Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 20 травня 2009 року він уклав шлюб з відповідачем. В шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та перебування у шлюбі неможливе. У зв`язку із наведеним просив шлюб розірвати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом вручення судової повістки на адресу фактичного місця проживання у [ADDRESS] . Суду подала заяву у якій зазначила, що судову повістку на судове засідання, що призначене на 26 листопада 2020 року та інші документи, що стосуються розірвання шлюбу вона отримала. З огляду на карантинні обмеження просила розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. Вказала що питання виплати аліментів буде врегульовано в Німеччині, за німецьким законодавством. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20 травня 2009 року (а.с.3), сторони зареєстрували шлюб 20 травня 2009 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 564. В шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved