Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги мотивує тим, що він зареєстрував шлюб із [PERSON] 25.03.2000 року. Від шлюбу дітей не мають. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що у них з відповідачем не склалося спільне життя через різні погляди на сімейне життя та взаємні обов`язки. Між ними виникали непорозуміння, які поступово призвели до того, що вони стали один для одного чужими людьми. Також вказує, що відповідач припинила спільне проживання однією сім`єю та подружні відносини з осені 2011 року та переїхала жити до свого першого чоловіка де зараз і проживає, з того ж часу вони з відповідачем спільно не проживають, спільного господарства не ведуть та шлюбно-сімейних відносин не підтримують, а тому подальше збереження шлюбу, як і подальше спільне життя з відповідачем суперечитиме його інтересам та внутрішнім переконанням. 11 березня 2019 року Деснянським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (а.с. 15-16). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.05.2019 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 20.05.2019 року (а.с. 22-23). 20 травня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді (а.с. 36-37). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2019 року у задоволенні заяви про відвід судді Виниченко Л.М. відмовлено, а справу передано для продовження розгляду в тому ж складі суду (а.с. 42-44). 31 травня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 18.07.2019 року (а.с. 47). В підготовче судове засідання сторони не з`явились. Позивач до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі. Відповідач до суду подала заяву у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вказала, що позов визнає. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 25.03.2000 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис № 273 (а.с. 10). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, проживають окремо за різними адресами, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн. був сплачений на підставі квитанції № 0.0.1286321240.1 від 04.03.2019 року на рахунок [NUMBER] УК у Деснянському районі, банк отримувача 899998, код отримувача 37984978 (а.с. 1). У зв`язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 384 грн. 20 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved