Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач в серпні 2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 27 вересня 1996 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру [ADDRESS] . На момент купівлі-продажу квартири [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю, що був дійсним на момент придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Як наслідок [PERSON] належала Ѕ квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Заповіту [PERSON] складено не було. Після смерті [PERSON] залишилось два спадкоємці - чоловік [PERSON] та донька, мати позивача, [PERSON] [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , не встигнувши прийняти спадщину [PERSON] . Заповіту [PERSON] складено не було. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син - [PERSON] 13.08.2018 позивач отримав постанову нотаріуса 15-ї Київської державної нотаріальної контори, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на кв. [ADDRESS] , після смерті його бабусі [PERSON] у зв`язку з відсутністю в позивача підтверджуючих документів. Посилаючись на ст.1296 ЦК України зазначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В зв`язку з чим просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно - 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою від 11.09.2018 по справі відкрито провадження та призначено справу в підготовче засідання на 04.12.2018. Також ухвалою від 11.09.2018 були витребувані по справі докази та копію спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] 21.02.2019 відповідач подав відзив на позов в якому вказує, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 25.04.2018 у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. 24.07.2018 Апеляційним судом м.Києва прийнято рішення про часткове задоволення апеляційної скарги [PERSON] , скасування рішення Оболонського районного суду м.Києва від 25.04.2018 . В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено. Вважає, вимоги передчасні, оскільки відповідно до роз`яснення, яке наводиться і в листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, а саме в пункті 3.4 у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільному сумісної власності. Зазначає, що оскільки спірна квартира, була придбана відповідачем [PERSON] за договором купівлі-продажу, то визнання права власності за позивачем на 1/4 даної квартири є передчасним. Вважає, що визнання права власності на спадщину, до визначення частки спадкодавця у спільному сумісному майні не може слугувати належним способом захисту цивільних прав та інтересів позивача просила суд в задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 20.11.2018 року накладено арешт на 1/4 частини квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, з обставин викладених в позові . Відповідач [PERSON] з представником проти задоволення позову заперечували. Підтримали поданий відзив, а також посилалися на те, що спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [PERSON] , а є особистою власністю [PERSON] , оскільки вона була куплена за гроші отримані від реалізації належної відповідачу іншої квартири. Представник відповідача Київської міської ради в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 27.09.1996 відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру [ADDRESS] . (а.с.11). На момент купівлі-продажу [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 37) - бабусею позивача, і останній, відповідно на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частина вищевказаної квартири. Бабуся позивача [PERSON] [INFO] померла, але за час життя заповіту не склала. Після її смерті залишилося два спадкоємці : чоловік - відповідач [PERSON] та донька мати позивача [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] .(а.с. 9-10). Мати позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с.43), так і не встигнувши прийняти спадщину після своєї матері [PERSON] . Заповіту [PERSON] складено не було. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори з заявою від 02.10.2014 про прийняття спадщини за померлою бабусею [PERSON] , однак постановою нотаріуса 15-ї Київської державної нотаріальної контори від 13.08.2018 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на кв. [ADDRESS] , після смерті його бабусі [PERSON] у зв`язку з відсутністю у спадкоємців необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину. (а.с. 12). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкоємця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ч.1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про права на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст.1298 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Винесення нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину свідчить про наявність спору про право на спадщину, що дозволяє особі звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як пояснював представник позивача його довірителю рішенням на яке посилається відповідач було відмовлено в задоволенні позову через відсутність доказів відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.22 Кодексу України про шлюб та сім`ю України, що був дійсним на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що квартира [ADDRESS] не відносить до спільного майна подружжя [PERSON] , [PERSON] . У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст.370, ч.2 ст.372 ЦК України). Отже, законодавство не вимагає визначення частки майна, належної померлому у випадку смерті співвласника приватизованого будинку (квартири), оскільки в даному випадку діє презумпція рівності часток кожного співвласника, якщо інше не визначено договором між ними. Тобто, в даному випадку до спадкового майна померлої [PERSON] належить 1/2 частина спірної квартири. При поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило ч.1 ст.1278 ЦК України про те, що коли спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З огляду на положення ст. 15 ЦК України вирішення вимог про визнання права власності на спадкове майно можливе лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] оспорює те, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності, нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, суд вважає, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно - 1/4 квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved