Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON], встановлення порядку прийняття участі у вихованні дитини, мотивуючи тим, що його син [PERSON] був одружений з [PERSON], у шлюбі народилась їхня донечка [PERSON], [INFO]. 25.12.2007 року шлюб між ними було розірвано і після розлучення дитина залишилась проживати з мамою. Спочатку батько [PERSON], позивач та бабуся [PERSON] - [PERSON] відвідували дитину, однак відповідачка та її чоловік не одобрювали цього. До п'яти років позивач допомагав [PERSON], давав гроші, купував ліки, одяг, іграшки, фрукти, солодощі. Однак згодом перед позивачем та його дружиною почали закривати двері, не пускати до дитини, тому вони перестали ходити до внучки [PERSON], хоча дуже її люблять. [INFO] мати [PERSON] - [PERSON] померла. Дівчинка на даний час проживає з батьками покійної. Позивач, як дідусь та його дружина, як бабуся [PERSON] мають право спілкуватись з онукою, однак таке право позивача порушує [PERSON] та її чоловік, перешкоджають бачитись з дитиною, не відчиняють двері, не приймають від них будь-якої допомоги. Тому позивач змушений був звернутись до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити та зобов'язати відповідачку не чинити перешкод у побаченнях з дитиною тоді коли цього захоче позивач без її присутності, а також тоді коли цього захоче сама [PERSON]. Також позивач суду пояснив, що він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод тому що дізнався, що позивачка та її чоловік хочуть оформити опікунство на [PERSON], а позивач також хотів би бути її опікуном. Відповідачка з чоловіком забороняють йому та [PERSON] спілкуватись, тому він і не підходить до дитини коли вона гуляє в дворі, бо боїться щоб дитина не налякалась. Відповідачка та її адвокат в судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечували, просили в позові відмовити, оскільки перешкод у спілкуванні позивача з онукою [PERSON] ні відповідачка, ні її чоловік не чинять, [PERSON] переживали сильне емоційне потрясіння у зв'язку зі смертю матері, вона сама не хоче бачитись та спілкуватись на даний час з позивачем та його дружиною. Дитина відвідує психолога, боїться щоб її нікому не віддали, їй потрібен спокій, опіка, ласка, відчувати себе потрібною. Дитина проживає в сім'ї відповідачки майже з самого народження, та вважає відповідачку та її чоловіка своєю сім'єю, а сім'я позивача для неї чужа. Крім того, батька [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо неї, він нею ніколи не цікавився та не допомагав. Представник органу піки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні суду пояснила, що [PERSON] має певні психологічні проблеми у зв'язку зі смертю матері. Дитина не згадує про бабцю та дідуся [PERSON], не має бажання з ними спілкуватись на даний час. Тому на даний час не доцільно примушувати її спілкуватись з ними та проводити зустрічі, хоча позивач як її дідусь має право брати участь у її вихованні та має право на спілкування з внучкою. Поки тривали судові засіданні по даній справі, то опікуном [PERSON] призначено її дідуся [PERSON], всі документи які потрібні для призначення особи опікуном були надані, оформлені належним чином, з [PERSON] шкільним психологом була проведена бесіда. Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача та бабусею [PERSON], в судовому засіданні суду пояснила, що з внучкою [PERSON] її мама [PERSON] позивачу та свідку дозволяла бачитись, але тільки в присутності [PERSON]. Коли вона з позивачем приходять до внучки [PERSON], то відповідачка та її чоловік не відкривають двері, вчиняють конфлікти, лякають дитину. Кожної неділі позивач приходив до внучки, однак його не пускають. Останній раз свідок бачила внучку в серпні 2013 року. Свідок [PERSON], суду пояснила, що відповідачка жодних перешкод позивачу у спілкуванні з внучкою [PERSON] не чинить, [PERSON] приходили на дні народження [PERSON] до п'яти років, однак раптом перестали цікавитись внучкою. Після того, як покійна [PERSON] та їх син розірвали шлюб, то вони перестали приходити. Після смерті [PERSON] вони знову почали цікавитись життям [PERSON]. Свідок відвідує відповідачку дуже часто, на всі вихідні, [PERSON] просить її не віддавати. Свідок [PERSON], є сусідкою відповідачки. Свідок суду пояснила, що жодного разу не бачила щоб [PERSON] приходили до [PERSON], хоча і живуть вони в сусідніх будинках. Свідок приходить до відповідачки десь раз або два на місяць. Свідок [PERSON], який є дідусем [PERSON] та чоловіком відповідачки суду пояснив, що його покійна дочка [PERSON] та внучка [PERSON] проживали та [PERSON] і на даний час проживає разом з ним та відповідачкою. Батько [PERSON] не допомагав його дочці [PERSON] та внучці [PERSON]. Поки дитині не виповнилось три роки, то позивач з дружиною приходили до внучки. Однак чотири роки вони дитину не відвідували, а після смерті [PERSON] знову почали цікавитись життям [PERSON]. На даний час дитина емоційно не стабільна, боїться, просить не віддавати її позивачу, спілкуватись з позивачем та його дружиною не хоче, коли дружина позивача подзвонила, то [PERSON] відмовилась спілкуватись з нею. Жодних перешкод у спілкуванні [PERSON] з її дідусем [PERSON] та бабцею [PERSON] позивачка не чинила та не чинить. