Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач в червні 2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11378485000 від 30.07.2008 року з наступними змінами відповідно до додаткової угоди № 1 від 26.12.2011 р. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 170 000 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, а відповідач зобов`язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 2035 доларів США до 28 числа кожного місяця, а з 26.11.2011 року - погашати кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 30.07.2029, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1,1.2 кредитного договору, п.2.1 додаткової угоди). Сторони домовилися, що для ідентифікації договору може застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 11378485000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 11378485001(п.1 додаткової угоди № 1) За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти в розмірі 13,5 річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - у подвійному розмірі. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором. (п.1.3 кредитного договору). Згідно з п.8.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит відповідач сплачує пеню позивачу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день розстрочення платежу, починаючи з 32 календарного дня. Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Позивач направив відповідачу вимогу від 13.07.2015 про необхідність усунення порушень договору. Однак відповідач порушення договору не усунула. Станом на 14.06.2016 заборгованість за кредитним договором № 11378485000 від 30.07.2008 (в системі обліку банку договір № 11378485001), становить: по кредиту та процентам в розмірі 136196 дол.США 65 центів та пені в розмірі 273330 грн.40 коп., з яких: 110954,13 доларів США - заборгованість за кредитом; 25242 ,52 дол. США заборгованість за процентами; 94518 грн. 95 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 180811,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, які і просять стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати в розмірі 3654 грн. Ухвалою судді [PERSON]. від 09.08.2016 по справі відкрито провадження. Відповідно до розпорядження №161 від 20.12.2016 по справі проведено повторно авторозподіл судової справи у зв`язку з звільненням судді [PERSON] з посади та передано судді Яценко Н.О. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала з посиланням на те, що на підтвердження наявності заборгованості банк зобов`язаний довести наявність надання позичальнику кредиту в іноземній валюті та залишок заборгованості за ним належними оригіналами документів, однак відповідно до витребуваних документів банком не надано. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними у ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891/15-ц. Разом з тим на вимогу суду представником позивача надана невідомого походження роздруківка меморіального ордеру № 0609585188 від 30.11.2008 року, який підписана представником ПАТ «УкрСиббанк» за довіреністю А.В.Гіль, однак вважає, що це протирічить додатку 2 Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями затвердженого постановою НБУ 30.06.2016 № 351, та п.п.2.1.1 пункту 2 постанови Правління НБУ «Про затвердження положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.98 за № 566 (втрата чинності від 07.07.2018) якою встановлені вимоги до первинних облікових документів, Закону України «Про електронний цифровий підпис» (втратив чинність 05.10.2017) та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відсутність такого реквізиту в електронному документів виключає підстави вважати його оригінальним. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18 та від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18. Вказує, що меморіальний ордер №0609585188 від 30.11.2005 року підписаний представником ПАТ «УкрСиббанк» за довіреністю А.В. Гіль в силу ст.ст.76, 78, 81 ЦПК України є неналежним та недопустимим доказом (а.с.147). Окрім того, зазначала, що відповідно до Інструкції з бухгалтерського обліку операції в іноземній валюті та банківських металах у банках України постанови Правління Національного банку України від 17.11.2004 № 555, банк зобов`язаний відображати в бухгалтерському обліку операції з іноземною валютою тільки через поточний рахунок 2620, а оскільки така операція не була здійснена відповідно до нормативних актів НБУ, то і фактично валютою кредиту є гривня, що у розмірі правовідносин згідно Кредитного договору є псевдовалютним кредитом, або удаваним правочином згідно зі ст.235 ЦК України. Станом на дату розгляду справи відповідач сплатила позивачу грошові кошти в розмірі 389516,80 дол. США, що в еквіваленті становить 9737920 грн. Основний платіж 138804, 26 дол. США, що в еквіваленті становить 3 470 106, 50 грн. 50 коп., та 250 712,54 дол. США, що в еквіваленті становить 6267813,50 грн. Позичальник не укладаючи із банком договір про відкриття поточного рахунку у відповідності з вимогами Постанови Правління Національного банку України від 17 червня 2004 № 280, позичальнику були надані банком не кредитні кошти, як це передбачено кредитним договором, а здійснено переказ у валюті, що в свою чергу ставить під сумнів правомірність дій банку в частині нарахування процентів за користування коштами та видачу кредитних коштів. Вважає, що стягнення процентів у розмірі 136 196 доларів США 65 центів є неправомірною вимогою. Ставить під сумнів і правомірність дій банку в частині нарахування процентів та сплату відповідачем у розмірі 250712,54 дол. США, що в еквіваленті становить 6267813,50 грн., як відсотки та користування коштами позичальника. Погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку, що є невід`ємною частиною кредитного договору, яким встановлена тільки сума сплати кредиту. Графіком не передбачена сукупна вартість кредиту з урахуванням всіх платежів, а навіть не зазначена сплата щомісячного розміру процентів, а тому на її погляд, банк передбачив надання позичальнику не кредиту, а переказу. Кредитним договором не передбачено покладення на позичальника валютних ризиків (курсові різниці), а позичальник не попереджений про них, як того вимагає постанова НБУ від 10.05.2007 № 168, з оглядом на що повертати кошти банку позичальник повинен був за курсом їх отримання - 4,84 грн. /дол. х 170 000 = 823 606 грн., а по факту зазначає, що сплачено 389516,80 дол. США, що в еквіваленті становить 9737920 грн. Стосовно наданого ПАТ «УкрСиббанк» розрахунку заборгованості позичальника, зазначала, що вказаний розрахунок без підтвердження його оригіналами платіжних документів є неналежним, недопустимим, недостовірним та недостатнім доказом, а тому вважає, що не може бути прийнятий судом. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд встанови наступне. 30.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11378485000 з наступними змінами відповідно до додаткової угоди № 1 від 26.12.2011 р. (а.с.15-26) Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 170 000 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, а відповідач зобов`язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 2035 доларів США до 28 числа кожного місяця, а з 26.11.2011 року - погашати кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 30.07.2029, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2 кредитного договору, п.2.1 додаткової угоди). Сторони домовилися, що для ідентифікації договору може застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 11378485000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 11378485001(п.1 додаткової угоди № 1) Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідач погодилася укласти договір на умовах, визначених у ньому. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У своїй діяльності банки керуються в тому числі Законом України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на час укладення спірного договору), банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Статтею 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) передбачено, що кредитними операціями є операції, серед іншого, зазначені в п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на час укладення спірного договору), на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі операції, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Таким чином, операції із розміщення коштів є кредитною операцією, яка може здійснюватися банками на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) під коштами розуміється гроші : у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. При цьому, відповідно до п. 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на час укладення спірного договору), банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який діяв на час укладення спірного договору, валютними цінностями є валюта України, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в валюти України, іноземна валюта, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті, банківські метали. Валютними операціями, серед іншого, є операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України. Таким чином, видача кредиту в іноземній валюті є одночасно кредитною та валютною операцією, оскільки пов`язана з переходом до позичальника права власності на іноземну валюту. Відповідно до п.2.1 Постанови правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій» яка діяла на час укладення спірного договору, на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, зокрема, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Пунктом 2.3 Постанови правління НБУ № 275 від 17.07.2001 р. «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій» яка діяла на час укладення спірного договору, передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки, серед іншого, мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до п.5.3 вищевказаної постанови письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» діючим на час укладення спірного договору. Частиною 1 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 р., що діяв на час укладення спірного кредитного договору «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» було передбачено, що для здійснення валютних операцій Національний Банк видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Відповідно до п. «в» ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», в редакції чинній на час укладення спірного кредитного договору, індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Проте, чинним законодавством України на час укладеного спірного договору не було встановлено будь-яких обмежень щодо сум та термінів надання кредитів в іноземній валюті, таким чином з урахуванням положень ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на час укладення спірного договору), суд вважає, що банк мав право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті, оскільки, як встановлено в судовому засіданні останній має банківську ліцензію на здійснення операцій, визначених ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на час укладення спірного договору). Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. На час укладення спірного договору не існувало законодавчої заборони у видачі кредитів в іноземній валюті. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала факт отримання її довірителем кредиту саме в доларах США. На вимогу суду представником позивача надана роздруківка меморіального ордеру № 0609585188 від 30.11.2008 року, який підписано представником ПАТ «УкрСиббанк» за довіреністю А.В.Гіль. (а.с.147) Оригінал зазначеного меморіального ордеру позивачем суду надано не було. Разом з тим слід зазначити, що укладаючи кредитний договір сторони визначили, як суму, так і валюту, і фактично саме отримання грошових коштів відповідач не оспорює. Як убачається з наданих позивачем доказів, сторони погоджували графік погашення кредиту, де суми повернення, як тіла кредиту, так і відсотків сторони погодили долари США, що підтверджено підписами сторін. (а.с. 27-31). Також представник відповідача посилалася на те, що Кредитний договір є псевдовалютним кредитом, або удаваним згідно ст.235 ЦК України, однак слід зазначати, що суду не надано доказів на підтвердження того, що спірний кредит визнано недійсним відповідно до ст.235 ЦК України. Згідно з приписами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як убачається зі змісту кредитного договору, за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти в розмірі 13,5 річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - у подвійному розмірі. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором. (п.1.3 кредитного договору). Згідно з п.8.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит відповідач сплачує пеню позивачу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день розстрочення платежу, починаючи з 32 календарного дня. Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання». Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні оспорюючи факт отримання грошових коштів саме у доларах США представник відповідача доводила суду, що її довіритель на виконання умов кредитного договору сплатила Банку станом на дату розгляду справи грошові кошти в розмірі 389516,80 дол. США, що в еквіваленті становить 9737920 грн. Основний платіж 138804,26 дол. США, що в еквіваленті становить 3 470 106, 50 грн. 50 коп., та 250 712,54 дол. США, що в еквіваленті становить 6267813,50 грн., однак належними доказами повернення саме вказаної суми боргу не підтвердила. Станом на 14.06.2016 заборгованість за кредитним договором № 11378485000 від 30.07.2008 (в системі обліку банку договір № 11378485001), становить: по кредиту та процентам в розмірі 136196 дол.США 65 центів та пені в розмірі 273330 грн.40 коп., з яких: 110954,13 доларів США - заборгованість за кредитом; 25242,52 дол. США заборгованість за процентами; 94518 грн. 95 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 180811,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. Суд вважає, що як укладення 30.07.2008, так і в подальшому виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049, 1054 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена умовами кредитного договору, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату в розмірі 55 139 грн. 72 коп.

Outcome: approved