Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своєї позиції [PERSON] зазначила, що знаходиться з відповідачем у шлюбі з 17.01.1998 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сумісне життя не склалося, так як протягом останнього часу їхнього подружнього життя вони живуть як чужі люди: немає взаємопорозуміння, поваги, постійні конфліктні ситуації, сварки. Шлюбні відносини між сторонами фактичного припинені. З огляду на викладене, подальше спільне життя і збереження сімї позивач вважає неможливим та просить розірвати шлюб з [PERSON] Позивачка до судового засідання не зявилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач до судового засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що є підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 17.01.1998 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб (видане повторно) серії І-ФП № 084440, видане Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №17. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (виданого повторно) серії І-ФП № 182778 від 04.04.2013 року. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, так як протягом останнього часу їхнього подружнього життя вони живуть як чужі люди: немає взаємопорозуміння, поваги, постійні конфліктні ситуації, сварки. Між сторонами втрачено почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Виходячи з цього, [PERSON] не бажає продовжувати шлюбні стосунки, вважає неможливим їх відновлення та не згодна на примирення у звязку з чим просить розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність заявлених вимог чинному законодавству України, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та не відповідає засадам добровільності шлюбу, визначеним ст. 24 СК України, у звязку з чим шлюб має бути розірвано. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка виявила бажання після розірвання шлюбу залишити собі призвіще «Борисюк». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 551 гривні 20 копійок.

Outcome: approved