Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Монастирецької сільської ради про визнання права власності на нежитлову будівлю загальною площею 47,03 кв.м., яка знаходиться за адресою с. Монастирець, №б/н, Хустського району, Закарпатської області. Позов мотивовано тим, що 26 грудня 2000 року на засіданні 15-ої сесії 23-го скликання Монастрирецької сільської ради вирішено надати позивачу безкоштовно в приватну власність земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Монастирець, Хустського району, Закарпатської області, загальною площею 18,6 га. Дана земельна ділянка належить позивачу відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії Р3 №181561, виданого Монастирецькою сільською радою. У 2017 році позивачем побудовано нежитлове приміщення загальною площею 47,03 кв.м. з яких 32,03 кв.м. приміщення під аптеку та 15 кв.м. під перукарню. Відповідно до технічного звіту обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж нежитлової будівлі в с. Монастирець, №б/н від 2017 року зроблено висновок, що загальний стан основних несучих елементів будівлі оцінюється як хороший і відповідає умовам щодо реконструкції приміщень під аптеку та перукарню. В судове засідання позивач не зявився. Подав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Монастирецької сільської ради в особі Монастирецького сільського голови [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій просила суд, розглядати справу у відсутності представника відповідача. Проти задоволення позовних вимог не заперечила. Відповідно до ст.158, ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. В ході розгляду справи встановлено, що позивач являється власником земельної ділянки розташованої за адресою с. Монастирець, Хустського району, Закарпатської області, загальною площею 18,6 га. відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії Р3 №181561 виданого Монастирецькою сільською радою. У січні 2017 року позивачем побудовано нежитлове приміщення загальною площею 47,03 кв.м. з яких 32,03 кв.м. приміщення під аптеку та 15 кв.м. під перукарню. Завершивши дане будівництво, позивач не зареєстрував його належним чином і станом на сьогоднішній день, дане будівництво є самочинним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб. Враховуючи наведене,

Outcome: approved