Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача із позовом про визначення часток у спільному майні подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона з 31.07.1999 р. перебувала у шлюбі із відповідачем, котрий рішенням Володимир-Волинського міського суду від 06.10.2017 р. розірваний. За час шлюбу вони придбали квартиру [ADDRESS]. Право власності на цю квартиру зареєстровано на відповідача. Оскільки квартира придбана за час шлюбу, тому вона є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя і їхні частки у цьому майні є рівними. Так як між ними не досягнуто добровільної згоди щодо поділу цього майна, розмір часток не визначався, шлюбний договір не укладався і відповідач не визнає її право на ? частину цього майна, тому вона просить визнати за нею та відповідачем право власності по ? частини спірної квартири кожному. В судове засідання позивач не з»явилась, однак подала заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з»явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги визнає повністю, просить розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено, що з 31.07.1999 р. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], котрий рішенням Володимир-Волинського міського суду від 06.10.2017 р. розірвано. Договором купівлі-продажу від 11.09.2010 р. підтверджується, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням наведених норм, суд приходить до висновку, що дана квартира є об»єктом права спільної сумісної власності сторін, окільки була придбана ними за час шлюбу. Згідно з ч.1 ст. 68 та ч.1 ст. 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином, розірвання шлюбу між сторонами не припинило права спільної сумісної власності на дану спірну квартиру та після розірвання шлюбу вони мають право на поділ цього майна. Відповідно до ч.1 ст 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма закріплена у ЦК України, зокрема ч.2 ст. 372 ЦК України визначає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки спірна квартира є об»єктом права спільної сумісної власності сторін і відсутня домовленість сторін щодо визначення їхніх часток у цьому майні, тому згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч.2 ст. 372 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності (квартири) позивача та відповідача є рівними та становлять по ? частки кожного. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, обгрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Враховуючи, що рішення ухвалено на користь позивача, тому судові витрати в розмірі 2056,72 грн., котрі документально підтвердженні, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved