Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачу [PERSON] належать на праві власності квартира [ADDRESS] та домоволодіння №65 по вул. Бурденка у м.Дніпрі. З дозволу відповідача [PERSON] на протязі періоду з 2005 року по теперішній час позивач проживає у [INFO], сплачує комунальні послуги, підтримує житлову площу у належному стані, робить ремонтні роботи за вказаними адресами. В домоволодінні №65 по вул. Бурденка у м.Дніпрі тимчасово проживає відповідач [PERSON], як квартирант, але в утриманні житлової площі участі не приймає, дозволу від відповідача [PERSON] на проживання не отримував. У звязку з тим, що позивач є добросовісним користувачем вищевказаного майна, відкрито та вільно володіє вказаним майном, утримує вказані житлові площі, просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] та на домоволодіння №65 по вул. Бурденка у м.Дніпрі. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вказаної заяви позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви, в яких просять розглядати справу без їх участі. Позовні вимоги визнають. У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.10.2002 року, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №212/2002, відповідачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. З 02.08.2005 року з дозволу відповідача [PERSON], позивач проживає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, підтримує її у належному стані, робить ремонтні роботи. Згідно довідки виданої КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради від 20.01.2017р № 036 [PERSON] [INFO] мешкає за адресою [ADDRESS] без реєстрації з 2005 року. Відповідно до розділу 3 Звіту про оцінку, проведеної станом на 24.11.2010 року ПП «ЕГ Класика» однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS], яка складається з житлової кімнати, кухні, коридору, сумісного санвузла, балкона за своїм технічним станом потребує ремонту. Позивачем надано суду докази в підтвердження проведення ремонтних робіт, а саме видаткові накладні, квитанції щодо замовлення послуг, товарні чеки, та кошторис ремонтних робіт за адресою [ADDRESS]. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна від 26 листопада 2016 року, а саме: квартира [ADDRESS], виконаного ПП «[PERSON] Класика» (сертифікат субєкта оціночної діяльності №145/16 від 15.02.2016 року, діє до 15.02.2019 року), на дату оцінки стан опорядження квартири оцінюється як комплексний ремонт економ класу та ринкова вартість обєкта оцінки (квартири) складає 427\~000,00 грн. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства\~ст. 47 Конституції України; ст.ст.328,\~344,\~39 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Згідно\~ст. 319 ЦК України\~- власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. [PERSON] власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав . Відповідно до ст. 322 власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~правила\~ст. 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно ч. 4\~ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту статей\~335\~і\~344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється\~Земельним кодексом України\~(далі -\~ЗК), зокрема статтею 119. П. 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). \~Відповідно до вимог\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, судом встановлено, що позивач безперервно та відкрито володіє квартирою №12 по вул. Карагадинській, буд. 7 в м.Дніпрі більш ніж 10 років, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимог в цій частині та визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем. Щодо вимог позивача про визнання за ним право власності в порядку набувальної давності на домоволодіння №65 по вул. Бурденка у м.Дніпро, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1,2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно статей 10,60, ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов'язок по доказуванню. Доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Отже, мета доказування - з'ясування дійсних обставин справи. Отже, позивач фактично не довів, що він добросовісно, відкрито, безперервно володів та користувався нерухомим майном за адресою домоволодіння №65 по вул. Бурденка у м.Дніпро, а саме спірним будинком, утримував його, позивачем не надано в судовому засіданні доказів відкритого, безперервного володіння спірним будинком протягом десяти років, то суд приходить до висновку про те, що позивач не набув права власності на вказаний будинок на підставі\~ст. 344 ЦК України. Також позивачем не надано підтвердження, що вказане домоволодіння належить на праві власності [PERSON], [PERSON] Таким чином, вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню в частині визнання права власності на домоволодіння №65 по вул. Бурденка у м.Дніпрі . Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 1307 грн. 00 коп.

Outcome: partial