Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 48 734,07 грн. за кредитним договором №Р25.007.76633 від 28.02.2014 року, посилаючись на те, що між ПАТ Ідея Банк та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 50 000 грн. строком на 30 місяців зі сплатою 6% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором та графіком щомісячних платежів. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору за відповідачкою станом на 31.12.2015 року наявна заборгованість в розмірі 48 734,07 грн. 31.12.2015 року між ТОВ Факторингова компанія Рантье та ПАТ Ідея Банк було укладено договір факторингу№31/12-2, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор, банк) відступив (передав у власність) факторові (новому кредитору. Позивачу) з 31.12.2015 року, а позивач, відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Представник позивача в судове засідання, в прохальній частині позовної заяви просив розглядати даний позов за відсутності представника позивача (а.с.4). Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 36, 42-44). Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого позивач позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 28.02.2014 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №Р25.007.76633, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала грошові кошти в сумі 50 000 грн. та зобовязалася погасити кредит протягом 30 місяців. Умовами п. 1.3 договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 6,00% річних від залишкової суми кредиту за користування кредитом. Згідно договору відповідачка зобов'язалася повертати кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 30 щомісячних внесках включно до 1 дня/числа кожного місяця згідно графіку щомісячних внесків за кредитним договором (а.с.10-13). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором банківського обслуговування №Р25.007.76633 від 28.02.2014 року (а.с.14-16). 31.12.2015 року між ТОВ Факторингова компанія Рантье та ПАТ Ідея Банк було укладено договір факторингу №31/12-2, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор, банк) відступив (передав у власність) факторові (новому кредитору. Позивачу) з 31.12.2015 року, а позивач, відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с. 19-25). Про укладення вищевказаного договору факторингу, було повідомлено відповідачку, а також вказано реквізити для оплати заборгованості по кредитному договору (а.с.26). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Пунктами 1.3. та 1.4. договору визначено, що закористування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 6% річних від залишкової суми кредиту та за обслуговування кредиту банком за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,55% від початкової суми кредиту. Позивачем станом на 17.08.2016 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №Р25.007.76633 від 28.02.2014 року, відповідно до якого нараховано заборгованість відповідачки в загальній сумі 48 734,07 грн., в тому числі: 25 387,8 грн. заборгованість по тілу кредиту, 13 790,58 грн. - заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках та комісіях за користування кредитом (а.с.5). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачкою не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача 1 378,00 грн. витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 611, 612, 546, 548, 1050, 1054, 1166, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved