Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 12.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № VOY0АК00070389, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 49\~520,61 грн. на умовах строковості, поворотності та оплачуваності. Оскільки позичальник [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору не виконав, станом на 28.01.2016 року у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами та штрафами в розмірі 21517,37 грн. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з викладених у заяві обставин. Суду пояснив, що відповідач порушуючи умови договору повертав кошти не по графіку. Крім того, додатково було укладено договір страхування, щомісячний платіж було збільшено в звязку із включенням страхового платежу до графіка погашень. Коштів, які вносились відповідачем було недостатньо для погашення поточної заборгованості, тому утворилась прострочена заборгованість. Відповідачу направлялися повідомлення про погашення існуючої заборгованості, однак жодних заходів вжито не було. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечував щодо його задоволення. В наданих поясненнях зазначив, що відповідач вчасно сплачував заборгованість за кредитним договором згідно графіка, навіть в більшому розмірі ніж передбачено. Договір страхування був укладений лише на 1 рік, в подальшому його дію відповідач не продовжував. Крім того, [PERSON] звертався до банку та робив звірку платежів по кредитному договору, йому повідомляли, що заборгованості немає. Про існування заборгованості банк письмово не повідомляв. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 12.09.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір № VOY0АК00070389, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 49\~520,61 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру на строк до 11.09.2013 року. Мета кредитування придбання автомобіля, який згідно умов вищевказаного договору переходив в заставу банку, для забезпечення виконання умов договору (а.с. 8-14). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач належним чином виконав умови договору, надавши кошти на придбання транспортного засобу шляхом їх перерахування на відповідний розрахунковий рахунок (а.с. 15). З матеріалів справи судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ЗАТ «СК «Інгосстрах» укладено договір страхування наземного транспортного засобу, на виконання умов договору застави за кредитно-заставним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] Реалізовуючи право внесення страхових платежів, банк відповідно до п. 3.4.2 основного договору, сплачував впродовж 2009 2012 років страхові платежів за рахунок кредитної лінії відкритої на імя [PERSON] Здійснення оплати ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (а.с. 92-99). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушуючи умови договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом відповідно до визначеного графіка платежів, сплати страхових платежів та сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5-7) вбачається, що станом на 28.01.2016 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 21517,37 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 8602,98 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 111,99 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 27,22 грн. заборгованості по пені 11\~512,45 грн., а також штрафів відповідно до договору 1262,73 грн. Твердження сторони відповідача про відсутність заборгованості та не повідомлення банком про заборгованість не відповідає дійсності. Так, 13.08.2013 року відповідачу [PERSON] банком було направлено відповідь на звернення щодо збільшення щомісячного платежу в звязку з включенням страхового платежу до графіка погашень. 17.12.2014 року відповідачу було направлено повідомлення про прострочену заборгованість з попередження про наслідки її непогашення. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитно-заставним договором в розмірі 21\~517,37 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат.

Outcome: approved