Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у сумі 25 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 150 грн. та судовий збір у сумі 737 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 21 липня 2016 року сталося ДТП його автомобіля з вантажним автомобілем DAF TE 47 XF, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом FRUENAUF, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Від удару його автомобіль кинуло вперед і вправо, вдарило об відбійник та розвернуло. Автомобіль було зруйновано, а він отримав удар у голову, праву ногу та плече. Приблизно через півгодини почав відчувати наростаючий біль у правому коліні, правому плечі та особливо у шиї та потилиці. Під час огляду в автомобілі швидкої медичної допомоги йому було зроблено ін`єкцію заспокійливого а потім доставлено до травмпункту 1-ої Міської клінічної лікарні. Під час огляду в 1-шій Міській клінічній лікарні було встановлено первинний діагноз - забій шийного відділу хребта а також легкий струс мозку. Вже наступного дня, 22.07.2016 року, відчуваючи біль по всьому тілу, а особливо у шиї та потилиці звернувся до травматолога Другої міської клінічної лікарні за місцем свого проживання. Тут діагностували крім забою шийного відділу хребта забій правого колінного суглобу та гомілки. На свою роботу у Решетилівський район Полтавської області завжди їздив особистим авто, наявність якого була умовою працевлаштування, однак відсутність автомобіля призвела до необхідності їздити на автобусах чи маршрутках, що враховуючи розклад їх руху, призводило до постійних запізнень на роботу. Крім того слідчим поліції його було направлено на судово-медичну експертизу для встановлення ступеня ушкодження здоров`я з метою встановлення у діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Був змушений в свій робочий час, пересуваючись пішки або на громадському транспорті, у літню спеку, долаючи біль у коліні та голові проходити судово-медичну експертизу, звертатись до лікарів, до страхової компанії, проходити допити у слідчого. Все це завдало значної моральної шкоди. За все життя не стикаючись з подібним був шокований та пригнічений. Ніколи раніше не потрапляючи у ДТП та не маючи жодного порушення правил дорожнього руху відчував тяжкі переживання та страх поїздок на транспортних засобах. Змінився життєвий стан, був позбавлений транспортного засобу, наявність якого була умовою належного виконання посадових обов`язків, сімейних зручностей та комфорту. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , який про час та дату судового засідання повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. З письмової згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 13, 81ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що 21 липня 2016 року, [PERSON] близько 12 години 30 хвилин, керуючи автомобілем DAF TE47XS д.н.з. [NUMBER] рухався на 332 км а/д Київ-Харків, під час руху при виявленні небезпеки для руху, а саме автомобіля ВАЗ-111830 д.н.з. [NUMBER] що рухався попереду, не вибрав безпечної дистанції, не вжив своєчасно заходів для об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення, чим порушив п.п.12.3, 13.1ПДР України( а.с.14). Постановою слідчого Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтаській області Дейнека М.А. від 18 серпня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016170300001039 від 21.07.2016 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Матеріали стосовно [PERSON] , [INFO] , направлено командиру роти ДПС ГУ НП в Полтавській області для вирішення питання про притягнення останнього до адміністративної відповідальності ( а.с.10-11). Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 16 вересня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню ( а.с. 14). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 1ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пунктом 3Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4(Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Як вбачається із довідки 1-ої Міської клінічної лікарні № 12350 від 21.07.2016 року, виданої [PERSON] , останньому встановлено діагноз забій шийного відділу хребта (а.с.7). На думку суду, безперечно, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає в моральних переживаннях через ушкодження автомобіля, занепокоєнні, моральному напруженні, вказані негативні наслідки ДТП призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача через неможливість продовження активного громадського життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з того, що позов випливає з дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини водія [PERSON] , в наслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, і враховує заподіяні позивачу моральні страждання та переживання, фізичні страждання. Крім того, суд також бере до уваги те, що позивач тривалий час не мав можливості користуватися автомобілем, були порушені нормальні життєві зв`язки що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Водночас, суд вважає, що розмір заявленого відшкодування моральної шкоди не відповідає тривалості та ступеню втрат немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, яких зазнав позивач. Тому враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., задовольняючи позов частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку що з відповідача підлягають стягненню на правничу допомогу в сумі 137, 50 грн. та судовий збір в розмірі 176, 20 грн.

Outcome: partial