Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 10.12.2012 Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено рішення по справі за позовом Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води» до [PERSON], третя особа Державна служба інтелектуальної власності України про визнання договору від 28.05.2008 про передачу права власності на знак для товарів та послуг недійсним, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог, проте судом було встановлено факт того, що зазначений вище договір є неукладеним. В п. 3 договору сторони погодили, що вартість об'єкта права промислової власності буде визначена окремою угодою, проте такої угоди сторони не уклали. Не досягнення сторонами згоди щодо такої істотної умови договору як вартість об'єкта права інтелектуальної власності не може бути самостійною і достатньою підставою для визнання договору недійним. Адже відсутність у договорі такої умови як ціна свідчить про недосягнення сторонами згоди по усіх суттєвих та істотних умовах. Отже, суд зробив висновок, що оспорюваний договір є неукладеним, а тому договір, який є неукладеним може визнаватись недійним. Неукладений договір не міг потягнути за собою такі наслідки як зміна власника на знак для товарів та послуг, в зв'язку з чим відповідач повинен був ініціювати внесення змін щодо даних про власника, зі своїх даних, [PERSON], на первинного та законного власника Всеукраїнську громадську організацію «Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води». Після набрання чинності рішенням, яким встановлено, що договір купівлі- продажу знаку для товарів та послуг «[INFO]» було не укладено, відповідач повинен був вчинити дії направлені на повернення отриманого знаку для товарів та послуг законному власнику, однак своєю бездіяльністю [PERSON] порушує право власності на знак позивача, оскільки позивач не має можливості в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись знаком для товарів та послуг «[INFO]» без внесення відповідних змін до реєстру та отримання нового свідоцтва. Позивач попередньо звернувся до Державної служби інтелектуальної власності письмово з вимогою добровільно змінити дані щодо власника, однак було отримано відмову у здійсненні зміни в зв'язку з тим, що Державна служба інтелектуальної власності України здійснить зміни тільки на підставі виконавчого листа суду. Позивач також звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про внесення змін до реєстру в зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу знаку визнано неукладеним, однак постановою від 13.06.2013р., яка була залишена в силі ухвалою Київського апеляційного суду від 07.11.2013р. в задоволені позовних вимог було відмовлено в зв'язку з тим, що позивачем не доведено права власності на знак для товарів та послуг через те, що в реєстрі станом на момент винесення рішення зазначений власником знаку [PERSON] Тому просив визнати за Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води» право власності на знак для товарів і послуг «[INFO]» (свідоцтво України на знак для товарів і послуг [NUMBER]). В судовому засіданні представник позивача позов збільшив позовні вимоги та просив зобов»язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо встановлення власником свідоцтва України №[NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води». Зобов»язати Державну службу інтелектуальної власності України здійснити публікацію в офіційному бюлетні «Промислова власність» щодо встановлення власником свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води». Представник відповідача Державної служби інтелектуальної власності України позов визнала, та пояснила, що у разі прийняття судом факту, встановленого рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 10.12.2012 щодо того, що договір від 28.05.2008 є неукладеним, та визнання за Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води» права власності на знак для товарів і послуг «[INFO]» за свідоцтвом України [NUMBER], відповідач внесе відповідні відомості до Державного реєстру та здійснить відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 10.12.2012 Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено рішення по справі за позовом Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води» до громадянина України [PERSON], третя особа Державна служба інтелектуальної власності України про визнання договору від 28.05.2008р. про передачу права власності на знак для товарів та послуг недійсним, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Судом було встановлено факт того, що зазначений вище договір є неукладеним. Суд врахував, що згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п. 3 договору сторони погодили, що вартість об'єкта права промислової власності буде визначена окремою угодою, проте такої угоди сторони не уклали. Не досягнення сторонами згоди щодо такої істотної умови договору як вартість об'єкта права інтелектуальної власності не може бути самостійною і достатньою підставою для визнання договору недійним. Адже відсутність у договорі такої умови як ціна свідчить про недосягнення сторонами згоди по усіх суттєвих та істотних умовах. Суд зробив висновок, що оспорюваний договір є неукладеним, а тому договір, який є неукладеним може визнаватись недійним. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № У «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Неукладений договір не міг потягнути за собою такі наслідки як зміна власника на знак для товарів та послуг, в зв'язку з чим відповідач повинен був ініціювати внесення змін щодо даних про власника, зі своїх даних, [PERSON], на первинного та законного власника Всеукраїнську громадську організацію «Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води». Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Після набрання чинності рішенням, яким встановлено, що договір купівлі- продажу знаку для товарів та послуг «[INFO]» було не укладено, відповідач повинен був вчинити дії направлені на повернення отриманого знаку для товарів та послуг законному власнику, однак своєю бездіяльністю [PERSON] порушує право власності на знак позивача, оскільки позивач не має можливості в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись знаком для товарів та послуг «[INFO]» без внесення відповідних змін до реєстру та отримання нового свідоцтва. Позивач попередньо звернувся до третьої особи письмово з вимогою добровільно змінити дані щодо власника, однак було отримано відмову у здійсненні зміни в зв'язку з тим, що Державна служба інтелектуальної власності України здійснить зміни тільки на підставі виконавчого листа суду. Позивач також звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про внесення змін до реєстру в зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу знаку визнано неукладеним, однак постановою від 13.06.2013р., яка була залишена в силі ухвалою Київського апеляційного суду від 07.11.2013р. в задоволені позовних вимог було відмовлено в зв'язку з тим, що позивачем не доведено права власності на знак для товарів та послуг через те, що в реєстрі станом на момент винесення рішення зазначений власником знаку [PERSON] Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Постановою Господарського суду м. Києва від 29.11.2011 року по справі № 28/88-6 Всеукраїнську громадську організацію «Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води» визнано банкрутом, ліквідатором призначено Арбітражного керуючого Тищенко Наталію Петрівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого [NUMBER] від 01.03.2013 року). На даний час власником свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів послуг «[INFO]» є [PERSON]. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1107 ЦК України розпорядження майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності. Згідно з п. 9 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» договір про передачу права власності на знак і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved