Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 208 613 грн. 97 коп. В судовому засіданні 14 липня 2015 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог та просив в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за договором позики грошових коштів звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю предмету іпотеки у власність та визнання за іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки, припинити право власності іпотекодавця [PERSON] на предмет іпотеки квартиру № 13 в будинку № 8 на вул. Миколайчука в м. Івано-Франківську, припинити право користування квартирою всіх мешканців, які проживають та зареєстровані у квартирі, виселити [PERSON] з квартири, стягнути судові витрати. 29 жовтня 2015 року через канцелярію суду представник позивача подав до суду уточнюючу позовну заяву в якій просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за договором позики грошових коштів звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, припинити право власності іпотекодавця [PERSON] на предмет іпотеки квартиру № 13 в будинку № 8 на вул. Миколайчука в м. Івано-Франківську, припинити право користування квартирою всіх мешканців, які проживають та зареєстровані у квартирі, стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 липня 2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, за яким позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 140 000 грн., та зобовязався повернути дані кошти до 15 жовтня 2014 року, зі сплатою 0,1% місячних від суми позики, що нотаріально посвідчено нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] Також, в забезпечення виконання договору позики 15 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки за яким відповідач передав в іпотеку позивачу квартиру № 13 в будинку № 8 на вул. Миколайчука в м. Івано-Франківськ. У випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за договором позики іпотекодержатель [PERSON] має право отримати задоволення за рахунок майна, переданого а іпотеку. Відповідач свої зобовязання за договором позики не виконує, тому позивач змушений був звернутись з позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів зазначених в уточнюючій позовній заяві. Просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судові засідання не зявлявся, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, причини неявки суд не повідомив. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору позики, забезпеченого іпотекою, внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 15 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчено нотаріально (а.с.58). Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п.1 договору позики, позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 140 000 грн. Згідно п. 2 договору позики, даний договір укладений зі сплатою 0,1% місячних від суми позики, що становить 140 грн. щомісячної сплати, загальна сума процентів становитиме 420 грн.00 коп. та остаточний розрахунок щодо повернення усієї суми позики разом із нарахованими процентами має бути здійснено не пізніше 15 жовтня 2014 року, повна сума, що підлягає поверненню 140 420 грн. 00 коп. Також договором позики передбачено, що у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позикодавець вправі вимагати повернення частини позики, що залишилась не сплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати штрафу в розмірі 5% місячних від загальної суми позики. Відповідно до ст.526 Цивільного Кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборону та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обовязковим для виконання (ст. 629 ЦК України). Відповідач своїх зобовязань за договором позики належним чином не виконує. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пять процентів місячних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Позивачем станом на 09 лютого 2015 року проведено розрахунок заборгованості за якою, утворилась заборгованість за відповідачем в розмірі 208 613 грн. 97 коп., з яких: 140 000 грн. сума позики, 947 грн. 32 коп. проценти за користування позики 0,1% в місяць, 20 300 грн. індекс інфляції, 47 366 грн. 65 коп. штраф 5% місячних від загальної суми. Будь-яких доказів щодо спростування проведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання зобовязань за договором позики грошових коштів від 15 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 15 липня 2014 року (а.с.48-50). Згідно договору іпотеки від 15.07.2014 року, який завірено нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу [PERSON], предметом іпотеки є квартира № 13 на вулиці Миколайчука будинок № 8 у місті Івано-Франківську, яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м. та яка належить іпотекодавцю в цілому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04 лютого 2004 року Госпрозрахунковою групою з приватизації державної житлового фонду міста Івано-Франківська згідно розпорядження міського голови від 31.01.2004 року №34-р, право власності на яку зареєстровано Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 06 лютого 2004 року, номер витягу 2768077, за номером запису 6113 в книзі 136, РПВН-4651272 та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 6342923, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який виданий [PERSON], приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, 15.07.2014 року, індексний номер витягу 24282757. Згідно п.1.2 договору іпотеки від 15ю07.2014 року заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами у сумі 150 000 грн. 00 коп. Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобовязань за договором позики отримати задоволення за рахунок майна переданого в потічку на нижче вказаних умовах. На виконання п. 1.6 договору іпотеки було проведено державну реєстрацію іпотеки та накладено заборону на відчуження предмету іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою (а.с.65-68). Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 3.1.4 договору іпотеки визначено, що у разі невиконання Іпотекодавцем зобовязань за цим договором або за договором позики, то Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 5 цього договору. Способи задоволення вимог Іпотекодержателя визначені в п. 5.4 договору іпотеки. Позивач обрав спосіб звернення стягнення шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах. У межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на рухоме майно, не суперечить закону, враховує інтереси відповідача, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про припинення права власності іпотекодавця в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою, шо є предметом іпотеки, то суд прийшов до висновку, що така вимога не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Щодо права розпорядження квартирою, то таке право відповідача обмежене договором іпотеки, оскільки нотаріусом накладено заборону на відчуження предмету іпотеки. Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, а не шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, а тому немає підстав для припинення права власності відповідача на предмет іпотеки. Його право власності буде припинено у разі продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Безпідставним є посилання позивача на п. 39 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року, оскільки у вказаному пункті визначено, що тільки у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за Іпотекодержателем на предмет іпотеки суд може вирішити питання про припинення права власності Іпотекодавця на предмет іпотеки. Також безпідставними є посилання позивача на ст. 386, 391 ЦК України, оскільки позивач не є власником предмету іпотеки. Щодо вимоги позивача про припинення права користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [INFO], то така вимога не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Позивачем не надано суду доказів того, що у квартирі № 13 хтось зареєстрований, окрім відповідача. Клопотання про витребування таких доказів представником позивача суду не заявлялось. Безпідставним є посилання позивача на ст. 116 ЖК УРСР, оскільки доказів того, що особи, які можливо проживають та зареєстровані в квартирі зайняли її самоправно представником позивача суду не надано, а відповідач проживає у вказаній квартирі на законних підставах, оскільки є її власником, підстав для визнання його таким, що втратив право на користування житлом не має. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за договором позики на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, припинення права власності, припинення права користування. Належним чином співставивши досліджені обставини та визначивши співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості майна, перевіривши, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано зазначені зобовязальні відносини щодо права позивача на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, суд вважає встановленим порушення права позивача на виконання договірних зобовязань, у звязку з чим для відновлення зазначеного права позивача слід позов задовольнити шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який визначено позивачем шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 11, 15, 16, 526, 530, 546, 548, 625, 1046, 1050 ЦК України,

Outcome: partial