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON]. Рішення суду від 12.02.2014 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Мати [PERSON] [PERSON] померла [INFO]. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є дідусем та бабусею [PERSON]. Вказані факти сторони визнаються, а тому згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Позивач [PERSON] звернувся до суду, оскільки вважає, що саме йому та саме відповідачкою [PERSON] чиняться перешкоди у спілкуванні з внучкою [PERSON]. Відповідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З довідки про склад сім'ї № 02-02/5236 (а.с.38), вбачається, що [PERSON] проживає разом з відповідачкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] та зареєстрована у вказаній квартирі з народження. Дівчинка навчається у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів. Івано-Франківська № 10 в 2А класі (а.с.37). Як вбачається із характеристики на [PERSON], її вихованням та утриманням займалась її мама, [PERSON], та бабуся з дідусем на материнській лінії [PERSON] та [PERSON]. Батько дівчинки, [PERSON], жодного разу не відвідував батьківські збори і ніколи не цікавився навчанням дитини. Дідусь та бабуся [PERSON] та [PERSON] до 25.09.2013 року жодного разу не відвідували школу і не цікавились успіхами онуки (а.с.37). Із листа директора школи № 10 від 24.10.2013 року на ім'я [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач звертався до директора школи із заявою, у відповідь на яку директора вказав, що позивач має право спілкуватись з онукою [PERSON], і брати участь у її вихованні, про зустрічі не повинні порушувати навчальний процес, відбуватись під час уроку чи сніданку (а.с.6). Як вбачається із результатів психологічного обстеження [PERSON], батька та бабусю і дідуся по батьковій лінії дівчинка не зобразила. Своєю сім'єю вважає дідуся [PERSON], бабусю [PERSON], прабабусю [PERSON] (а.с.40). Як вбачається із медичної карточки [PERSON] № 3917/13, яка витребувана судом з ОПНЛ №3, в дитини спостерігається емоційний розлад, наявна тривога і страх. Дівчинка потребує уваги, безпеки, хоче подобатись оточуючим. Отже, як вбачається із вищенаведеного, утриманням, вихованням дитини займається відповідачка та її чоловік, який на даний час, зі слів представника органу опіки та піклування, призначений опікуном [PERSON]. Позивач, участі у вихованні внучки [PERSON] не бере. Відповідно до ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватись зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дідо, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Позивач таким своїм право скористався та звернувся до суду із вказаним позовом. Однак, з таким позовом звернувся тільки дідусь [PERSON] - [PERSON] до бабусі [PERSON] - [PERSON], тобто бабусі [PERSON] такі перешкоди у спілкуванні не чиняться, також перешкоди у спілкуванні з внучкою позивачу не чиняться і дідусем [PERSON] - [PERSON], хоча, [PERSON] і проживає разом з внучкою [PERSON] та дружиною [PERSON] в одній квартирі. Відповідно до ст. 263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина (в нашому випадку бабуся), чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо (в нашому випадку дідусь), у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків (в нашому випадку дідусь) має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд бере до уваги те, що дівчинка з народження проживає з відповідачкою, яка її виховує, створила належні умови для проживання та розвитку дитини, [PERSON] дуже прихильна відповідачки, в той час як з позивачем не хоче спілкуватись, що підтверджується довідками, актом психологічного обстеження. Також дитина на даний час емоційно не стабільна, тому суд вважає, що даний час примусові зустрічі [PERSON] з позивачем є недоцільними та таким, що суперечать інтересам дитини. В той же час суд наголошує, що у випадку, якщо [PERSON] виявить бажання спілкуватись з позивачем, то відповідачка не вправі забороняти такі зустрічі чи висувати якісь умови щодо цього спілкування. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Твердження позивача ґрунтуються на припущеннях які потребують доказування, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачка забороняє йому спілкуватись з внучкою [PERSON] коли вона сама цього хоче. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 159, 257, 263 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60 61 ЦПК України,

Outcome: dismissed