Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач звернувся в суду з позовною заявою до ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису № 25860 від 19 лютого 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 30 березня 2021 року йому стало відомо про те, що приватним виконавцем Канцедал О.О. відкрито виконавче провадження № 64987808 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., вчиненого 19 лютого 2021 року та зареєстрованого в реєстрі за № 25860, про стягнення з нього на користь ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № 2026148 від 23 лютого 2020 року (далі - «Виконавчий напис»). Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинення виконавчих написів нотаріусами на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів є незаконним. Крім того, позивач не визнає заборгованості перед Відповідачем. Кредитний договір № 2026148 від 23 лютого 2020 укладався Позивачем з ТОВ «Авентус Україна». Договір укладений всупереч вимогам чинного законодавства - по своїй суті є договорами факторингу, а не договорами про відступлення права вимоги, а порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність (Велика Палата Верховного Суду справа № 909/968/16). Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач заперечує проти позову в повному обсязі заявлених позовних вимог, вважаючи позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відзив мотивує тим, що 23 лютого 2020 року між ТзОВ «Авентус Україна», з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, було укладено Договір про надання споживчого кредиту №2026148, відповідно до якого позивачу було надано кредит. Відповідно до умов чинного законодавства та ч. 3 п.5.1. Договору Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача. Твердження позивача про те, що договір відступлення права вимоги укладено всупереч вимогам чинного законодавства і що по суті він є договором факторингу є безпідставним, оскільки представник позивача на підтвердження свого твердження не надав жодного доказу та не навів жодного аргументу. Представник відповідача вважає необгрунтованою позивачем вимогу про стягнення на його користь судових витрат, зокрема по оплаті послуг надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом в розмірі 1 200 грн. за подання та підготовку позову та витрат за кожне представництво інтересів Позивача в суді у розмірі 1 200 грн., оскільки не було жодного доказу, які б підтверджували заявлену суму витрат на правову допомогу. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ- КАПІТАЛ», третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису № 25860 від 19 лютого 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено фактичні обставини справи. 23 лютого 2020 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2026148 про надання споживчого кредиту./а.с.14-19/ 30 жовтня 2020 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ФК «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» був укладений Договір відступлення права вимоги № ККАУ-30102020 та до Додатку №1 до Договору № ККАУ-30102020 від 30 жовтня 2020 року право вимоги до [PERSON] від ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» перейшло до ТзОВ «ФК «КРЕДИТ- КАПІТАЛ». 12 лютого 2021 року приватним нотаріусом Приватним нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 25860 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» заборгованості за Кредитним договором № 2026148 від 23 лютого 2020 року за період з 30 жовтня 2020 року по 28 грудня 2020 року. Сума заборгованості становить 12928 гривень, в тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 12000 гривень; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 982 гривні. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плату із Стягувача, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 13858 грн. /а.с. 13/ У подальшому на підставі вказаного виконавчого напису Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичемвідкрито виконавче провадження № 64987808. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені у Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та не чинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а нотаріус не перевірив зміст договорів, на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить до висновку, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог до [PERSON] та вчинив виконавчий напис без дотримання вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 19 лютого 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 25860, таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.ч. 1, 7, 8 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З огляду на те, що суд дійшов до висновку про необхідність ухвалення рішення щодо задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили. Стосовно розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, задоволення позову судовий збір у розмірі 908,00 грн. за подання позову та 454,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] . Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки представником позивача було надано підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу, а також надано детальний опис наданих послуг, крім того, умовами укладеного між сторонами договору передбачався даний розмір гонорару адвоката, суд доходить до висновку, що такі витрати в сумі 1200,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони позивача під час розгляду справи, професійну підготовку представника до її розгляду та значення даної справи для позивача.

Outcome: approved