Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11167376000 від 08 червня 2007 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно вказаного кредитно договору [PERSON] отримала в позивача грошові кошти в сумі 82 500 швейцарських франків з терміном погашення до 06.06.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,99 % на рік та зобовязалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. 08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11167376000 від 08 червня 2007 року. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 16.06.2015 року за [PERSON] наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 4 211 396 гривень 86 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просила про їх задоволення. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 08 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11167376000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 82 500 швейцарських франків з розрахунку 9,99 % річних на строк з 08 червня 2007 року по 06 червня 2014 року (а.с. 5-9). 08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АКІБ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі договору про надання споживчого кредиту № 11167376000 від 08 червня 2007 року, укладеного із [PERSON] (а.с.19-21). Незважаючи на взяті на себе за договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала строки та розмір погашення кредиту і сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту (а.с. 15,74). Дана обставина визнається сторонами. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. За змістом ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Позивачем станом на 16 червня 2015 року проведено розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11167376000 від 08 червня 2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості позичальника [PERSON] перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 4 211 396 гривень 86 коп., з яких: 1 596 123 грн. 65 коп. тіло кредиту, 2 058 905 грн. 14 коп. сума заборгованості за відсотками, 516 406 грн. 92 коп. пеня, 37 764 грн. 90 коп. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу, 2 196 грн. 25 коп. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках. Представником відповідачки через канцелярію суду подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 75-76), що згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Як вбачається з умов кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору до 06 червня 2014 року (п. 1.2.2 договору). Також сторонами погоджено строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, зокрема повернення кредиту здійснюється щомісячними частками у відповідності до графіку погашення кредиту, який є додатком № 1 до договору. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у п. 6.1.2 договору. Таким чином, виходячи з норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України суд приходить до висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки пунктами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вважає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. При цьому суд враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України. В матеріалах справи міститься вимога АКІБ «УкрСиббанк» до позичальника, датована 12 листопада 2008 роком, про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку з неналежним виконанням договору (а.с. 77). [PERSON] чітко вказує, що у звязку із невиконанням позичальником своїх зобовязань, банк використовує своє право, передбачене кредитним договором та заявляє про зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитом в сторону їх зменшення. Вимагає негайного виконання позичальником порушеного зобовязання та сплатити заборгованість протягом 31 календарного дня від дати отримання цього повідомлення. Отже, банк змінив строк виконання основного зобовязання надіславши вимогу позичальнику про дострокове повернення кредиту. Представник відповідачки визнає, що його довірителька дану вимогу отримала. Відповідачка вимогу банку протягом 31 календарного дня не виконала та кредит у повному обсязі не погасила, отже для банку з грудня 2008 року почався відлік строку позовної давності для звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника. Укладаючи договір про відступлення прав вимоги за кредитами позивач повинен був знати, що первісний кредитор самостійно змінив строк виконання зобовязання шляхом надсилання відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту 12 листопада 2008 року. Укладаючи договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з позивачем, первісним кредитором вже було пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Укладаючи договір купівлі-продажу прав вимоги позивач отримав всі документи, які були в розпорядженні ПАТ «УкрСиббанк» щодо кредитного договору, а тому, позивачу було відомо, на час укладення договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, про зміну строку виконання зобовязань за кредитним договором та про пропуск строку позовної давності. З позовом ПАТ «Дельта Банк» звернулось 28 липня 2015 року (дата відправлення позовної заяви на адресу суду поштою), а тому строк позовної давності позивачем пропущено. В матеріалах справи містяться докази звернення АКІБ «УкрСиббанк» до суду з позовами до [PERSON] про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором в червні 2009 року та листопаді 2014 року. Однак вказані позова були залишені без розгляду. (а.с. 79-92) Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. З огляду на викладене суд вважає що позовна заява публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставною та такою що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 267, 526, 527, 530, 611, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed