Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач, заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської місцевої ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої до місцевого бюджету понесених Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги витрат в розмірі 1948,17 грн. на лікування потерпілого від злочину [PERSON] В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 24.05.2016р. відповідача визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Зокрема, судом встановлено, що відповідач 07.02.2016р. близько 20.00 год. в приміщенні квартири [ADDRESS] нанесла удар ножем потерпілому [PERSON] в область грудної клітки зліва, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке було небезпечним для життя в момент заподіяння. Стаціонарне лікування потерпілого проводилось у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, витрати якої склали 1948,17 грн. Відповідно до чинного законодавства, такі витрати відповідач зобов'язаний відшкодувати і тому, просить стягнути їх в примусовому порядку. Прокурор в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомила. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, хоча про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 24.05.2016р. (а.с.5-8), який набрав законної сили, встановлено, що [PERSON], 07.02.2016 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи в квартирі [ADDRESS], маючи умисел на нанесення тілесного ушкодження та знаючи про те, що здоров'я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально - караним, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, умисно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров'ю [PERSON], реалізовуючи свій злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень, вихопила із рук [PERSON] предмет, заздалегідь пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: кухонний ніж, який на той час тримав у руках [PERSON], та нанесла потерпілому [PERSON] вказаним ножем удар в область грудної клітки зліва. Згідно висновку №75/16 від 08.02.2016р. [PERSON] було спричинено одне поранення передньої поверхні грудної клітки зліва на рівні 3-го міжребер'я, яке проникає в плевральну порожнину, ускладнена лівобічним пневмогемотораксом. Рана утворилось від дії гострого колючо-ріжучого предмету могла бути спричинена 07.02.2016р. від удару ножем, не характерне для утворення внаслідок одноразового падіння на площину з висоти власного росту, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди врегульовано положеннями Глави 82 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України. Зокрема, за загальним правилом, визначеним ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно спеціальної норми ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Постановою Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» роз'яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до довідки Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги № 31 від 14.03.2017р. (а.с.9), яка скріплена гербовою початковою та підписами головного лікаря та головного бухгалтера, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КМКЛШМД в І хірургічному відділенні з 07.02.2016р. по 16.02.2016р. (9 ліжко-днів, день поступлення і виписки рахується за 1 ліжко-день). Загальна сума затрачених коштів на лікування становить 1948,17 грн. З огляду на це, вказаний доказ судом визнається належним та з огляду на обов'язок відповідача відшкодувати вартість лікування потерпілого ухвалюється рішення про задоволення позову. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13-17), КМКЛШМД є комунальною організацією, засновником якого є Львівська міська рада. Тому, кошти підлягають стягненню до місцевого бюджету. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved