Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні, суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суму вихідної допомоги та компенсацію за невикористану відпустку. Мотивувала свої вимоги тим, що вона починаючи з березня 2013 року працювала на посаді провідного інженера Інформаційно-економічного відділу Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні». Наказом № 26 від 12.08.2014 року була звільнена з 13 серпня 2014 року з посади провідного інженера Інформаційно-економічного відділу у зв'язку із скороченням штату(чисельності) працівників. Згідно Відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, їй було нараховано заробітну плату за період з вересня 2013 року по серпень 2014 року у розмірі 32838 гривень 95 копійок. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не здійснив виплату вихідної допомоги у зв'язку із звільненням, як це передбачено ст. 44 Кодексу законів про працю України, а тому є підстави стягнути на її користь вихідну допомогу у розмірі 4373 гривні 25 копійок. Також позивач просить суд стягнути з відповідача 3123 гривні 75 копійок компенсації за 15 днів невикористаної відпустки та стягнути на її користь середню заробітну плату за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, починаючи з 14 серпня 2014 року - 26239 гривень 50 копійок. Просить суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач надав до суду лист з клопотанням слухати справу у його відсутність. Просив позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, яке долучене до матеріалів справи. Надіслав до суду письмові заперечення з яких вбачається, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог повністю. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] починаючи з березня 2013 року працювала на посаді провідного інженера Інформаційно-економічного відділу Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні». Наказом № 26 від 12.08.2014 року була звільнена з 13 серпня 2014 року з посади провідного інженера Інформаційно-економічного відділу у зв'язку із скороченням штату(чисельності) працівників. Матеріалами справи не спростовано, що в день звільнення відповідачем не зроблено розрахунку з [PERSON], про що остання вказує у своїй позовній заяві. Згідно Відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, їй було нараховано заробітну плату за період з вересня 2013 року по серпень 2014 року у розмірі 32838 гривень 95 копійок. З матеріалів справи вбачається, що виплата зазначеної суми проведена не була, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд вважає переконливо доведеною перед ним позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача середню заробітну плата за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що становить станом на 10.02.2015 року 26239 гривень 50 копійок, за період з 14 серпня 2014 по 10 лютого 2015 року(середньоденний заробіток становить 208 гривень 25 копійок). Задовольняючи таку вимогу, суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення суду наданий позивачем розрахунок. Також, суд вважає доведеною вимогу позивача про стягнення з відповідача суми компенсації за невикористані 15 днів відпустки, сума яких складає 3123 гривні 75 копійок. Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України, при припиненні трудового договору з підстав зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу , працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 4373 гривні 25 копійок підлягає задоволенню. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд на підставі ч. 1 п. п. 2, 4 ст. 367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення на користь працівника виплати заробітної плати в межах одного місяця. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved