Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговими розписками. Позов обґрунтовує тим, що 01 вересня 2016 року він надав у борг на засадах зворотності, а [PERSON] отримав позику у сумі 12 000 доларів США. Одночасно [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму коштів 01 вересня 2017 р. Вказані обставини підтверджуються оригіналом письмової боргової розписки від 01 вересня 2016 року, складеної особисто [PERSON] . Однак, ні 01 вересня 2017 року, ні станом на даний момент [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення позивачу 12 000 доларів США. Крім того, 22 вересня 2016 року відповідач позичив у нього додатково 5000 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму 22 вересня 2017 року. Вказані обставини підтверджуються оригіналом письмової боргової розписки від 22 вересня 2016 року, складеної особисто [PERSON] . Однак, ні 22 вересня 2017 року, ні станом на даний момент [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення коштів в сумі 5000 доларів США. Таким чином, загальна сума боргу відповідача складає 17000 доларів США. Позивач неодноразово звертався особисто до [PERSON] з вимогою про повернення вказаних коштів, однак відповідач неправомірно ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 20 липня 2020 року 1 долар США відповідає 27,36 грн., а тому загальна сума заборгованості відповідача в національній валюті складає 465120,00 грн. Враховуючи наведене просив стягнути із відповідача борг в сумі 465 120,00 грн. та 4 651,20 грн. сплаченого судового збору. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Щодо заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причину неявки суду не повідомила. Про судове засідання відповідач була повідомлена також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики від 01.09.2016 року, за яким відповідач взяв у позивача 12 000 доларів США. Відповідно до розписки визначено строк повернення коштів 1 вересня 2017 року. 22.09.2016 року [PERSON] надав відповідачу [PERSON] 5 000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути «22 августа 1917 року», і як вказано позивачем у позові строк повернення коштів за вказаною розпискою 22 вересня 2017 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договорів позики від 01 вересня 2016 та 22 вересня 2016 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Однак, у встановленому законом порядку та строки позичені кошти відповідачем повернуті не були. Згідно ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц зробила висновок, що укладення і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, тому у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Згідно вимогами позивача, станом на 20 липня 2020 року за відповідачем наявна заборгованість за договором позики в загальній сумі 17 000 доларів США, що, за курсом НБУ станом на 20 липня 2020 року еквівалентно 465 120 гривень. Будь-яких доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 12 ЦПК України,\~ кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому сплачений судовий збір в розмірі 4651,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 524, 526, 527 ч. 1, 530, 533, 1046,1047, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved