Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору про комплексне банківське обслуговування позивачем відповідачу було відкрито картковий рахунок [NUMBER] та видано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт у розмірі 24900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 25,56 % річних. Відповідно до умов договору відповідач брав на себе зобов'язання здійснювати погашення обов'язкових мінімальних платежів не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. Станом на 28 лютого 2014 року за відповідачем перед позивачем виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов'язань в сумі 48270,12 грн., яка складається з: - сума заборгованості по відсоткам в сумі 10118,36 грн., - сума заборгованості по кредиту в сумі 24396, 98 грн., - сума пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів в сумі 13754,78 грн., які позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог та просили суд застосувати наслідки спливу позовної давності, передбачені статтею 267 Цивільного кодексу України. Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонни посилались як на підставу вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Позивачем та його представником було заявлено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для зясування обставин, які мають значення для справи. Ухвалою суду від 13 травня 2014 року по справі призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлено питання: ким сааме, відповідачем по справі [PERSON], чи іншою особою здійснено підпис на виписці повідомленні до договору про комплексне банківське обслуговування ВАТ КБ «Надра» від 05.10.2006 року та на анкеті клієнта на оформлення кредитної картки від 25.03.2008 року. В подальшому відповідач відмовився від проведення почеркознавчої експертизи у звязку з відсутнісю коштів на її проведення. Відповідно до виписки-повідомлення, до договору про комплексне банківське обслуговування від 05.10.2006 року (при цьому на виписці-повідомленні відсутня дята документу) позивач підтверджує, що на підставі анкети клієнта від 17.07.2008 року здійснено відкриття рахунку кредитної картки. При цьому відповідно до анкети клієнта на оформлення кредитної картки, анкета датована 25.03.2008 р.. Можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» у відносинах з позивачем та відповідачем випливає з Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де розяснено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» відносяться і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій. Відповідно до ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Судом встановлено, що відповідау відкрито картковий рахунок з кредитним лімітом. Оскільки надані позивачем докази мають двозначний характер, то суд вважає за необхідне в силу ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» вважати, що договір укладений з моменту підписання відповідачем анкети клієнта на оформлення кредитної картки, яка датована 25.03.2008 р. При цьому суд критично ставиться до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ КБ «Надра», затвердженого протоколом тарифно-продуктового комітету ПАТ КБ «Надра» № 21 від 24.07.2013 року (позивачем дадано виписку повідомлення з посиланням на такий договір тільки від 05.20.2006 року), зокрема до п. 19.2 Договору, де зазначено, що сторонни домовились про збільшення строку загальної та спеціальної давності щодо вимог за цим договором до 10 років, оскільки даний договір вчинений в односторонньому порядку, в нього вносились зміни багаторазово, починаючи з 27 жовтня 2006 року (до виникнення правовідносин між сторорнами) до 24 липня 2013 року без відома та згоди відповідача. Відтак суд не може прийняти до уваги положення анкети на оформлення кредитної картки (як кредитного договору) про згоду позичальника з Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ВАТ КБ «Надра». Крім того договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ КБ «Надра» відповідачем не підписаний. На підставі викладеного, суд вважає за можливе застосувати строки загальної позовної давності, відмінні від строків, викладених в договорі про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ КБ «Надра». Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до анкети клієнта на оформлення кредитної картки від 25.03.2008 року термін дії картки - 2 роки, тобто до 25.03.2010 року. Таким чином, до даних кредитних відносин за клопотанням відповідача необхідно застосувати строк позовної давності у три роки. Позивач звернувся до суду з позовом 28.03.2014 року, тобто після спливу позовної давності у три роки. Суду не надано доказів поважності причини пропущення позовної давності та не вказано на існування таких. Крім того, в ході судового розгляду не здобуто доказів на підтвердження існування підстав, що свідчили б про зупинення перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed