Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , про визнання договору купівлі -продажу автомобіля недійсним. В позові вказував, що отримав копію позовної заяви [PERSON] про поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя. В позовні заяві позивач просить стягнути з нього на її користь 1/2 вартості автомобіля: марки VOLKWAGEN, модель - TRANSPORTER 2009 року випуску, колір сірий, номер кузова ( шасі,рама ) [NUMBER] ,номерний знак [NUMBER] , який до 19 липня 2018 року був зареєстрований на прізвище відповідача - [PERSON] . Спірний транспортний засіб було придбано за час шлюбу, а тому він є спільним майном подружжя. В подальшому, коли стосунки з [PERSON] та повнолітніми дітьми стали напружені - [PERSON] 19 липня 2018 року оформив договір купівлі - продажу транспортного засобу на прізвище свого батька - [PERSON] . Цей автомобіль стояв біля будинку і син - [PERSON] регулярно ним їздив по своїх потребах та інше, користувався ним. Батько [PERSON] - [INFO] . Посвідчення водія - на право керування трансортними засобами у нього немає, а отже він цим автомобілем не управляє та він вже людина похилого віку. Про існування даного договору [PERSON] нічого не знає. В даний час цей автомобіль потербує ремонту і звичайно він не коштує 260 000 грн. Посилався на те, що спірний автомобіль покупцю [PERSON] не передавав, також сторонами не було виконано п.2.1. Договору № 7341/2018/1030763 від 19.07.2018 року де зазначено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. Такої оплати не відбулось. Просить, визнати недійсним укладений 19.07.2018 року договір № 7341/2018/1030763 купівлі - продажу транспортного засобу: марки VOLKWAGEN, модель - TRANSPORTER 2009 року випуску, колір сірий, номер кузова ( шасі, рама ) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. В адресованій суду заяві позов підтримують та не заперечують щодо його задоволення, просять розглядати справу у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився. В адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутність, позов визнав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] в адресованій суду заяві просить розглядати справу у її відсутність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Слід зауважити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач 19.07.2018 року уклав з відповідачем [PERSON] договір № 7341/2018/1030763 купівлі - продажу транспортного засобу: марки VOLKWAGEN, модель - TRANSPORTER 2009 року випуску, колір сірий, номер кузова ( шасі, рама ) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Згідно ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Так, Верховним Судом України в постанові від 27.01.2016 року по справі № 6-1912цс15 висловлено правову позицію, згідно якої укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Судом встановлено, даний факт не заперечується і сторонами, що договір купівлі продажу автомобіля був укладений під час перебування шлюбу, відповідач про укладення купівлі продажу даного автомобіля нічого не знає, позивач в подальшому користується спірним автомобілем . За приписами ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved