Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» у квітні 2015 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.2009 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» було укладено договір №247 про надання споживчого кредиту. 28.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Стандарт» укладено договір №2 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота», за яким неплатоспроможний банк відступив, а приймаючий банк набув право вимоги за активами неплатоспроможного банку (включаючи забезпечення за ними). На дату здійснення передачі активів та зобов'язань неплатоспроможного банку АТ «Банк Золоті Ворота» до ПАТ КБ «Стандарт» сума заборгованості за кредитним договором становила 5223041, 88 грн. простроченої заборгованості по кредиту та 1469961, 82 грн. простроченої заборгованості по процентах. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 18.03.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 8112120,16 грн., яка складається з наступного: 5223041,88 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 1902830,36 грн. - прострочена заборгованість по процентах; 176461,78 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту; 809786,14 - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №247 про надання споживчого кредиту від 29.10.2009 року, між банком та [PERSON] 29.10.2012 року укладено договір поруки №247/1. Згідно пункту 1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором частково за порушення боржником зобов'язань за кредитним договором, а саме: повернення кредиту у сумі 5223041,88 грн., сплату процентів у сумі 62074,63 грн. Відповідно до пункту 1.3 договору поруки поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Просить позов задовольнити, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість в сумі 5285116,51 грн, з яких 5223041,88 грн. - прострочена заборгованість по кредиту, 62074,63 грн.- прострочена заборгованість по процентах; стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 2827003,65 грн., з яких 1840755,73 грн. - прострочена заборгованість по процентах, 176461,78 -заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту, 809786,14 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2016 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» (61166, м. Харків, пр.-т. Леніна, 36, код ЄДРПОУ 20015529) Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» про визнання припиненим договору поруки №247/1 від 29.10.2012 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк «Золоті Ворота» та зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» про визнання договорів про зміни від 18.01.2011 року №4, від 22.08.2012 року №8, від 24.10.2013 року №10 до договору №247 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (невідновлювальної) від 29.10.2009 року, укладені між АТ «Банк Золоті Ворота» та [PERSON] в частині збільшення суми строкової заборгованості за кредитом на суму, яка є більшою ніж 4000000, 00 грн. недійсними об'єднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота», про стягнення заборгованості. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.10.2017 року залучено до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота», про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» про визнання припиненим договору поруки №247/1 від 29.10.2012 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк «Золоті Ворота» та зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» про визнання договорів про зміни від 18.01.2011 року №4, від 22.08.2012 року №8, від 24.10.2013 року №10 до договору №247 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (невідновлювальної) від 29.10.2009 року, укладені між АТ «Банк Золоті Ворота» та [PERSON] в частині збільшення суми строкової заборгованості за кредитом на суму, яка є більшою ніж 4000000, 00 грн. недійсними, - правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» - [PERSON]. Позивач [PERSON] (відповідач за зустрічними позовами) в останнє судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти задоволення зустрічних позовів заперечує у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] (позивачів за зустрічними позовами) - [PERSON] в останнє судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідачів, позовні вимоги за зустрічними позовами підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, а також зазначає, що [PERSON] визнає суму заборгованості за основним кредитним зобов'язанням у розмірі 2446399,86 грн., суму заборгованості за процентами у розмірі 1804471,26 грн., тобто всього визнає суму заборгованості у розмірі 4250871,12 грн. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши доводи учасників судового процесу, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зістаттею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено матеріалами справи, 29.10.2009 року між Акціонерно-комерційним банком «Золоті Ворота» (реорганізованим в Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота») та [PERSON] було укладено договір №247 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (невідновлювальної) (Т. 1, а. с. 9-10). Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору, у період з 29 жовтня 2009 року по 28 квітня 2010 року банк за наявності вільних кредитних ресурсів зобов'язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) у рамках невідновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 4000000 грн. (ліміт), а позичальник зобов'язується повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань позивальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту (додаток №1 до договору, який є невід'ємною частиною договору), але у будь-якому випадку в термін не пізніше 28 квітня2010 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 25,0 % річних на визначених договором умовах. В подальшому сторони погодили договори про зміни до кредитного договору, а саме, №1 від 28 квітня 2010 року, №2 від 30 квітня 2010 року, №3 від 26.11.2010 року, №4 від 18 січня 2011 року, №5 від 25.11.2011 року, №6 від 30.11.2011 року, №7 від 23.02.2012 року, №8 від 22.08.2012 року, №9 від 29.10.2012 року, №10 від 24.10.2013 року (Т. 1, а. с. 11-23). Станом на 24.10.2013 року позичальник повинен був повернути банку суму заборгованості у розмірі 5671290,85 грн. не пізніше 30 квітня 2014 року (договір про зміни до кредитного договору№10 від 24.10.2013 року). