Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про вселення, зобов'язання здійснити дії та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 22 березня 2006р. апеляційний суд Хмельницької області виніс рішення про визнання за позивачем права власності на 31/100 частки квартири [ADDRESS]. Хмельницьким бюро технічної інвентаризації було виготовлено на ім'я позивача технічний паспорт від 09.02.2007р. за реєстраційним номером 9942. В квартирі [ADDRESS] також на законних підставах проживають колишня дружина відповідачі, які умисно чинять позивачу перешкоди потрапити до вищевказаної квартири та розпоряджатися своєю власністю. Тому позивач просить вселити його у квартиру [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] передати ключі від вхідних дверей вказаної квартири від кількості замків, та стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали, та просять позов задовольнити. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання подали заперечення проти позову, та просять в його задоволенні відмовити, оскілки позов є надуманим та необґрунтованим. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ч. 3 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності… Згідно вимог ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. В судовому засіданні встановлено, що позивачу належить 31/100 частки квартири [ADDRESS]. Це підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру, який наявний в матеріалах справи. Рішенням Хмельницького міськрайонкого суду від 21 листопада 2007 року зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні вказаною квартирою, передавши йому ключі від вхідних дверей. Постановою державного виконавця міського відділу Державної виконавчої служби від 22 квітня 2008 року таке рішення суду виконано і виконавче провадження закінчено. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Позивач зазначав в позовній заяві, що 24 квітня 2008 року відповідачка поміняла замки у вхідних дверях квартири, чим повбавляє його можливості скористуватись належною йому частиною квартири та завдає йому моральні страждання, проте доказів на підтвердження зазначених обставин позивач не надав. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що акт від 13 липня 2007 року, копію якого позивач приєднав до позовної заяви, не підтверджує того факту, що відповідачка стала чинити позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням, що підтверджується матеріалами справи. З копії акта від 07 грудня 2010 року, складеного працівниками ЖЕД № 2, видно, що [PERSON] не зміг відчинити двері спірної квартири ключами, які були йому надані 11 лютого 2010 року державним виконавцем Банадигою В. В., хоча в поювній заяві він зазначав, що ключі від вхідних дверей йому були передані останнім 22 квітня 2008 року, тобто в акті зазначається про інші ключі, які також передані йому державним виконавцем. Наведене свідчить про те, що зазначені акти не є переконливим доказом в підтвердження вимог позивача. Суд не бере до уваги, те, що 16 березня 2012 року [PERSON] намагався відкрити вхідні двері спірної квартири ключами, які до цих дверей не підійшли, оскільки в судовому засіданні не було доведено, що це ключі які були передані 22 квітня 2008 року позивачу через державного виконавця його колишньою дружиною. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки суду не доведенго вимоги позивача про чинення йому відповідачами перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та заподіяння йому моральних страждань.

Outcome: dismissed