Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до Виноградівського районного суду з позовом до відповідачів про стягнення подвійної суми завдатку та штрафу відповідно до укладеного між ними попереднього договору від 01.06.2013р. В обгрунтування позову позивачка вказує на те, що 01.06.2013р. вона уклала із [PERSON] попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] 01.06.2013р., та зареєстрований в реєстрі за №1227. Укладенню цього договору передувала письмова згода [PERSON] на йото вчинення, як дружини [PERSON], посвідчена 01.06.2013р. приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №1225. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що згідно з умовами зазначеного договору (п.1) відповідач [PERSON] зобов'язався у строк до 01.06.2014р. (включно), укласти із позивачкою договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна- продати земельну ділянку, площею 0,1000 га., яка знаходиться за адресою: м.Виноградів, вул.Локоти- №55. У відповідності до п.8 [PERSON]Валуйчик в забезпечення виконання зобов»язань отримав від позивача завдаток в розмірі 25.000,00 (двадцять п'ять тисяч) доларів США, що станом на дату укладення договору від 01.06.2013р. по курсу Національного Банку України було еквівалентно 199.825,00 грн. Далі позивач зазначає, що на момент укладення попереднього договору у відповідача не було необхідних документів для здійснення продажу земельної ділянки і відповідно до п.11 попереднього договору відповідач зобов'язувався підготувати усі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеного майна, згідно п.п.4,5 [PERSON] відповідач також зобов'язався не вчиняти дій, котрі створюють обтяження, не здійснювати будівництво, тощо, однак свої обов'язки за попереднім договором не виконав, договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна з позивачкою не уклав, а більш того зареєстрував за собою на праві власності об'єкт незавершеного будівництва, чим унеможливив укладення основного договору, тобто укладення основного договору унеможливилося у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобовязань покладених на нього п.п.1,4,5 [PERSON] від 01.06.2013р. Про порушення з боку Відповідача взятих на себе зобов»язань вказує також неможливість використання при укладенні основного договору Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 448357, оскільки він не зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на, що вказує відсутність реєстраційного номера про таку реєстрацію. На підставі наведеного позивачка вважає, що відсутність у відповідача належного Державного акта на право власності на земельну ділянку в силу ст.132 ЗК України унеможливлює укладення Основного договору з вини саме відповідача, а відтак основний договір не було укладено з вини відповідача, який навмисно здійснив дії по зміні стану земельної ділянки і не підготував усі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу майна. Окрім того, позивачка з врахуванням вимог ч.2 ст.571 ЦК України вважає, що відповідач повинен повернути їй суму в розмірі 1.058.464,95 грн., оскільки станом на 10.06.2015р. відповідно до офіційного курсу НБ України 100 доларів США дорівнює 2.116,9299 грн., а отже розрахунок суми коштів, що підлягають поверненню відповідачем позивачу, отриманих в якості завдатку буде наступним: (25000 х 2) (сума завдатку в доларах США у подвійному розмірі) 100 (кількість одиниць) х 2116,9299 (офіційний курс НБУ) = 1058464.95 гри, Крім того у відповідності до п.13 Попереднього договору якщо порушення зобов'язання сталося з вини Сторони 1 (відповідача), вона зобов'язана додатково сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від домовленої вартості продажу вищевказаного об'єкта нерухомого майна. Сума штрафу становить 84677,19 грн. розрахунок якої наступний: 40000 (домовлена вартість продажу в доларах США) 100 х 10 = 4000 (10% від домовленої вартості продажу в доларах США) 4000 (10% від домовленої вартості продажу в доларах США) ^ 100 (кількість одиниць) х 2069,8242 (офіційний курс НБУ) = 84677,19 грн. Вважаючи, що порушене її право позивачка просить суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь 1.058.464.95 грн. подвійної суми завдатку, 84.677,19 грн. штрафу у розмірі десяти відсотків від домовленої вартості продажу об'єкта нерухомого майна, а також понесенні нею судові витрати в розмірі 3.654,00 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а відтак просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали, в заперечення проти позовних вимог послалися на те, що ним повністю виконанні умови попереднього договору, вважає що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, тому просить суд в задоволенні позову відмовити (письмове заперечення долучене до матеріалів справи). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, та зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказах встановлено, що 01.06.2013р. [PERSON] уклала із [PERSON] попередній договір \\а.с.7\\, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1227, згідно із однієї із умов якого (п.1) відповідач [PERSON] зобов'язався у строк до 01.06.2014р. (включно), укласти із позивачкою договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна- продати земельну ділянку, площею 0,1000 га., яка знаходиться за адресою: м.Виноградів, вул.Локоти- №55. Укладенню цього договору передувала письмова згода [PERSON] на йото вчинення, як дружини [PERSON], посвідчена 01.06.2013р. приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №1225. Суд констатує, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із договірних правовідносин та врегульовані нормами діючого Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтями 526,610,611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на те, що, оскільки у відповідача не було необхідних документів для здійснення продажу земельної ділянки, він, відповідно до п.11 попереднього договору зобов'язався підготувати усі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеного майна, згідно п.п.4,5 [PERSON] відповідач також зобов'язався не вчиняти дій, котрі створюють обтяження, не здійснювати будівництво, тощо, однак свої обов'язки за попереднім договором не виконав, договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна з позивачкою не уклав, а більш того зареєстрував за собою на праві власності об'єкт незавершеного будівництва, чим унеможливив укладення ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ, проте суд не може погодитись з такими доводами, оскільки вони належним та достовірним доказами не доведені. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов»язуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Як вбачається з попереднього договору (п.10), укладеного між [PERSON] та [PERSON] сторони зобов'язалися у строк до 01.06.2014р. (включно), укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна- земельної ділянки, площею 0,1000 га. в м.Виноградів, по вул.Локоти- №55. З матеріалів справи встановлено, що дана земельна ділянка належить відповідачеві на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку за серією ЯЕ №448357, виданого 21.05.2008р. відділом Земельних ресурсів у м.Виноградів згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 12.05.2008р. приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1792. Державна реєстрація речового права проведена реєстраційною службою Виноградівського РУЮ, а відтак суд приходиь до переконання, що на день укладення між сторонами попереднього договору у відповідача був наявний Державний акт на право власності на земельну ділянку. Отже, цим спростовано твердження позивача про те, що відсутність у відповідача належного Державного акта на право власності на земельну ділянку унеможливило укладення Основного договору з вини відповідача. В судовому засіданні також не знайшло свого підтвердження, що позивачка на виконання умов попереднього договору сплатила відповідачу 25.000.00 доларів США, оскільки з її ж пояснень у суді встановлено, що в травні місця 2013р. вона з чоловіком нібито передала сину відповідача [PERSON] мікроавтобус «Мерседес» в рахунок оплати за дану земельну ділянку. Ці ж обставини були встановленні і рішенням Виноградівського суду від 03.03.2015р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про дотримання вимог договору та стягнення коштів \\а.с.135-136\\, згідно якого позов був повністю задоволений. Під час розгляду справи у суді відповідачка [PERSON] вказала, що не передавала [PERSON] завдатку в розмірі 25.000 доларів США, в рахунок завдатку її чоловік [PERSON] передав сину позивача [PERSON] автомобіль марки «Мерседес-Бенц Віто 115», 2003р.в. Апеляційний суд Закарпатської області своїм рішенням від 24.04.2015р. \\а.с.137-138\\ скасував рішення Виноградівського районного суду від 03.03.2015р. та відмовив у позові, при цьому зазначив, що договір завдатку є реальним, а відтак вважається укладеним з моменту передання завдатку (ч.2 ст.640 ЦК України). Оформлення домовленості сторін у письмовій формі без фактичного передання завдатку не може бути підставою для встановлення цього виду забезпечення. Тому сторона, вимоги якої відповідно до досягнутої домовленості повинні бути забезпечені завдатком, який фактично не передавався, не має права вимагати його повернення. З огляду на вище встановлене, суд вважає, що доводи позивачки про надання завдатку за результатами укладення між нею та [PERSON] попереднього договору від 01.06.2013р. також не можуть буті прийняті судом виходячи з наступного. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Iстотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Як вбачається з попереднього договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] сторони зобов'язалися у строк до 01.06.2014 . (включно), укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0,1000 га. в м.Виноградів, по вул.Локоти- №55. Згідно п.7 Попереднього договору сторони домовилися, що продаж буде вчинено за 40000 доларів США. Пунктом 8 Попереднього договору визначено порядок розрахунків між сторонами, згідно якого Сторона 2 в забезпечення виконання своїх обовязків виплачує Стороні 1 завдаток у розмірі 25000 доларів США, а решту суми в розмірі 15000 доларів США сплачує при підписанні Основного договору купівлі-продажу. Так, під час судового розгляду цивільної справи №299/3903/14-ц (головуючий-суддя Левко Т.Ю.) позивачка [PERSON] дала пояснення, в яких зазначила, що не передавала суму завдатку в розмірі 25000 доларів США позивачу, але в рахунок суми завдатку її чоловік, [PERSON], передав сину позивача, [PERSON], автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 115 CDI» 2003 року випуску. Між тим, з дослідженого Попереднього договору від 01.06.2013р. вбачається, що позивачка повинна була передати позивачу 25000 доларів США, однак про передачу автомобіля, в умовах договору не йдеться. Крім цього, [PERSON], якому ніби-то передано автомобіль в рахунок застави згідно Попереднього договору, не є учасником договірних відносин. Між тим, згідно попереднього договору, до укладення основного договору відповідач [PERSON] зобовязується підготувати всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу, а саме: правовстановлюючий документ на земельні ділянку, довідку про відсутність (наявність) забудов на вказаній ділянці, витяги з бази даних автоматизованої бази Державного земельного кадастру, звіт та висновок про експертно-грошову оцінку вказаного обєкту, інші необхідні документи. Також згідно умов договору при не виконанні та/або неналежному виконанні сторонами своїх зобовязань, сторона яка винна в невиконанні, відшкодовує другій стороні заподіяні збитки, а також сторона, яка обґрунтовано ухилятиметься від укладання основного договору куплі-продажу повинна відшкодувати другій стороні збитки. Згідно ч.1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України ). Отже, доводи позову про те, що у встановлений договором строк внаслідок неготовності документів для укладення угоди, тобто з вини відповідача, основний договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами укладено не було, не знайшли підтвердження під час судового розгляду, спростовуються наявними у справі доказами, тому є недоведеними. З матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідач відповідно до умов Попереднього договору від 01.06.2013р. виготовив правовстановлюючий документ на обєкт нерухомого майна, підготував довідку про наявність забудов на даній земельній ділянці для укладання Основного договору, виготовив звіт про оцінку майна, будівельний паспорт будівництва індивідуального житлового будинку і завжди був готовий підтримувати з позивачкою умови попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки, і жодних перешкод з його сторони в цьому не вчинялися \\а.с.133-146\\. Окрім того, постановою слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області про закриття кримінального провадження від 05.08.2015 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових рослідувань за №12013070080001572 від 17.09.2013 року, закрита на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю в діях [PERSON] та [PERSON], складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Як зазначено слідчим у постанові в ході досудового розслідування [PERSON] вказала те, що не передавала суму завдатку в розмірі 25000 доларів США [PERSON], а ствердила, що в рахунок суми завдатку її чоловік, [PERSON], передав сину позивача, [PERSON], автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 115 CDI» 2003 року випуску. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, в тому числі і висновок експерта (ст.66 цього Кодексу), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, відповідно до положень ст.212 цього Кодексу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, крім цього, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Отже, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач не порушував умов попереднього договору, а тому у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON]. Враховуючи викладене вище, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не доведені, не ґрунтуються на матеріалах справи, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст.6,203,207,215,627,635 ЦК України та

Outcome: dismissed