Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що згідно витягу з розпорядження №149 від 03.03.1994 року Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації квартира за адресою [ADDRESS] була надана на сім`ю з трьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Власником особового рахунку з 1994 року є [PERSON] дана квартира є однокімнатною квартирою загальною прощею 17,5 кв. м, квартира відноситься до державного житлового фонду. Посилається на те, що будинок в якому проживає позивач, перебуває на балансі КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та переданий на обслуговування КП «Куренівське Подільського району м. Києва». У позовній заяві зазначає, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб № 1645201 від 31.07.2018 та № 1645261 від 31.07.2018 р. вбачається, що в житловому приміщенні зареєстровані: з 24.03.1998 р. відповідач [PERSON], відповідач [PERSON], позивач [PERSON]. При цьому, відповідачі з серпня 1998 р. не проживають у спірній квартирі, виїхали на постійне місце проживання до Німеччини, де зараз мають постійне місце реєстрації та проживають, набули громадянство цієї держави. Посилається на те, що з моменту добровільної зміни відповідачами свого місця проживання та до цього часу відповідачі в Україні не з'являлись, а тому в добровільному порядку вирішити питання щодо зняття відповідачів з реєстрації в квартирі не вдалося. Посилаючись на те, що більш ніж десяток років без поважних причин у спірній квартирі відповідачі не проживають, в квартирі відсутні їх речі, кореспонденція на їх ім'я не надходить, квартиру відповідачі не відвідують, комунальні послуги не сплачують, а також відповідачі не є членами сім'ї позивача, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]., у зв'язку з відсутністю у ньому без поважних причин понад один рік, та виписати відповідачів (зняти з реєстрації) [PERSON] та [PERSON] з [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином. До суду від відповідачів надійшли письмові заяви про визнання позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову у зв'язку з наступним. Як встановлено в судовому засіданні, згідно витягу з розпорядження №149 від 03.03.1994 року Шевченківської районної Державної адміністрації м.Києва квартира за адресою [ADDRESS] була надана на сім`ю з трьох осіб: [PERSON], її сина [PERSON] та брата [PERSON]. Власником особового рахунку з 1994 року є [PERSON] При цьому, як не заперечували відповідачі та доводять матеріали справи, [PERSON] та її син [PERSON] тривалий час не проживають у спірній квартирі, виїхали на постійне місуе проживання до Німеччини та набули громадянства цієї країни. Конституція України в статті 47 закріплює право кожної людини на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту статті 53 ЖК України вбачається, що жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно наданих суду довідокпро реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб № 11822881 від 18.09.2018, № 1822879 від 18.09.2018 р. та № 11822872 від 18.09.2018 вбачається, що в житловому приміщенні зареєстровані: з 24.03.1998 р. відповідач [PERSON], відповідач [PERSON], позивач [PERSON] (а.с. 22-24). Судом встановлено, що всі витрати по утриманню квартири несе позивач, відповідачі не сплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню квартири та не приймають участі в її утриманні. Відповідачі втратили інтерес до квартири, у добровільному порядку залишивши її як своє місце проживання. Зі змісту статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Крім того Пленум Верховного суду України в свої постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, зазначив, що судовому розгляду підлягають спори пов'язанні з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення… У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Докази про те, що відповідачам чинилися перешкоди у доступі до спірної квартири суду не надано. Все вищевикладене на переконання суду об'єктивно підтверджує твердження позивача про факт відсутності відповідачів у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, а тому його позовна вимога про визнання сестри та племінника такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. При цьому, не підлягає задоволенню вимога позивача про зняття з реєстрації відповідачів, адже така вимога наразі є передчасною. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування на вільний вибір місця проживання в України», рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для зняття таких осіб з реєстрації у квартирі через Центр надання адміністративних послуг. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі по 704,80 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16, ЦК України, ст.ст. 71-72 ЖК України, Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року,

Outcome: partial