Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач за первісним позовом зазначив, що 04.12.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в розмірі 13450 доларів США зі сплатою 10% річних за весь термін фактичного користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 03.12.2013 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 04.12.2006 року був укладений договір застави, за яким відповідач [PERSON] передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки CHEVROLET NIVA 212300, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. 02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» уклало з ТОВ «Вердикт Фінанс» договори: факторингу та відступлення прав за договором застави, згідно з якими ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги по кредитним договорам від боржників та за договорами застави рухомого майна. 30.04.2013 року ТОВ «Вердикт Фінанс» уклав з ТОВ «Фінансові Перспективи» договір поруки, згідно з яким обсяг відповідальності поручителя перед кредитором за невиконання [PERSON] кредитного договору від 04.12.2006 року, становить 2000 грн. Посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 30.04.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 68924 грв. 42 коп., позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним зобов'язанням та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу заставленого автомобіля з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» всіх необхідних повноважень для здійснення продажу предмета застави. 18.11.2013 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення, посилаючись на те, що про час та місце розгляду справи він не був повідомленим належним чином, що позбавило його можливості у судовому засіданні надати докази щодо необґрунтованості позовних вимог. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.12.2013 року заочне рішення від 10.07.2013 року було скасовано, та призначено до розгляду. 18.02.2014 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просить в зв'язку з істотною зміною обставин розірвати кредитний договір № 0701/1206/64-270 від 04.12.2006 року, з дати винесення рішення по справі. Посилаючись на тяжке матеріальне положення, обумовлене економічною кризою на які не розраховував при укладанні договору і не міг передбачити їх наслідки. Представник позивача надав суду заяву, у якій просив провести судовий розгляд без його участі в порядку заочного провадження та задовольнити первісний позов в повному обсязі. У задоволені зустрічного позову просив відмовити оскільки за допомогою зустрічного позову про розірвання кредитного договору, намагається уникнути відповідальності за свої дії та заважає спробам позивача за первісним позовом схилити позичальника до виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним та заставним договорами. Відповідачі п'ять разів у судові засідання не з'явилися, хоча про час та місце проведення судових засідань були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили і з заявою про розгляд справи за їх відсутності не звертались, що дозволило суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Так, з матеріалів справи вбачається, що 04.12.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в розмірі 13450 доларів США зі сплатою 10% річних за весь термін фактичного користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 03.12.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем [PERSON] 04.12.2006 року був укладений договір застави, згідно з яким відповідач [PERSON] передав у заставу автомобіль марки CHEVROLET NIVA 212300, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на праві власності. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до п. 5.1.1 вищезазначеного кредитного договору, позичальник - відповідач [PERSON] зобов'язався забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплату нарахованих відсотків. Разом з тим, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого, згідно з розрахунком, заборгованість за кредитним договором станом на 30.04.2013 року складає 68924 грв. 42 коп. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ч. 2 ст. 1054, ч. 2. ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до положень ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, що здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити фактору своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно вищезазначеної норми Закону, 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 11 та договір «Про відступлення права за договором застави», згідно з якими ПАТ «Сведбанк» разом з відступленням своїх прав вимоги заборгованостей по кредитним договорам від боржників, одночасно відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» і права вимоги за договорами застави рухомого майна, які визначені цим договором. 30.04.2013 року ТОВ «Вердикт Фінанс» уклав з ТОВ «Фінансові Перспективи» договір поруки № 0701/1206/64-270-П, згідно з яким, обсяг відповідальності поручителя перед кредитором за невиконання [PERSON] кредитного договору від 04.12.2006 року, становить 2000 грн. Згідно з ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. В силу ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 Договору поруки, ТОВ «Фінансові Перспективи», як поручитель, зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання відповідачем [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору № 0701/1206/64-270 від 04.12.2006 року у обсязі 2000 грн. Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Позивачем вищезазначена вимога Закону була виконана, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 38673604 від 08.11.2012 року (а. с. 36). Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності, згідно ст. 10 ЦПК України. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин», само по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник приналежній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Враховуючи, що відповідачами не надано доказів на спростування позовних вимог первісного позову, а також за відсутності законного обґрунтування вимог щодо задоволення зустрічного позову, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в первісній позивній заяві посилання позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню, а в задоволені зустрічного позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦКП України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться у різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача, отже судовий розгляд зазначеної цивільної справи повинен проводитися у Заводському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved