Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відновлення порушеного права та усунення перешкод користування квартирою, який 16.05.2016 року був уточнений. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог позивач просив суд поновити його порушене право, зобовязати [PERSON] розблокувати двері квартири №20, розташованої по вул. Володарського, б. 57-Б у м. Харкові, в міста загального користування ванну кімнату, кухню, коридор та санвузол, та не перешкоджати йому у користуванні місцями загального користування. В обґрунтування вимог [PERSON] зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.12.2009 року за ним визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері, [PERSON], померлої 07.02.2008 року. Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.07.2012 року за ним визнано право власності на 35/100 частин квартири [ADDRESS]. Власником квартири №19 є [PERSON] В спільному користуванні власників квартир №20 та №19 у вказаному будинку знаходяться місця загального користування, а саме коридор площею 4,2 кв.м., кухня площею 6,7 кв.м., ванна кімната площею2,6 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м. Із квартири №20, яка належить позивачу, через двері він потрапляє в коридор, а вже із коридору в ванну кімнату, вбиральню та кухню. Позивач вказує, що під час оформлення документів про прийняття спадщини, [PERSON] заложив вхідні двері із коридору пл. 4,2 кв.м., в кімнату його квартири, таким чином він позбавлений можливості потрапити із своєї кімнати в коридор, а відповідно і в кухню, ванну кімнату та вбиральню. Відповідач на прохання позивача поновити його порушене право та розблокувати двері, відповів відмовою, посилаючись на те, що в місцях загального користування він зробив ремонт. Позивач зазначає, що на протязі багатьох років він сплачує за належні йому 28 кв.м., а користується лише кімнатою площею 19,8 кв.м. Відповідач грубим чином привласнив собі право розпоряджатися спільним майном, тобто позбавив його можливості користуватися місцями загального користування, на які позивач має право. У зв'язку з викладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та його представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.04.2016 року, в судовому засіданні заявлений уточнений позов підтримали, просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності від 24.02.2016 року, в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що метою позивача є доступ до квартири №19, яка є ізольованою квартирою, приватизованою [PERSON] Позивач має можливість користуватися вбиральнею, яка є у дворі цього будинку. Просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 грудня 2009 року та додаткового рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 липня 2012 року на праві власності належить 35/100 частин квартири [ADDRESS]. (а.с. 15-16) Право власності зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ» 14.11.2012 року, що підтверджується Витягом про держану реєстрацію прав. (а.с. 8) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.08.2004 року, [PERSON] є власником квартири №19 готельного типу по вул. Володарського, буд. 57-Б в м. Харкові. ( а.с. 77) Як вбачається із повідомлення КП «Харківське міськБТІ» №1100817 від 02.06.2016 року, за матеріалами інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру №20 у будинку готельного типу по вул. Семінарській (Володарського) №57-Б зареєстровано за : - [PERSON] -35/100 частин. При приватизації квартири №20 була розрахована частина у 35/100 від місць спільного користування між квартирами №20 та №19. У звязку зі змінами обліку обєктів нерухомого майна - квартир готельного типу, які розташовані у житловому блоці, але мають окремі номери, 65/100 часток від квартир №20 та №19 були приватизовані як квартира №19 готельного типу, яка складає одиницю. 35/100 частин квартири №20 у будинку готельного типу складає квартиру №20 у будинку готельного типу у цілому та є самостійним обєктом нерухомості. Квартира №20 складається з наступних приміщень: приміщення №2 житлова площею 19,8 кв.м. та частини місць спільного користування; Місцями спільного користування між квартирою №20 та квартирою №19 є приміщення: -приміщення №3 вбиральня площею 1,1 кв.м.; -приміщення №4 ванна площею 2,6 кв.м.; -приміщення №5 кухня площею 6,7 кв.м.; -приміщення №6- коридор площею 4,2 кв.м.; -приміщення №7-комора площею 0,8 кв.м. ( а.с. 58) Факт порушення відповідачем права [PERSON] користуватися місцями спільного користування підтверджується актом дільниці №45 КП «Жилкомсервіс» від 22.07.2015 року та протоколом про адміністративне правопорушення №26 від 23.07.2015 року, де зафіксоване самовільне зайняття [PERSON] місць загального користування по вул. Володарського, №57-б. (а.с. 10,11) В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що знала мати позивача, яка проживала у квартирі № 20, доглядала за нею, а тому неодноразово бувала у квартирі. В кімнаті було дві двері: одна - це був вхід із підїзду, а інші двері - вихід на кухню, якою вона користувалася. Після смерті [PERSON], матері позивача, коли власником квартири став [PERSON], двері були закриті. Аналогічні пояснення щодо користування [PERSON], матір*ю позивача, місцями загального користування, а саме кухнею, ванною, вбиральнею, коридором, надав суду свідок [PERSON] Також даний свідок підтвердив, що на даний час позивач [PERSON] не може користуватися місцями загального користування, оскільки двері його квартири зі сторони коридору забиті. Свідок [PERSON], дружина відповідача, пояснила суду, що проживає у квартирі №19 з 1977 року. Із кімнати №20, яка належить позивачу, був вхід у коридор та служби. Мати позивача користувалася службами до 2007 року, а потім вони заклали двері. У дворі є вбиральня, якою може користуватися [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що проживає у квартирі №30 двадцять років. Квартира позивача розташована поверхом вище над його квартирою. Позивача він ніколи не бачив, у квартирі проживала його мати. У дворі є вбиральня, якою користуються жильці, в квартирах яких відсутній санвузол. Вхід у квартири №19 та №20 із підїзду різний. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пункт 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачає, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Зі змісту ч.2 ст.8 та ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передумовою здійснення будівництва, реконструкції об'єктів містобудування є отримання дозволу на будівництво від виконавчих органів відповідних рад. Згідно з п.п.1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 pоку, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках, приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Відповідно до п.1.4.3. Правил до елементів перепланування жилих приміщень належить: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамборів, прибудови балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем меж здійснення цивільних прав і відповідно до п.4 ч.2 ст.16 ЦК України останній повинен відновити становище, яке існувало до порушення. Відтак, у суду є всі підстави для задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved