Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач заявив позов до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 31.01.2011 між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору банком позичальнику було оформлено кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач станом на 21.11.2017 порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Позивач зазначає, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, на даний час кредитна заборгованість не погашена і складає 11880 гривень 43 копійки. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з позичальника [PERSON] заборгованість по кредитному договору №б\\н від 31.01.2011 у сумі 11880 гривень 43 копійки, судові витрати у сумі 1600 гривень. Представник позивача 08.02.2018 за вх..№973 подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена в порядку ст. ст. 128, 130 ЦПК України, про причини неявки не повідомила. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Заяви, клопотання: заява представника позивача про розгляд справи без її участі. Судом вчинено такі процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду про що постановлено ухвали. Судом\~ встановлено такі фактичні обставини\~ та\~ зміст спірних\~ правовідносин.\~\~\~\~\~ Із досліджених судом письмових доказів копії анкети-заяви [PERSON] від 31.01.2011 на відкриття кредиту, встановлено, що між сторонами у простій письмовій формі укладено кредитний договір, на підставі якого позивач отримав кредит у сумі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами цього договору відповідач зобовязалася повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування, комісію та пеню у встановлені строки відповідно до умов кредитування, однак, як слідує із розрахунків по договору, не виконала своїх зобовязань та допустив заборгованість станом на 21.11.2017 у сумі 11880 гривень 43 копійки, з яких заборгованість за тілом кредиту 1044 гривні 31 копійка, заборгованість по процентам за користування кредитом 3691 гривня 23 копійки, заборгованість за пенею 6102 гривні 96 копійок, штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 541 гривня 93 копійки. Судом також встановлено, що підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.2 правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Дослідивши усі докази, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобовязався надати та надав грошові кошти (кредит) відповідачеві у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач\~ зобовязалася повернути кредит та проценти за користування кредитом. Згідно із\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст.629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Вимогами\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року визначено, що згідно із\~статтею 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей\~525,\~526 ЦК України\~ зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 536 ЦК України\~встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року визначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає частково доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Суд вважає порушеним право позивача невиконанням відповідачем зобовязань по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом. Порушене право позивача підлягає судовому захисту. Суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по вказаному кредиту на загальну суму 4735 гривень 54 копійки, з яких заборгованість за кредитом 1044 гривні 31 копійка, заборгованість по процентам за користування кредитом 3691 гривня 96 копійок. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення 6102 гривні 96 копійок нарахованої пені, 541 гривня 93 копійки штраф (процентна складова), 500 гривень штраф (фіксована частина), суд вважає необґрунтованою, виходячи із наступного. Пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, передбаченої ст. 549 ЦК України. Судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність у виді фіксованої частини штрафу та відсотків від суми заборгованості, одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. З урахуванням наведеного, суд має підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення - 4735 гривень 54 копійки, з яких заборгованість за кредитом 1044 гривні 31 копійка, заборгованість по процентам за користування кредитом 3691 гривня 96 копійок. В задоволенні іншої частини позовних вимог\~суд має підстави відмовити як таких, що заявлені безпідставно. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Таким чином, підлягає стягненню із відповідача на користь позивача судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у сумі 638 гривень, розрахованої за правилами простої математичної пропорції. Норми права, які застосував суд - ст.ст.526, 527, 530, 536, 610, 611, 624, 625, 1054, 1055 ЦК України.

Outcome: partial