Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості в розмірі 397 017,98 грн. за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 134-22/340 від 26.12.2007 року за період з 11.09.2010 року по 19.01.2016 року, стягнення судових витрат в розмірі 5 955,27грн., посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] отримала у АКБ Укрсоцбанк, у звязку із зміною найменування станом на 29.08.2016 року ПАТ Укрсоцбанк кредит в розмірі 202 000,00 грн. зі сплатою 18 % річних, з графіком погашення основної суми заборгованості у відповідності до умов договору та з кінцевим терміном повернення до 23.12.2022 року. Для забезпечення виконання зобовязань по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 134-22/340 від 26.12.2007 року було укладено із [PERSON] Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] У звязку з невиконанням позичальником умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 134-22/340 від 26.12.2007 року позивач звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.08.2011 року позовні вимоги було задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості перед ПАТ Укрсоцбанк за період з 26.12.2007 року по 10.09.2010 року в сумі 324 464,90 грн. Вказане майно було реалізоване 30.12.2015 року за 294 217,56 грн. Оскільки, рішенням суду вирішувалось питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості станом на 10.09.2010 року, а з вказаного періоду умови договору зі сторони відповідачів не виконувались, то за ними наявна заборгованість в розмірі 130 164,02 грн. за період з 11.09.2010 року по 19.01.2016 року. 26.12.2007 року відповідач [PERSON] надав згоду на отримання кредиту [PERSON] та вказав, що кредит береться в інтересах сімї, а тому він є солідарним боржником. Представник позивача в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві, просив задоволити (а.с.81). Відповідачі в судове засідання не зявились повторно, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.82-85). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 26.12.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого змінено на ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №134-22/340, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит в розмірі 202 000,00 грн. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 14,5 % річних. Кінцевий термін повернення 23.12.2022 року (п.1.1.1.) (а.с. 4-7). 01.07.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №134-22/340 від 26.12.2007 року якою з 01.07.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 18,00% річних (а.с.8). 15.05.2009 року між сторонами було укладено ще одну додаткову угоду, якою внесено зміни до графіку погашення кредиту (а.с.9). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка [PERSON] належним чином їх не виконувала, у звязку з чим позивач звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.08.2011 року позовні вимоги було задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості перед ПАТ Укрсоцбанк за період з 26.12.2007 року по 10.09.2010 року в сумі 324 464,90 грн. На виконання вказаного рішення суду 30.01.2013 року було видано виконавчі листи (а.с.10-12). Вказане майно було реалізоване 30.12.2015 року з прилюдних торгів за 294 217,56 грн., за рахунок яких було погашено тіло кредиту в сумі 186 288,03 грн., відсотки в сумі 49 776,43 грн. та частково пеню в розмірі 58 153,10 грн. (а.с.13-19). Оскільки, рішенням суду вирішувалось питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості станом на 10.09.2010 року, а зобовязання і надалі не виконувалися, то у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 130 164,02 грн. за період з 11.09.2010 року по 19.01.2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 134-22/340 від 26.12.2007 року (а.с.13-19). Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Згідно п.4.2. договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 134-22/340 від 26.12.2007 року у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.6. Цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п.1.1.1., 2.12.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1(один) відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Позивачем станом на 20.01.2016 року проведено розрахунок заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 134-22/340 від 26.12.2007 року, відповідно до якого нараховано суму заборгованості відповідачки [PERSON], перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 397 017 грн. 98 коп., з яких: 130 164,02 грн. заборгованість по відсотках, 152 352,78 грн. пеня, 114 501,18 грн. - інфляційні витрати (а.с. 13-19). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором відповідачами не представлено суду. 26.12.2007 року відповідач [PERSON] надав згоду на отримання кредиту [PERSON] та вказав, що кредит береться в інтересах сімї (а.с.20). Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Оскільки, ст. 541 ЦК України передбачено, що солідарний обовязок або солідарна вимога виникають в випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання, то у [PERSON], як і у [PERSON] виник обовязок по виконанню зобовязань згідно договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 134-22/340 від 26.12.2007 року. Згідно ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У зв'язку з наведеним, [PERSON]. за вимогою банку повинен нести солідарну відповідальність з позичальником (боржником). Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 5 955,27 грн. На підставі викладеного, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 526, 527, 541, 543, 611, 625, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 197 ЦПК України,

Outcome: approved