Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» ( далі ТОВ «Кредитні ініціативи») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що 10 квітня 2016 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. щодо видачі виконавчого напису про стягнення з позивача грошових коштів в сумі 1 905 492,47 грн за кредитним договором № 2006/0908/45-016 від 17 вересня 2008 року. При видачі виконавчого напису порушено вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки відсутній факт безспірності заборгованості, нотаріусом не було перевірено зазначені обставини. Крім того, не враховано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 року , яким розірвано кредитний договір № 2006/0908/45-016 від 17 вересня 2008 року та рішення Київського районного суду м. Полтави від 14.10.2010 року , яким задоволено позов ВАТ «Сведбанка» до [PERSON] про стягнення заборгованості по зазначеному кредитному договору. Виконавчий напис не надходив на адресу позивача та про його існування він дізнався лише після ознайомлення 13 листопада 2019 року його представником з матеріалами виконавчого провадження. Ухвалою суду від 28 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою суду від 10 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, витребувано в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу Чуловського В.А. виписки з рахунку позивача із зазначенням суми заборгованості , строків погашення , на підставі яких видано виконавчий напис. Ухвалами суду від 13 травня 2020 року, 01 червня 2020 року призначено проведення судових засідань в режимі відеоконференцій. Судове засіданні проведено в режимі відеоконференції. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві обставини, доводи викладені в відзиві не визнав, про що надав відповідь на відзив та просив позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала , підтримала наданий суду відзив на позовну заяву , просила застосувати строки позовної давності та у задоволенні позову відмовити. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення справи не надходило. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № № 2006/0908/45-016 від 17 вересня 2008 року ВАТ «Сведбанк» надав [PERSON] грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 57 000 доларів США на строк та умовах, що викладені в договорі ( а.с. 16-20). Рішенням Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі № 2-4055/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» в особі Харківського відділення ВАТ «Сведбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «Сведбанк» в особі Харківського відділення ВАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 480 129 грн. 74 коп. - солідарно. Рішенням встановлено, що станом на 19 лютого 2010 року відповідач [PERSON] має несплачену суму боргу за кредитом 56 764,05 доларів США, заборгованість за процентами - 3 129,08 доларів США. За порушення зобов`язання позивачем відповідачу нараховано пеню в розмірі 124,50 доларів США. Загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем складає 60 017,63 доларів США. Тому суд вважає такою, що ґрунтується на законі, вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів всієї суми кредиту достроково. Згідно ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, але сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом в національній валюті України, еквівалентну 60 017,63 доларам США за курсом, встановленим Національним банком України на день звернення позивача з позовом до суду - у розмірі 480 129,74 грн. Рішення набрало законної сили. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ВАТ «Сведбанк» про розірвання кредитного договору та встановлення графіку виплати заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено частково. Розірвано кредитний договір № 2006/0908/45-016 від 17.09.2008 року , укладений між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», в іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили. 10 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. виданий виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості по кредитному договору № 2006/0908/45-016 від 17 вересня 2008 року, право вимоги за яким 28 листопада 2012 року було відступлено ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», на підставі договору факторингу, якому , в свою чергу, право вимоги було відступлено 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу № 15. Сума заборгованості складається з: заборгованості за кредитом 1 021 642,60 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 883850,37 грн. (а.с.15). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункту 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте , як убачається з матеріалів справи , на час винесення виконавчого напису кредитний договір №2006/0908/45-016 від 17 вересня 2008 року був розірваний рішенням суду. (рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2010 року , цивільна справа № 2-11756/10). До того ж, станом на 10 квітня 2016 року існувало рішення суду, яке набрало законної сили , а саме рішенням Київського районного суду по цивільній справі № 2-4055/10 від 14 жовтня 2010 року, яким стягнуто з позивача на користь банку заборгованість за вказаним вище кредитним договором в сумі 480129 грн. 74 коп., тобто стягнення всієї суми кредиту достроково. Даним рішенням суду з позивача стягнуто заборгованість як за кредитом , так і за процентами, нараховану пеню. Таким чином, заперечення представника відповідаа про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не зобов`язаний перевіряти розмір заборгованості, він повинен перевірити факт наявності заборгованості відповідно до наданих документів, таким чином заявником для вчинення оспорюваного виконавчого напису подано усі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, у свою чергу, повністю дотримано вимоги, передбачені статтями 87, 88, , є безпідставними, оскільки безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису безспірної заборгованості між сторонами спору вже не існувало, хоча поданий стягувачем пакет документів формально відповідав вимогам Закону України «Про нотаріат». Постановою про відкриття виконавчого провадження від 02 червня 2016 року ВП № 5299427 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 8524 від 10 квітня 2016 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості у розмірі 1 905 492,97 грн. ( а.с. 14). Що стосується посилання представника відповідача на застосування строків позовної давності як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] , то суд приймає до уваги постанову Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2020 року по цивільній справі за поданням заступника начальника Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Приймак О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] , якою встановлено, що згідно наданих суду документів виконавчого провадження, доказів вручення боржнику [PERSON] постанов про відкриття виконавчих проваджень, повідомлень та викликів державного виконавця, а також виконавчого напису нотаріуса від 10 квітня 2016 року та постанови від 14 грудня 2018 року про стягнення виконавчого збору матеріали справи не містять. Заперечення представника відповідача щодо бажання оскаржити рішення судів від 14 жовтня 2010 року та 10 листопада 2010 року також є неприйнятними, оскільки на час розгляду справи, зазначені рішення суду набрали законної сили та обставини, які ними встановлені не підлягають доказуванню відповідно до норм ст. 82 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved