Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Сестринської сільської ради Козятинського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] року, померла його мати [PERSON], яка по день своєї смерті була зареєстрована і проживала за адресою [ADDRESS]. 10 березня 2011 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сестринівської сільської ради, Козятинського району, Вінницької області, за яким усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожному. В реєстрі Козятинської державної нотаріальної контори, Вінницької області, зареєстрована заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON]. Заяви були подані у встановлений законом строк до Козятинської державної нотаріальної контори Вінницької області. До спадкового майна належить житловий будинок з по господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 нотаріус за місцем знаходження майна має видати свідоцтво про право на спадщину. Маючи на меті оформити спадщину, [PERSON] звернувся до Козятинської державної нотаріальної контори, однак нотаріус нотаріальної контори надала йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої нотаріус при огляді матеріалів спадкової справи №290/2012 дійшла висновку про те що, договір посвідчений Сестринівською сільською радою Козятинського району Вінницької області 06 жовтня 1979 року за реєстром №23 на ім`я [PERSON] не зареєстрований, згідно чинного законодавства. Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути у його відсутності. Представник відповідач Сестринівської сільської ради в судове засідання не з'явився. Подав суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю, просить слухати справу у його відсутності. Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.2), яка постійно проживала [ADDRESS] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, з поміж іншого, на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Житловий будинок по [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу посвідченого Сестринівською сільською радою Козятинського району Вінницької області 06 жовтня 1979 року (а.с.11). Рішенням Сестринівської сільської ради Козятинського району Вінницької області 12 сесії 23 скликання від 31.03.1994 року передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,29 га, для ведення особистого селянського господарства-0,04 та для обслуговування житлового будинку 0,25 га. (а.с.31) Позивач та [PERSON] являються спадкоємцями на все майно [PERSON] за заповітом посвідченого секретарем виконкому Сестринівської сільської ради 10 вересня 2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 15. [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Спадщину позивач прийняв, оскільки звернувся з заявою до Козятинської державної нотаріальної контори, але не може оформити свої спадкові права, оскільки договір, посвідчений Сестринівською сільською радою 06 жовтня 1979 року за реєстром №23 на ім'я [PERSON], не зареєстрований, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.09.2016 (а.с.14) . Приймаючи рішення про відмову в задоволені позову суд виходить з наступного: Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За правилами встановленими ст 128 ЦК Української РСР, яка діяла на час виникнення правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачою свідоцтва про право на спадщину. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Будинок який належав спадкодавцю був придбаний за договором купівлі продажу 06.10.1972 року, до набрання чинності Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, а саме п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб'єкта права власності - спадкодавця з обов'язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Вказана норма набрала чинності 6 вересня 2016 року. За таких обставин позивач не вірно вибрав спосіб захисту порушених його прав. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України), що відповідає правові позиції висловлені ВСУ в постанові від 07.10.2015 по справі № 1622цс15. Аналізуючи досліджені докази і співставляючи їх з нормами права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed