Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року у розмірі 34150 грн та компенсацію за 96 днів невикористаної відпустки у сумі 24014 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 02 червня 2003 року по 28 лютого 2020 року позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем та у період з вересня 2019 року по лютий 2020 року йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата та компенсація 96 днів за невикористану відпустку, а всього у розмірі 58164 грн. 28 лютого 2020 року позивача звільнено з підприємства за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач вказує, що неодноразово звертався до боржника з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але заробітна плата так і не виплачена, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач з 02 червня 2003 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 28 лютого 2020 року позивача було звільнено за угодою сторін (а.с.6-8, 13). З копії довідки Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД», виданої позивачу, встановлено, що заборгованість останньому по виплатам заробітної плати станом на 28 лютого 2020 року складає: за вересень 2019 року - 427 грн, за жовтень 2019 року - 8001 грн, за листопад 2019 року - 7233 грн, за грудень 2019 року - 6647 грн, за січень 2020 року - 5950 грн, за лютий 2020 року - 5892 грн, а також компенсація 96 днів невикористаної відпустки - 24014 грн, що разом становить 58164 грн (а.с.11). Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, а також таким, що буде знаходитися в межах заявлених позивачем вимог, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 34150 грн (427+8001+7233+6647+5950+5892) та компенсація невикористаної відпустки у розмірі 24014 грн, що разом складає 58164 грн. Зазначену суму заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved