Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 640 880,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 5 122 559 грн. 30 коп., та за кредитним договором № 010/14-10-686 G 93 від 24.09.2007 року укладеного в межах Генеральної кредитної угоди № 93 від 17.07.2007 року в розмірі 765 939 грн. 42 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: офісні приміщення площею 512,4 м.кв. та земельну ділянку загальною площею 0,0101 га, що знаходяться на [ADDRESS]; земельну ділянку загальною площею 0,2029 га., що знаходиться в урочищі «Біля Водоканалу», с. Черніїв, Тисменицький район Івано-Франківська область; домоволодіння загальною площею 352,1 кв.м. та земельну ділянку площею 0,2632 га, що знаходиться на [ADDRESS]; фургон малотоннажний Citroen jumper 1.9 TD, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Ухвалою суду від 14 лютого 2013 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON]. Ухвалою суду від 20 червня 2013 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON]. Заявою від 11 грудня 2014 року позивач змінив предмет позову та просив стягнути з [PERSON] на користь позивача 516 931,02 долари США заборгованості за кредитним договором № 010/14-10-501G93 від 17.07.2007 року та кредитним договором № 014/14-10-92 від 22.02.2007 року та 1 108 021 грн. 18 коп. заборгованості за кредитним договором № 010/14-10-686G93 від 24.09.2007 року; в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - фургон малотонажний Citroen jumper 1.9 TD, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований Івано-Франківським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України 29.03.2006 року, який належить на праві власності [PERSON] та стягнути з сторін судові витрати по справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.02.2006 р. між AT «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Кредитор) та [PERSON] (надалі - Позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду № 010/14- 20/422 (із змінами від 17.07.2007 р., 25.08.2009 р., 04.06.2010 р.) з терміном дії до 02.07.2014 року, в межах якої було укладено: кредитний договір №010/14-20/422-1 від 10.02.2006 р. (із змінами та доповненнями від 23.02.2009 р., 31.08.2009 р., 04.06.2010 р., 30.12.2010 р., 22.04.2011р.), згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 100 000,00 доларів США із сплатою 12,5 % річних та терміном дії до 09.03.2012р.; кредитний договір № 010/14-20/422-2 від 24.03.2006 р. (із змінами та доповненнями від 23.02.2009 р., 31.08.2009 р., 04.06.2010 р., 30.12.2010 р., 22.04.2011р.), згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 100 000,00 доларів США із сплатою 12,5 % річних та терміном дії до 24.03.2012р.; кредитний договір №014/14-10-502 G 010/14-20/422 від 17.07.2007 р. (із змінами та доповненнями від 23.02.2009 р., 31.08.2009 р., 04.06.2010 р., 22.04.2011р.), згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 100 000,00 доларів США із сплатою 13 % річних та терміном дії до 01.07.2014р. Відповідно до п. 5.1. Генеральної кредитної угоди Позичальник зобов'язувався забезпечити повернення одержаних кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди. 17.07.2007р. між AT «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Кредитор) та [PERSON] (надалі - Позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду № 93 (із змінами від 24.09.2007 р., 30.03.2009 р., 25.08.2009 р., 04.06.2010р., 22.04.2011р.) з терміном дії до 14.07.2017 року, в межах якої було укладено: кредитний договір №010/14-10-686 G 93 від 24.09.2007 р. (із змінами та доповненнями від 23.02.2009 р., 31.08.2009 р., 04.06.2010 р., 22.04.2011р.), згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 636 300,00 грн. із сплатою 12,5 % річних та терміном дії до 23.07.2014р.; кредитний договір №010/14-10-501 G 93 від; 17.07.2007 р. (із змінами та доповненнями від 31.08.2009 р., 04.06.2010 р., 22.04.2011р.), згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 170 000,00 дол. США (із сплатою 12 % річних та терміном дії до 14.07.2017р. Відповідно до п. 5.1. Генеральної кредитної угоди Позичальник зобов'язувався забезпечити повернення одержаних кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди. 22.02.2007р. між AT «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Кредитор) та [PERSON] (надалі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 014/14-10-92, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 196 000,00 дол. США із сплатою 12% річних та терміном дії до 21.02.2017р. Позичальником не виконано вищенаведені вимоги кредитного договору, а саме порушено графік повернення основної суми кредиту та відсотків за користування ним, в результаті чого на час подання позовної заяви за [PERSON] рахується прострочена заборгованість за тілом кредиту та прострочена заборгованість за відсотками. У зв'язку із викладеним [PERSON], 17 травня 2012р., направлена вимога за про виконання взятих на себе зобов'язань по всім кредитним договорам, яка не виконана ним в повному обсязі чим черговий раз грубо порушено майнові права та законні інтереси позивача. В забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з умов Генеральної кредитної угоди № 010/14-20/422 зі змінами та доповненнями, Генеральної кредитної угоди № 93 зі змінами та доповненнями та Кредитного договору № 014/14-10-92, між відповідачем [PERSON] (заставодавець) та AT «Райффайзен Банк Аваль» (заставодержатель) було укладено Договір застави транспортного засобу № 014/14-10/93-20 від 28.08.2009р. згідно яких в заставу передано рухоме майно, а саме: фургон маловантажний Citroen jumper 1.9 TD, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER], зареєстрований Івано-Франківським МРЕВДА1ГУ УМВСУ 29.03.2006р. Згідно вищезазначеного договору застави заставодержатель має право у випадку невиконання заставодавцем зобов'язань за Договором застави або Кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет застави, реалізувати його та, за рахунок вирученої від реалізації предмета застави суми, переважно перед іншими кредиторами, задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета застави. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених в ньому. Суду пояснив, що на даний час між позивачем та відповідачем [PERSON] врегульована заборгованість за кредитним договором № 014/14-20/422-1 від 10.02.2006 року, кредитним договором № 014/14-20/422-2 від 24.03.2006 року, кредитним договором № 014/14-10-502G010/14-20/422 від 17.07.2007 року та 02.06.2014 року укладено договір про припинення зобов'язань (прощення залишку заборгованості) по даний кредитних договорах. Також за заявою відповідача [PERSON] позивачем було надано дозвіл на вивільнення заставного майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,2029 га., що знаходиться в урочищі «Біля Водоканалу», с. Черніїв, Тисменицький район Івано-Франківська область. Таким чином залишок заборгованості [PERSON] станом на 10.12.2014 року становить: по кредитному договору № 010/14-10-501G93 від 17.07.2007 року 247 849,25 доларів США; по кредитному договору № 010/14-10-686G93 від 24.09.2007 року 1 108 021 грн. 18 коп.; по кредитному договору № 014/14-10-92 від 22.02.2007 року 269 081,77 доларів США. З урахуванням наведеного просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила в задоволені позову щодо стягнення пені, штрафних санкцій та звернення стягнення на предмет застави відмовити, надала суду письмові пояснення в яких вказала підстави та мотиви для зменшення пені. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повертались за закінченням терміну зберігання. Іншої адреси місця реєстрації відповідача, окрім тої, яку надано на запит, в суду немає. Тому суд вважає належним повідомлення відповідача [PERSON] про час та місце судових засідань. Причини неявки відповідач [PERSON] суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання 13 травня 2015 року не з'явився, причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості та звернення стягнення на предмет застави. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 10.02.2006 р. між AT «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Кредитор) та [PERSON] (надалі - Позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду № 010/14- 20/422 (із змінами від 17.07.2007 р., 25.08.2009 р., 04.06.2010 р.) з терміном дії до 02.07.2014 року, в межах якої було укладено: кредитний договір №010/14-20/422-1 від 10.02.2006 р. (із змінами та доповненнями від 23.02.2009 р., 31.08.2009 р., 04.06.2010 р., 30.12.2010 р., 22.04.2011р.), згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 100 000,00 доларів США із сплатою 12,5 % річних та терміном дії до 09.03.2012р.; кредитний договір № 010/14-20/422-2 від 24.03.2006 р. (із змінами та доповненнями від 23.02.2009 р., 31.08.2009 р., 04.06.2010 р., 30.12.2010 р., 22.04.2011р.), згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 100 000,00 доларів США із сплатою 12,5 % річних та терміном дії до 24.03.2012р.; кредитний договір №014/14-10-502 G 010/14-20/422 від 17.07.2007 р. (із змінами та доповненнями від 23.02.2009 р., 31.08.2009 р., 04.06.2010 р., 22.04.2011р.), згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 100 000,00 доларів США із сплатою 13 % річних та терміном дії до 01.07.2014р. Відповідно до п. 5.1. Генеральної кредитної угоди Позичальник зобов'язувався забезпечити повернення одержаних кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди. 17.07.2007р. між AT «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Кредитор) та [PERSON] (надалі - Позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду № 93 (із змінами від 24.09.2007 р., 30.03.2009 р., 25.08.2009 р., 04.06.2010р., 22.04.2011р.) з терміном дії до 14.07.2017 року, в межах якої було укладено: кредитний договір №010/14-10-686 G 93 від 24.09.2007 р. (із змінами та доповненнями від 23.02.2009 р., 31.08.2009 р., 04.06.2010 р., 22.04.2011р.), згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 636 300,00 грн. із сплатою 12,5 % річних та терміном дії до 23.07.2014р.; кредитний договір №010/14-10-501 G 93 від; 17.07.2007 р. (із змінами та доповненнями від 31.08.2009 р., 04.06.2010 р., 22.04.2011р.), згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 170 000,00 дол. США (із сплатою 12 % річних та терміном дії до 14.07.2017р. Відповідно до п. 5.1. Генеральної кредитної угоди Позичальник зобов'язувався забезпечити повернення одержаних кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди. 22.02.2007р. між AT «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Кредитор) та [PERSON] (надалі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 014/14-10-92, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 196 000,00 дол. США із сплатою 12% річних та терміном дії до 21.02.2017р. Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON], порушив строки сплати кредиту та процентів, що підтверджується розрахунками заборгованості за кредитними договорами (а.с. т. 1 58-69). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 615 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно умов всіх укладених Кредитних договорів, Банк має право достроково вимагати погашення заборгованості Позичальника за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку порушення Позичальником строків погашення кредиту, передбачених графіком погашення (п. 6.3. КД № №010/14-20/422-1, № №010/14-20/42 -2, № 014/14-10-502 G 010/14-20/422; п. 1.9.1 КД № 010/14-10-686 G 93, КД №010/14-10-501 G 93, КД № 014/14-10-92). Право Кредитора стягувати штрафні санкції, передбачені п. 10.2. розділу 10 Генеральної кредитної угоди № 010/14-20/422, п. 10.2. розділу 10 Генеральної кредитної годи № 93 та п. 4.1.1 розділу4 Кредитного договору № 014/14-10-92. Так даними пунктами договорів/угод встановлено, що за порушення строків повернення кредитів, відсотків зо користування кредитами, передбачених кредитними договорами, Позичальник сплачує Кредитору пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. На даний час між позивачем та відповідачем [PERSON] врегульована заборгованість за кредитним договором № 014/14-20/422-1 від 10.02.2006 року, кредитним договором № 014/14-20/422-2 від 24.03.2006 року, кредитним договором № 014/14-10-502G010/14-20/422 від 17.07.2007 року та 02.06.2014 року укладено договір про припинення зобов'язань (прощення залишку заборгованості) по даний кредитних договорах. Також за заявою відповідача [PERSON] позивачем було надано дозвіл на вивільнення заставного майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,2029 га., що знаходиться в урочищі «Біля Водоканалу», с. Черніїв, Тисменицький район Івано-Франківська область. Таким чином залишок заборгованості [PERSON] станом на 10.12.2014 року становить: по кредитному договору № 010/14-10-501G93 від 17.07.2007 року 247 849,25 доларів США; по кредитному договору № 010/14-10-686G93 від 24.09.2007 року 1 108 021 грн. 18 коп.; по кредитному договору № 014/14-10-92 від 22.02.2007 року 269 081,77 доларів США. З урахуванням наведеного просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивачем станом на 10.12.2014 року проведено розрахунок заборгованості за оспорюваними кредитними договорами, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за кредитними зобов'язаннями, з яких: - заборгованість за кредитним договором № 010/14-10-686G93 24.09.2007 року становить: 604 875 грн. 57 коп. - заборгованість по кредиту, 374 231 грн. 23 коп. - заборгованість по відсотках, 128 914 грн. 38 коп. - пеня, загальна заборгованість за кредитом 1 108 021 грн. 28 коп. - заборгованість за кредитним договором № 010/14-10-501G93 від 17.07.2007 року становить: 165 790,34 дол. США - заборгованість по кредиту, 67 808,40 дол. США - заборгованість по відсотках, 14 250,51 дол. США - пеня, загальна заборгованість за кредитом 247 849,25 доларів США. - заборгованість за кредитним договором № 014/14-10-92 від 22.02.2007 року становить: 180 518,04 дол. США - заборгованість по кредиту, 72 147,18 дол. США - заборгованість по відсотках, 16 416,55 дол. США - пеня, загальна заборгованість за кредитом 269 081,77 доларів США (т. 3 а.с.123-131) Представник відповідача просить зменшити розмір пені та повністю скасувати пеню виходячи з наступного. За час перебування справи в суді відповідачем [PERSON] частково погашено борг за кредитними договорами, що свідчить про добросовісність відповідача як позичальника. Крім того, між відповідачем та позивачем щодо деяких кредитних договорів укладались угоди про реструктуризацію заборгованості із одночасною лонгацією договорів. Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого до матеріалів справи, позивачем, включно до листопада 2011 року за всіма наявними кредитним договорами [PERSON] сплачував щомісячні платежі та нараховані відсотки згідно із погодженим графіком та з урахуванням передбачених за двосторонньою письмовою домовленістю капіталізацій боргу. У зв'язку із складним матеріальним становищем на підставі п. 7.1 Генеральної кредитної угоди від 17.07.07 року, п. 7.1 Генеральної кредитної угоди від 10.02.06 року 05 березня 2012 року відповідачем [PERSON] було подано клопотання до позивача про рефінансування діючих валютних кредитних договорів в гривневі зі зміною відсоткової ставки у сторону збільшення із встановленням пільгового періоду сплати відсотків на 2 роки. 17.05.2012 року Позивач направив відповідачу вимогу про виконання зобов'язань. В даний період [PERSON] продовжував частково сплачувати заборгованість за вищевказаними кредитними договорами, хоча із деякими порушенням визначеного графіку. Даний факт підтверджується зокрема розрахунками заборгованості доданими позивачем до матеріалів справи. Вказані вище факти дають суду підставу вважати, що позичальник [PERSON] усіма доступними йому способами намагається повернути Банку заборгованість за кредитними договорами. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті З ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Відповідно до п.27 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Як вбачається із копій довідок, які долучені представником відповідача, [PERSON] часто хворіє (хронічна хвороба нирок з ускладненнями різного характеру), періодично проходить стаціонарне лікування в державних медичних закладах, потребує постійного підтримуючого лікування амбулаторно, проходить медичні обстеження, що підтверджується зокрема Випискою № 2780 від 11.03.2015 р., Випискою № 736615 від 22.04.2015 р., Довідкою № 172 від 12.03.2015 р. та викопіюванням із Медичної карти амбулаторного хворого . Крім того, на даний момент стягнення з відповідача неустойки (пені) ставить [PERSON] у вкрай важке матеріальне становище, оскільки він не має постійного місця роботи, що підтверджується зокрема копією викопіюванням із Трудової книжки. Більше того із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 20693643 від 18.04.2014 р. вбачається, що [PERSON] не має жодного нерухомого майна у власності. З врахуванням того, що з 2007 року, коли банк передав [PERSON] кошти за кредитними договорами, що є предметом даного судового спору, до моменту судового розгляду курс долара США по НБУ зріс майже у 6 разів, що дає змогу зробити висновок про те, що банк, навіть у випадку сплати тільки основної суми заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами, не зазнає збитків та отримає заплановану вигоду у повній мірі. Чинним законодавством (ст. 551, 616 ЦК України) не встановлено в якому саме розмірі суд може зменшити неустойку, що підлягає стягненню із боржника. А тому, зважаючи на усі вище вказані обставини, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) за кредитними договорами № 010/14-10-686G93 від 24.09.2007 року в розмірі 128 914,38 гривень до 4000 грн., № 010/14-10-501G93 від 17.07.2007 в розмірі 14 250,51 дол. США до 2000 доларів США, № 014/14-10-92 від 22.02.2007року в розмірі 16 416,55 дол. США до 2000 доларів США. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості кредиту та відсотків за вказаними договорами відповідачем не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави по суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з умов Генеральної кредитної угоди № 010/14-20/422 зі змінами та доповненнями, Генеральної кредитної угоди № 93 зі змінами та доповненнями та Кредитного договору № 014/14-10-92, між відповідачем [PERSON] (заставодавець) та AT «Райффайзен Банк Аваль» (заставодержатель) було укладено Договір застави транспортного засобу № 014/14-10/93-20 від 28.08.2009 року згідно якого в заставу передано рухоме майно, а саме: фургон маловантажний Citroen jumper 1.9 TD, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER], зареєстрований Івано-Франківським МРЕВДА1ГУ УМВСУ 29.03.2006 року (т. 1 а.с.52-55). Згідно вищезазначеного договору застави заставодержатель має право у випадку невиконання заставодавцем зобов'язань за Договором застави або Кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет застави, реалізувати його та, за рахунок вирученої від реалізації предмета застави суми, переважно перед іншими кредиторами, задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета застави. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави, він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу». Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна: заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст. ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що: заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене та положення ст. 20 Закону України «Про заставу» позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. Статтею 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет застави. Належним чином співставивши досліджені обставини та визначивши співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості майна, перевіривши, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано зазначені зобов'язальні відносини щодо права позивача на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави, суд вважає встановленим порушення права позивача на виконання договірних зобов'язань, у зв'язку з чим для відновлення зазначеного права позивача слід позов задовольнити та звернути стягнення заборгованості за кредитними договорами на предмет застави, який належить відповідачу [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548, 551, 589, 590, 591, 612, 616, 1054 ч. 2 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: partial