Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідачів сплачені позивачем обов'язкові платежі за утримання спільного майна - квартири [ADDRESS] - в розмірі 8 744,08 гривень, моральну шкоду - в розмірі 5 000 гривень та судові витрати. Первісний позов [PERSON] мотивує тим, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS], відповідачі чинять перешкоди у користуванні часткою майна позивача, не сплачують частку в утриманні майна, а саме за комунальні послуги, хоча користуються ними. Позивач посилається на положення ст.360 ЦК України. Моральна шкода заподіяна позивачу за первісним позовом складається з втрати душевного спокою від відмови відповідачів сплачувати комунальні послуги, неодноразові звернення до відповідачів призвели до нервового зриву та душевних страждань, лікування депресії та відновлення фізичного і психічного стану вимагало значного часу та коштів. За зустрічною позовною заявою позивачі вимагають припинити право власності відповідача на 1/3 частину квартири [ADDRESS], визнати право власності за позивачами в рівних долях, по 1/6 частині що належала відповідачу зі сплатою йому вартості 1/3 частини майна, визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, стягнути матеріальну шкоду в розмірі 55 882,00 гривень та судові витрати. Зустрічну позовну заяву [PERSON] та [PERSON] мотивують тим, що відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16.11.2006 року за [PERSON] визнано право власності на ? частини, за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частини, за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS]. З 26 листопада 2006 року відповідач створював позивачам перешкоди в користуванні, здавав квартиру в оренду з 2006 року по 2011 рік, мешкає в квартирі останні шість років та за комунальні послуги не сплачує, що підтверджується заборгованістю за комунальні послуги, умисне не проводив поточних ремонтів квартири чим наніс співвласникам спільного майна шкоду. Спільне користування майном неможливе, майно є неподільне, частка відповідача є незначною. В судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав позов та заперечував проти зустрічного позову, зазначивши, що судова експертиза не відповідає вимогам законодавства, квартира в оренду не здавалась а там проживали родичі нетривалий період, частка не є незначною. Представник відповідачів за первісним позовом підтримав зустрічну позовну заяву. Судом встановлено: Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16.11.2006 року, про визнання права власності в порядку спадкування, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частини, за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частини, за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.7). Рішення набрало законної сили 27.11.2006 року. Право власності зареєстровано належним чином (а.с.11,134,135). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 02.06.2011 року, про усунення перешкод в користуванні майном та припинення права власності, зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS] та вселити їх в зазначену квартиру. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про припинення права власності відмовлено (а.с.142). Рішення набрало законної сили 12.06.2011року. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22.02.2013 року встановлено обставину про перешкоджання [PERSON], з боку [PERSON] та [PERSON] в користуванні майном з липня 2012 року та вселення [PERSON] у спірну квартиру (а.с.255). [PERSON] сплачував за комунальні послуги одноособово в період з 13.02.2007 року по 01.05.2011 року (а.с.12-45). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2006 по 2007 рік проживала разом з [PERSON] в спірній квартирі. Крім них там ніхто не проживав. 21.07.2012 року [PERSON] та [PERSON] їх вигнали з цієї квартири та вини проживали за іншою адресою до липня 2013 року. [PERSON] зробив ремонт в квартирі, хоча необхідності не було. Свідок [PERSON]. в судовму засіданні пояснив, що був свідком як [PERSON] влітку 2012 року виганяли з квартири та влітку 2013 року він туди заселявся. Також бачив що в спірній квартирі був зроблений ремонт [PERSON] Доводи [PERSON] про сплату обов'язкових платежів за утримання спільного майна у виді сплати за комунальні послуги, через що у [PERSON] та [PERSON] виникла заборгованість в розмірі 8 744,08 гривень безпідставні, та спростовуються обставинами встановленими рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 02.06.2011 року, а саме [PERSON] та [PERSON] у період з 13.02.2007 року по 01.05.2011 року не проживали в зазначеній квартирі та не користувались комунальними послугами. Вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає, так як в цих правовідношеннях її відшкодування не передбачено. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Щодо вимог викладених у зустрічній позовній заяві. Відповідно до ч.1ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Отже для припинення права співвласника на частку в праві спільної часткової власності достатньо будь-якої однієї з чотирьох, передбачених ч.1ст.365 ЦК України підстав. Згідно з ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до квитанції №126 від 16.01.2014 року (а.с.216), на рахунок ТУ ДСА України позивачем зараховано 60 333,33 гривень на виконання вимог ч.2 ст.365 ЦК України. Згідно письмового доказу -звіту про незалежну оцінку вартості квартири [ADDRESS] (а.с.86), ринкова вартість зазначеного майна - 184 164,00 гривень. Отже, частка відповідача за зустрічним позовом в праві власності на спірне майно є незначною (60 333,33 гривень), відповідно до висновків експертизи виділити його частку в натурі неможливо. Спільне володіння та користування спірним майном неможливе через відсутність домовленості між співвласниками. Суд вважає, що існують всі підстави для припинення права відповідача за зустрічним позовом на частку в квартирі [ADDRESS] згідно зі ст.365 ЦК України. Припинення права власності [PERSON] на частку в спірному будинку не завдасть шкоди його інтересам та членам його сім`ї. Доводи [PERSON] про відсутність у нього іншого житла безпідставні, так як не надано жодного доказу на підтвердження цієї обставини. Доводи [PERSON] про невідповідність ринкової вартості квартири визначеної експертизою (а.с.86), з посиланням на оцінку квартири проведеною ним з власної ініціативи (а.с.222) судом не беруться до уваги, так як [PERSON] не довів перевагу зазначеного ним доказу над доказом забезпеченим [PERSON] та [PERSON] Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом матеріальної шкоди в розмірі 55 882,00 гривень, суд прийняв до уваги доказ, наданий позивачем, що підтверджує цю обставину, а саме висновок будівельно-технічного дослідження від 06.08.2013 року (а.с.115), який відповідачем по зустрічній позовній заяві не спростовано. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду вищенаведеного суд встановив, що зустрічний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved