Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач, вточнивши свої позовні вимоги остаточно наполягав на стягненні в солідарному порядку з відповідачів 108502 грн. 80 коп., та 1086,13 грн. судових витрат по сплаті судового збору, а всього 109558 грн. 13 коп., у підсумку договору купівлі-продажу від 25 вересня 2010 року, що не відбувся. Відповідач позов визнав, що розписку написав саме він, і за себе і за співвідповідачку. Представник відповідачки позов не визнав, стверджуючи, що його доручниця коштів не брала у наданій розписці підпис не її, про домовленість між сторонами про продаж житлового будинку вона не знала, який до речі лічиться за нею. У подальшому у судове засідання не з'являвся, хоча достеменно знав про розгляд справи у визначений термін. Чому суд вважає можливим закінчити розгляд справи без його участі. Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, 25 вересня 2010 року позивач та відповідач уклали між собою договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Згідно цього відповідач отримав від позивача 10000 доларів США за проданий останнім житловий будинок; обіцяючи у подальшому посвідчити угоду нотаріально. На підтвердження угоди, відповідач написав розписку за своїм власним підписом. А, крім того підписав її і від імені своєї дружини [PERSON], яка у момент укладання угоди взвгаглі не була присутня і не підписувала розписку (за поясненнями позивача). Але, оскільки зазначений житловий будинок був придбаний відповідачами у період сумісного мешкання за договором купівлі-продажу, остільки позивач вважав це житло сумісно набутим майном подружжя, яким відповідач міг розпоряджатися і без згоди відповідачки (хоча житловий будинок зареєстровано на її ім'я), тому позивач і просив стягнути вимогливу суму коштів у солідарному порядку з відповідачів оскільки взятих на себе зобов'язань відповідачі не виконали і досі не здійснили нотаріального посвідчення угоди. Зазначені обставини стверджувалися позивачем (визнані відповідачем) і ніким не спростовані. Між тим, ст. 65 п.1 СК України передбачає можливість розпорядження майном, що належить подружжю на праві сумісної власності за взаємною згодою. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) держаної реєстрації, згода другого з подружжя повинна бути викладена письмово (п.3 ст. 65 СК України). Відповідачки письмово такої згоди за ствердженнями позивача не давала. До того ж, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути посвідчений нотаріально. За таких умов відповідачка повинна бути звільнена від обов'язку сплатити позивачу вимогливу суму і у солідарному порядку і взагалі. Разом з тим, факт отримання відповідачем грошей від позивача, про що свідчить розписка від 25 вересня 2010 року, при невиконанні своїх обов'язків про оформлення договору купівлі-продажу (що не спростовано), зобов'язує позивача повернути отримані кошти з урахуванням тарифу НБУ (бо згідно договору купівлі-продажу покупець-позивач зобов'язаний сплатити кошти за товар) та на підставі ст. 88 ЦПК України відшкодувати судові витрати. Нарешті, вирішуючи спір таким чином, суд враховує, що укладена угода між позивачем та [PERSON] 25 вересня 2010 року є за своєю суттю нікчемною (ст.. 220 п.1 ЦК України), бо не дотримано вимоги закону про її нотаріальне посвідчення; а сума коштів переданих позивачем за придбання житлового будинку розцінюється судом як аванс, тобто, спосіб забезпечення зобов'язань зі свого боку. При цьому суд увагу на те, що угода не відбулася не з вини позивача, що ніким не спростовувалось.

Outcome: approved