Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на свою користь 34024,08 грн в якості 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, 65493,98 грн. пені згідно п. 6.2 договору позики. В обґрунтування позивних вимог зазначив проте те, що між ним та [PERSON] 24.10.2014 року було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти (позику) в розмірі 18000,00 доларів США, а останній зобов'язався повернути вказані кошти до 24.10.2015 року. В зв'язку з невиконанням [PERSON] умов вказаного договору [PERSON] змушений звернутися до суду та рішенням Новокаховського міського суду Херсонської область від 18.01.2017 року з [PERSON] стягнуто 18000 доларів. США - основного боргу, 9000 доларів США неустойку за порушення умов Договору. Проте, [PERSON] рішення суду не виконує, тому [PERSON] просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 19.01.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним об'єднано в одне провадження з первісним позовом. У зустрічному позові представник [PERSON] просив визнати недійсним договір позики від 24.10.2014 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що будь-яких грошових коштів за вищезазначеним договором сторони одна одній не передавали, а наявність заяв відповідача про вихід зі складу учасників ТОВ «АРТВАЛ» та відступлення частки у статутному капіталі у поєднані з укладеним між сторонами договором позики свідчить про факт продажу корпоративних прав, шляхом укладання спірного договору. Враховуючи зазначене представник [PERSON] просив зустрічний позов задовольнити. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в останнє судове засідання не з'явилася, в поданій суду заяві просила справу розглядати за своєї відсутності. Раніше, первісний позов підтримала в повному обсязі із зазначених у ньому підстав. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, надавши письмові пояснення, в яких зазначила, що доводи зустрічного позову щодо недійсності укладеного між [PERSON] та [PERSON] правочину не підкріплені жодним доказом, який би підтверджував виниклі правовідносини у зв'язку із виходом [PERSON] з числа учасників ТОВ «АРТВАЛ», і не можуть внаслідок цього братися до уваги. Відповідач за первісним та зустрічним позовами - [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причини, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за своєї відсутності суду не надав. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], в останнє судове засідання не з'явився, в поданій суду заяві просив справу розглядати за його відсутності. Зустрічний позов підтримує в повному обсязі з наведених у ньому підстав, проти задоволення первісного позову заперечив з підстав, зазначених у зустрічному позові. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, останнє судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким позикодавець надав позичальнику поворотну (строкову) безвідсоткову позику у розмірі 18 000 доларів США, що на дату підписання цього Договору складає 235 980 грн. за міжбанківським курсом станом на 24.10.2014 року 1 долар США = 13,11 грн. Позичальник відповідно до п.1.2 цього Договору, зобов'язується повернути позикодавцю вказану у п.1.1 даного Договору суму позики в прядку і в терміни, визначений даним Договором. Пунктами 4.1-4.2 вказаного Договору передбачено повернення позики частинами : до 24.04.2015 року 9 000 доларів США, до 24.10.2015 року 9 000 доларів США. Сторони дійшли згоди, що повернення позичальником позики повинно здійснюватися в доларах США, в готівковій формі, якщо інше письмово не погоджено сторонами. Пунктом 6.2 цього Договору передбачено, що за порушення встановлених Договором строків повернення Позики Позичальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка нараховується на прострочену суму Позики за кожен день прострочення. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.01.2017 року по цивільній справі № 661/584/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 18 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час розгляду справи складає 497 160 грн.., а також неустойку за порушення умов Договору в сумі 9 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час розгляду справи складає 248 580 грн., всього в сумі 27 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час розгляду справи складає 745 740 грн., всього в судовий збір в сумі 6890 грн., всього в сумі 752 630 грн. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18.05.2017 року рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.01.2017 року змінено, виключено з мотивувальної та резолютивної частин рішення посилання на стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у гривневому еквіваленті у розмірі 497160,00 гривень та 248580,00 гривень, а всього 745740,00 гривень, в решті рішення суду залишити без змін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 1048 УК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Суд вважає, що вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних за прострочення грошового зобов'язання підлягають частковому задоволенню у сумі 1216,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.11.2017 року (26,8352 грн.) еквівалентно 32634,56 грн., за період з 24.04.2015 р. по 24.10.2015 р. за 184 дні (в межах заявлених вимог), виходячи з наступного розрахунку: 9000 доларів США (сума боргу) : 365 днів : 100 % х 3% річних х 184 = 136,11 доларів США; за період з 25.10.2015 р. по 23.10.2017 р. за 730 днів (в межах заявлених вимог): 18000 доларів США (сума боргу) : 365 днів : 100 % х 3% річних х 730 = 1080 доларів США. Загальна сума складає: 136,11+1080=1216,11. Щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачів пені в сумі 65493,98 грн. за п. 6.2 договору позики, суд приходить до наступного. У ч. 5 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18.05.2017 року, яке набрало законної сили, встановлено, що Договором позики від 24.10.2014 року передбачена відповідальність позичальника [PERSON] по сплаті неустойки відповідно до п. 6.3. Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже, оскільки, судове рішення про задоволення вимог кредитора боржник не виконав, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на нарахування пені після закінчення строку дії договору до повного виконання боржником взятих на себе зобов'язань. При цьому, частиною 2 статті 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік, у тому числі про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 18.06.2014 р. № 6-61цс14, яка відповідно до положень ч.1 ст. 417 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. З Договору позики вбачається, що прострочена заборгованості за вказаним договором у відповідача виникла з 25.10.2015 р., та з цієї дати відповідно до п. 6.2 Договору позики відповідач [PERSON] зобов'язаний був уплатити пеню, що ним на час судового розгляду не виконано. Позивач звернувся із позовом до суду 04.12.2017 р., тому, стягнення пені обмежується періодом часу протягом 04.12.2016-04.12.2014 років, коли відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання. Отже, суд вважає, що вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені за прострочення грошового зобов'язання підлягають задоволенню у сумі 2440,60 доларів. США, що за курсом НБУ станом на 28.11.2017 року еквівалентно 65493,98 грн., виходячи із наступних розрахунків: за період з 18.05.2017 р. по 25.05.2017 р. за 8 днів (в межах заявлених вимог: 18000 доларів США (сума боргу) х 2 х 13 % (облікова ставка НБУ): 365 днів : 100 % х 8 днів = 102,57 доларів США; за період з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р. за 154 дні: 18000 доларів США (сума боргу) х 2 х 12,5 % (облікова ставка НБУ): 365 днів : 100 % х 154 дні = 1898,63 доларів США; за період з 27.10.2017 р. по 28.11.2017 р. за 33 дні: 18000 доларів США (сума боргу) х 2 х 13,5 % (облікова ставка НБУ): 365 днів : 100 % х 33 дні = 439,40 доларів США. Таким чином, 102,57+ 1898,63+439,4=2440,60 доларів США. Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] зазначених сум, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 73 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Позивачем не надано доказів про те, що [PERSON] є стороною договору позики, що подібні правовідносини передбачають солідарний обов'язок відшкодування шкоди, виходячи з вимог ст. ст. 541, 543 ЦК України , отже позовні вимоги в цій частині до відповідача [PERSON]А є необґрунтованими. Щодо вимог зустрічного позову, за правилами частини першої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, судом встановлено, що при підписанні спірного Договору позики від 24.10.2014 року позивач за зустрічним позовом погодився з його умовами та не заперечував проти отримання поворотної (строкової) безвідсоткової позики у розмірі 18000 доларів США (п. 1.1. Договору). Факт отримання цих коштів не заперечується позивачем та його представником. Таким чином, оскільки у спірному договорі позики відсутні посилання на домовленість сторін з приводу отримання позичальником [PERSON] коштів внаслідок реалізації корпоративних прав внаслідок виходу [PERSON] зі складу учасників ТОВ «АРТВАЛ», суд вважає, що вимоги зустрічного позову необґрунтованими, які задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 975 грн. 28 коп.

Outcome: partial