, що погодився видати позивачу трудову книжку, яку останній отримав у відділі кадрів. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів у Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД». Сторони про відкриття провадження у справі повідомлені належним чином, на час розгляду справи строки на подання заяв по суті справи сплили, будь-які інші заяви чи клопотання до суду не надходили. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач з 04 липня 2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, займаючи посаду сторожа СТЦ «Башмачка» в складі департаменту з управління персоналом та соціально-побутових питань, та 12 травня 2020 року його було звільнено за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.13-14). Заборгованість відповідача перед позивачем по виплатам заробітної плати складає: за червень 2019 року - 6538,93 грн, за липень 2019 року - 4173 грн, за серпень 2019 року - 4173 грн, за вересень 2019 року - 4173 грн, за жовтень 2019 року - 8999,63 грн, за листопад 2019 року - 7059,17 грн, за грудень 2019 року - 8646,26 грн, за січень 2020 року - 8176,95 грн, за лютий 2020 року - 8228,61 грн, за березень 2020 року - 4723 грн, що разом становить 64891,55 грн (а.с.21-22). Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Копію ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року про витребування доказів відповідачем було отримано двічі - 08 та 09 липня 2020 року (а.с.30,31). Станом на час розгляду справи витребовувані докази суду не надано. Частиною десятою ст. 84 ЦПК України визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем за період з червня 2019 року по травень 2020 року складає 64891,55 грн. З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, а також таким, що буде знаходитися в межах заявлених позивачем вимог, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 64891,55 грн (6538,93+4173+4173+4173+8999,63+7059,17+8646,26+8176,95+8228,61+4723). Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Суд вважає за необхідне стягнути суму заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, як того просить позивач, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення, що не буде виходом за межі заявлених вимог. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, крім договору про надання правової (правничої) допомоги від 12 травня 2020 року, суду жодних доказів не надано, а тому у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: approved