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між банком та [PERSON]було укладено договір поруки №247/1 від 29.10.2012 року, з договором про зміни №1 від 24.10.2013 року, згідно з умовами якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором частково за порушення боржником зобов'язань за кредитним договором, а саме: повернення кредиту у сумі 5223041,88 грн. у строк 30 квітня 2014 року, сплату процентів у сумі 62074,63 грн. (Т. 1, а. с. 24). Згідно пункту 4.1. договору поруки договір набуває чинності з моменту його укладення та діє до моменту припинення поруки з підстав, передбачених чинним законодавством України. 28 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Стандарт» було укладено договір №2 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» (Т. 1, а. с. 4-8). За вищевказаним договором неплатоспроможний банк відступив, а приймаючий банк набув право вимоги за активами неплатоспроможного банку (включаючи забезпечення по ним) (пункт 1.1 договору). На дату здійснення передачі активів та зобов'язань, як наголошено у позовній заяві, пред'явленій відповідачам, сума заборгованості за кредитним договором становила: 5223041,88 грн. простроченої заборгованості по кредиту та 1469961,82 грн. простроченої заборгованості по процентах. 19.07.2017 року [PERSON] на прилюдних електронних торгах (протокол електронних торгів № UA-EA-2017-07-10-000076-b від 19.07.2017 року) було придбано активи лоту - Право вимоги за кредитним договором 247 (із забезпеченням: земельна ділянка, нежитлові приміщення) (Т. 2, а. с. 85). 04.08.2017 року між продавцем активів - Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Стандарт» та [PERSON] було укладено договір №247-вп про відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку (яке було набуте банком відповідно до договору №2 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «Банк ЗолотіВорота») до позичальника та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору (Т. 2, а. с. 86-87). Згідно додатку №1 до договору №247-вп про відступлення прав вимоги, сума заборгованості за основним зобов'язаннямстановить 2446399,86 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами - 1804471,26 грн., загальна сума заборгованості станом на 04.08.2017 року - 4250871,12 грн. (Т. 2, а. с. 88-89) Згідно пункту 4 договору №247-вп про відступлення прав вимоги, за відступлення прав вимоги новий кредитор сплатив банку грошові кошти у сумі 1781740,00 грн.-ціну відступлення- до моменту укладання цього договору на підставі протоколу № UA-EA-2017-07-10-000076-b від 19.07.2017 року, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор (Т. 2, а. с. 85). За актом приймання-передачі оригіналів документів від 04 серпня 2017 року [PERSON] отримав від ПАТ «КБ «Стандарт» оригінали документів, які стосуються спірного кредиту [PERSON] Підставою заміни кредитора в зобов'язанні згідно правил пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно правил частини 1 статті 514, частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, [PERSON] став новим кредитором боржників - [PERSON] та [PERSON] Відповідно достатті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1статті 626 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Відповідно до вимог статті 612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно достатей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на дату розгляду справи в суді наявна заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 4250871,12 грн., яка складається з суми заборгованості за основним зобов'язанням у розмірі 2446399,86 грн. та суми заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 1804471,26 грн., яка підтверджується сукупністю достатніх та незаперечних доказів, досліджених під час судового розгляду:договором №247-вп про відступлення прав вимоги від 04 серпня 2017 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Стандарт» та [PERSON], актом приймання-передачі оригіналів документів від 04 серпня 2017 року, укладеним між тими ж сторонами, виписками по особовим рахункам ПАТ КБ «Стандарт» з 28.11.2014 року по 04.08.2017 року. У своїй заяві від 05.02.2018 року до суду [PERSON] визнає суму заборгованості перед [PERSON] за кредитним договором у загальному розмірі 4250871,12 грн., яка складається з суми заборгованості за основним зобов'язанням у розмірі 2446399,86 грн. та суми заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 1804471,26 грн. Щодо іншої суми заборгованості, яку просить стягнути позивач з [PERSON] та [PERSON], суд зазначає, що позивачем не було представлено детального і документально підтвердженого розрахунку суми заборгованості[PERSON] за основним зобов'язанням більшої ніж сума зобов'язання у розмірі 2446399, 86 грн. та суми заборгованості за нарахованими процентами більшої ніж сума у розмірі 1804471, 26 грн., а також не було надано детального розрахунку суми пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів, які просить стягнути з відповідачів позивач [PERSON], а тому заявлені позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання договорів про зміни від 18.01.11 року №4, від 22.08.2012 року №8, від 24.10.2013 року №10 до кредитного договору недійсними в частині збільшення суми строкової заборгованості за кредитом на суму яка є більшою ніж 4000000 грн., суд вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (статті 202 Цивільного кодексу України). Так, згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статі 203 Цивільного кодексу України, тобто зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 627 Цивільного кодексу України). За змістом частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно достатті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно вимог статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі вимог частини 4 статті 202 Цивільного кодексу України, кредитний договір є двостороннім правочином. Згідно вимог статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Окрім того, за загальним правилом, складовими структури кредитного договору є об'єкт, суб'єкти і зміст кредитного зобов'язання. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали договір в письмовій формі, дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, його підписали, а тому твердження [PERSON] про наявність підстав для визнання договорів недійними є таким, що не відповідає обставинам справи. [PERSON] в зустрічному позові посилається на порушення банком пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що діяла на час укладення спірних договорів, згідно з яким перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, в тому числі про суму наданого кредиту та окремо про проценти, які необхідні до сплати. При вирішенні спору про визнання договорів недійсними, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 Цивільного кодексу України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 Цивільного кодексу Україниз приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Як вбачається з договору про зміни №10 від 24 жовтня 2013 року до кредитного договору, [PERSON] підтвердив своїм підписом наявність заборгованості перед банком на момент укладення цього договору про зміни у розмірі 5671290, 85 грн., що складається із суми строкової заборгованості за кредитом у розмірі 5223041, 88 грн., суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 0,00 грн., суми строкових процентів за користування кредитом у розмірі 24684,24 грн., суми прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 423564,73 грн., без урахування штрафних санкцій, що свідчить про те, що волевиявлення боржника було вільним і відповідало його внутрішній волі, застосування жодного примусу до боржника при підписанні договорів про зміни боржником не доведено і судом не встановлено. Кредитор в кредитному договорі та договорах про зміни до кредитного договору належним чином довів до боржника кредитні умови, в тому числі про суму наданого кредиту та окремо про проценти, які необхідно сплатити. Крім того, [PERSON] визнав вимоги позивача до нього у розмірі 4250871,12 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON] (відповідач за первісним позовом) як на підставу для задоволення свого позову, зокрема, щодо невідповідності кредитного договору змісту актам законодавства України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених Цивільним кодексом України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання припиненим договору поруки №247/1 від 29 жовтня 2012 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота», то суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина першастатті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, другастатті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першоїстатті 251 Цивільного кодексу Українистроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина першастатті 252 Цивільного кодексу України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251,252 Цивільного кодексу України). Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертоїстатті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 4.1 договору поруки встановлено, що договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до моменту припинення поруки з підстав, передбачених чинним законодавством. Тобто, дата строку закінчення договору поруки в договорі поруки не встановлена. Натомість, в договорі поруки зазначений день настання строку виконання основного зобов'язання - кінцевий строк повернення кредиту за кредитним договором - 30 квітня 2014 року. Тобто, кредитор повинен був пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців, починаючи від 30 квітня 2014 року, тобто, в строк до 31 жовтня 2014 року. Вимога про стягнення заборгованості у даній справі пред'явлена кредитором до суду у квітні 2015 року, тобто, після спливу шести місяців від дати настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором. Вимога кредитора до поручителя у справі №640/10159/14-ц не може розглядатися як доказ пред'явлення вимоги до поручителя в належний строк у даній справі, оскільки, кредитор не підтримав свою вимогу у справі №640/10159/14-ц, фактично відмовився від неї, про що свідчить ухвала Київського районного суду м.Харкова у цій справі від 03 березня 2015 року, згідно з якою позовна заява кредитора залишена без розгляду, при цьому рішення суду у апеляційному порядку не переглядалося. Оскільки первісний позов кредитора у даній справі заявлений поза межами шестимісячного строку, встановленого статтею 559 Цивільного кодексу України, суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову у даній справі до [PERSON], а тому зустрічний позов [PERSON] про визнання припиненим договору поруки №247/1 від 29.10.2012 року, що укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» підлягає задоволенню, а договір поруки №247/1 від 29.10.2012 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» суд визнає припиненим. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота», про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання припиненим договору поруки №247/1 від 29.10.2012 року, що укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» підлягає задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів про зміни від 18.01.2011 року №4, від 22.08.2012 року №8, від 24.10.2013 року №10 до договору №247 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (невідновлювальної) від 29.10.2009 року, укладені між АТ «Банк Золоті Ворота» та [PERSON] в частині збільшення суми строкової заборгованості за кредитом на суму, яка є більшою ніж 4000000, 00 грн. недійсними необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: partial