Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив. У позовній заяві вказав, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано за ініціативою позивача з визначенням строку припинення спільного проживання з початку червня 2017 року. Окрім вказаного, свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльского міськрайонного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису за № 445 від 14 травня 2015 року відповідач вказана матір?ю [PERSON] [INFO] . Дитина знаходиться на утриманні позивача, разом із тим відповідач не надає матеріальної допомоги. Окрім того, у вересні 2014 року позивач отримав травму, на лікування якої за період з 16 жовтня 2014 року по 04 серпня 2018 року витратив 250000 грн., а передбачувані витрати на подальше лікування з 05 серпня 2018 року до повного одужання становлять 151000 грн. Просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти щомісяця до моменту одужання та повернення статусу працездатного без визначення розміру аліментів. також просить стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію фактично понесений витрат на лікування за період з 05 жовтня 2014 року до 04 серпня 2018 року у частці, визначеній чинним законодавством України, а також стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію на покриття майбутніх витрат на лікування з 05 серпня 2018 року до моменту одужання у частці, визначеній чинним законодавством України. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомила, не подала відзив на позовні вимоги. З оглядом на вищевикладені обставини суд з урахуванням думки позивача постановляє заочне рішення відповідно до вимог ст. 280-281 ЦПК України. Вислухавши пояснення, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією визначено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано за ініціативою позивача з визначенням строку припинення спільного проживання з початку червня 2017 року. Окрім того, у вересні 2014 року позивач отримав травму, на лікування якої за період з 16 жовтня 2014 року по 04 серпня 2018 року витратив 250000 грн., а передбачувані витрати на подальше лікування з 05 серпня 2018 року до повного одужання становлять 151000 грн. Відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. До матеріалів справи, незважаючи на медичну документацію щодо лікування позивача, не долучені докази, за якими позивач може бути визнаний непрацездатним. Відповідно до вимог ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п`ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів. Сукупність законодавчо визначених підстав для отримання позивачем допомоги з боку відповідача та відсутність з боку позивача доказів, які встановлюють його непрацездатним, що потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: dismissed