Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 27.03.2014 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Романом Н.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №33138603. Вважає, що вказана постанова державного виконавця винесена незаконно, оскільки в ній не вказано доказів, які підтверджують, що Державна екологічна інспекція у Львівській області направлена на адресу ФГ «[PERSON]В.» листа за вих.№03-6260 від 16.12.2011 року; відсутні докази того, що ФГ «[PERSON]В.» отримало від Державної екологічної інспекція у Львівській області листа за вих.№03-6260 від 16.12.2011 року; не наведено достатніх аргументів на те, що Державною екологічною інспекцією у Львівській області в листі за вих.№03-6260 від 16.12.2011 року надано повну та вичерпну відповідь на звернення ФГ «[PERSON]В.» від 21.01.2011 року за вих.№35 відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію»; в порушення вимог ст.170 КАС України державний виконавець не звертався до суду із клопотанням про розяснення рішення щодо порядку його виконання. Стверджує, що незаконними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 1\~000\~000 грн. і яка полягала у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, моральними переживаннями у звязку із порушенням прав, порушенням нормальних життєвих звязків, через неможливість продовжувати підприємницьку діяльність. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 1\~000\~000 грн. моральної шкоди. Позивач в судове засідання не зявився, подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі. Представник відповідача УДВС [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У судовому засіданні 09.02.2016 року подав письмові заперечення проти позову (а.с.19-20). Просить суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обовязків , що могло завдати шкоди. Сам факт оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження та скасування її судом не може свідчити про вину службових осіб управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області щодо заподіяння шкоди позивачеві. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Львівській області [PERSON] від 27.03.2014 року закінчено виконавче провадження №33138603. Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2848/14 від 11.06.2014 року (а.с.3-5) адміністративний позов задоволено частково. Вирішено визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ВП №33138603 від 27.03.2014 року. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/7027/14 від 01.10.2014 року (а.с.6-7) апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі №813/2848/14 без змін. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Нормами статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 10 ЦПК України). Встановлення причинного звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли в потерпілої сторони, - наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до п.5\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4\~\~від 31.03.1995 року\~обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні Відповідно до\~ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (ст. 1167 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~ст.60 ч.1 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивач, під час судового розгляду справи, не довів ті обставини, на які посилався як на підстави своїх вимог, зокрема наявність причинного зв'язку між його душевними стражданнями, порушення нормальних життєвих звязків, і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні, тривалість та розмір моральних страждань. У зв'язку з цим суд відхиляє вимоги позивача про відшкодування\~\~моральної шкоди оскільки така не знайшла свого матеріального підтвердження в судовому засіданні.\~ Оскільки позивач при поданні позову даної категорії, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати відпостяться на рахунок держави. Відтак, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Outcome: dismissed