Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої дорожньо - транспортною пригодою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.10.2017р. приблизно о 13.50 год., в м. Львів по вул. Науковій, 30 відбулась дорожньо -транспортна пригода за участі автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON]. та службового автомобіля патрульної поліції марки TOYOTA PRIUS д.н.з. [NUMBER] на синьому фоні, під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. За наслідками вказаної ДТП щодо [PERSON] працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 082441 від 14.10.2017 року за ет.124 КУпАП, який для розгляду скеровано у Франківський районний суд м. Львова. В протоколі працівниками поліції вказано, що [PERSON] порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1. дорожнього знаку 5.16, пунктів 2.3. «б», 3.2., 12.1., 13.1. ПДР. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 14.02.2018 року справу про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Під час розгляду справи судом встановлено, що механізм утворення механічних пошкоджень автомобілів, план-схема ДТП, пояснення [PERSON] , свідків [PERSON] і [PERSON] , відеозапис відеореєстратора службового автомобіля поліції марки TOYOTA PRIUS д.н.з. [NUMBER] свідчать про те, що [PERSON] рухався по середній смузі руху в напрямку вул. Кульпарківської з дотриманням вимог Правил дорожнього руху, а його автомобіль отримав пошкодження через неуважність і не дотримання вимог Правил дорожнього руху стосовно розмітки та зміни напрямку руху з боку водія автомобіля марки TOYOTA PRIUS д.н.з. [NUMBER] . Наведене підтверджує, що в даній ДТП винен саме водій службового автомобіля TOYOTA PRIUS д.н.з. [NUMBER] лейтенант поліції Плахтій Олег Орестович. З приводу зазначених подій, з метою отримання страхового відшкодування, [PERSON] звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім», оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля TOYOTA PRIUS д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у вказаній установі. Станом на теперішній час, він, [PERSON] , страхового відшкодування не отримав через ліквідацію ПрАТ «Київський страховий дім». З метою отримання страхового відшкодування він, [PERSON] , замовляв, і на його замовлення було проведено оцінку пошкодженого автомобіля на що було витрачено грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. Згідно звіту № 1319/18 від 04.06.2018 року, проведеному на дату вчинення ДТП, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «CHEVROLET AVEO», д.н.з. [NUMBER] , становить 81108 (вісімдесят одна тисяча сто вісім) гривень 54 коп. На момент даної ДТП водій службового автомобіля TOYOTA PRIUS д.н.з. [NUMBER] лейтенант поліції [PERSON] перебував у трудових відносинах з Управлінням патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, про що свідчать і матеріали справи про адміністративне правопорушення. Станом на сьогоднішній день, у зв`язку із потребами використання він, [PERSON] , відремонтував належний йому автомобіль, на що витратив власні кошти, однак його витрати не покриті за рахунок страхового відшкодування. Просить на підставі статтей 1166 та 1187 Цивільного кодексу України ухвалити рішення, яким стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на його користь збитки, завдані внаслідок ДТП в сумі 81108 (вісімдесят одна тисяча сто вісім) гривень 54 коп. та судові витрати в розмірі 2334 (дві тисячі триста тридцять чотири) гривні 40 коп. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 21.11.2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання. Відповідачем на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить залишити позов без задоволення. Звертає увагу на те, що рішення суду яким водія службового автомобіля TOYOTA PRIUS д.н.з. [NUMBER] визнано винним в дорожньо - транспортній пригоді немає, а тому підстави для отримання позивачем страхових виплат відстуні. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 15.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Представником позивача через електронну пошту суду скеровано клопотання про залучення третьої особи, заява про уточнення позовних вимог та клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Разом з тим, зважаючи на стадію судового розгляду по суті цивільної справи суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про залучення третьої особи та заяви про уточнення позовних вимог. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 082441 від 14.10.2017 року, [PERSON] 14.10.2017 року, приблизно о 13.50 год., в м. Львів по вул. Науковій, 30, керуючи автомобілем марки CHEVROLET AVEO д.н.з. [NUMBER] , рухаючись у крайній лівій смузі, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах», здійснив рух прямо при дозволеному тільки ліворуч, а також дорожню розмітку 1.1. «Вузька суцільна лінія», внаслідок чого здійснив зіткнення зі службовим автомобілем марки TOYOTA PRIUS д.н.з. [NUMBER] на синьому фоні, під керуванням водія [PERSON] , який рухався з увімкненими проблисковими маячками червоного і синього кольору та звуковою сиреною, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 14.02.2018р., яка набрала законної сили, справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, повернено [PERSON] посвідчення водія серії [NUMBER] від 19.09.2013 року. Зокрема, судом встановлено, що механізм утворення механічних пошкоджень автомобілів, план-схема ДТП, пояснення [PERSON] , свідків [PERSON] і [PERSON] , відеозапис відеореєстратора службового автомобіля поліції марки TOYOTA PRIUS д.н.з. [NUMBER] свідчать про те, що [PERSON] рухався по середній смузі руху в напрямку вул. Кульпарківської з дотриманням вимог Правил дорожнього руху, а його автомобіль отримав пошкодження через неуважність і не дотримання вимог Правил дорожнього руху стосовно розмітки та зміни напрямку руху з боку водія автомобіля марки TOYOTA PRIUS д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] . Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт невинуватості позивача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.10.2017, є встановленим та не підлягає доказуванню. Відповідно до Звіту №1319/18 про оцінку автомобіля марки CHEVROLET AVEO р.н. [NUMBER] , виконаного СПД [PERSON] , вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки CHEVROLET AVEO р.н. [NUMBER] , з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля складає 81108 (вісімдесят одна тисяча сто вісім) гривень 54 коп. У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до абзацу 2 п.4 постанови Пленуму, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, в тому числі, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Таким чином, за загальним правилом обов`язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. В спростування даних обставин відповідачем жодних доказів не надано. В матеріалах справи відсутні докази і такі не надані відповідачем, які б свідчили про те, що ним в позасудовому порядку виплачені кошти на користь позивача. Так само і відсутні докази, які б спростовували звіт про оцінку автомобіля та матеріальну шкоду, яку просить стягнути позивач. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано наведених позивачем підстав права вимоги відшкодування шкоди. За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. П.1 ч.3 цієї статті вказує на те, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved