Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що за зверненням\~AT\~«Кредобанк» приватний\~нотаріус Львівського\~міського нотаріального\~округу Барбуляк\~Христина Миколаївна\~22\~грудня 2020\~року вчинила\~зареєстрований у\~реєстрі №\~3456\~виконавчий напис\~про звернення\~стягнення на\~автомобіль марки\~TOYOTA\~RAW4,\~рік випуску\~2016,\~шасі [NUMBER] ,\~об`єм двигуна\~2231,\~колір червоний,\~реєстраційний номер:\~ [NUMBER] ,\~який належить\~на праві\~приватної власності\~ [PERSON] на\~підставі свідоцтва\~про реєстрацію\~транспортного засобу\~ [NUMBER] ,\~та перебуває\~у заставі\~AT\~«Кредобанк» згідно\~договору застави,\~укладеного [PERSON] \~і AT\~«Кредобанк» та\~посвідченого 7\~лютого 2017\~року приватним\~нотаріусом Львівського\~міського нотаріального\~округу Юрковою\~О.А.\~за реєстровим\~номером №\~67.\~Вважає,\~що у\~AT\~«Кредобанк» не\~було законних\~підстав звертатися\~до приватного\~нотаріуса за\~вчиненням зазначеного\~виконавчого напису,\~оскільки зазначений\~виконавчий напис\~вчинено з\~порушенням вимог\~частини третьої\~статті 24\~та частини\~першої статті\~27\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень».\~Згідно частини\~третьої статті\~24\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» обтяжувач,\~який ініціює\~звернення стягнення\~на предмет\~забезпечувального обтяження,\~зобов`язаний до\~початку процедури\~звернення стягнення\~ зареєструвати в\~Державному реєстрі\~обтяжень рухомого\~майна відомості\~про звернення\~стягнення на\~предмет обтяження.\~Згідно частини\~першої статті\~27\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» обтяжувач,\~який має\~намір звернути\~стягнення на\~предмет забезпечувального\~обтяження в\~позасудовому порядку,\~зобов`язаний надіслати\~боржнику письмове\~повідомлення про\~порушення забезпеченого\~обтяженням зобов`язання.\~Повідомлення надсилається\~одночасно з\~реєстрацією в\~Державному реєстрі\~обтяжень рухомого\~майна відомостей\~про звернення\~стягнення на\~предмет забезпечувального\~обтяження.\~Заявляє,\~що не\~отримував від\~AT\~«Кредобанк» письмове\~повідомлення про\~порушення забезпеченого\~обтяженням зобов`язання.\~Крім того,\~AT\~«Кредобанк» не\~здійснив реєстрацію\~в Державному\~реєстрі обтяжень\~рухомого майна\~відомостей про\~звернення стягнення\~на вказаний\~вище автомобіль,\~що підтверджується\~витягами з\~Державного реєстру\~обтяжень рухомого\~майна,\~які додаються.\~Зазначені висновки,\~які вказують\~на порушення\~закону,\~також містяться\~у Постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 16\~травня 2018\~року (справа\~№ 320/8269/15-ц,\~провадження №\~14-83цс18),\~згідно яких\~«Велика Палата\~Верховного Суду\~вважає,\~що факт\~недотримання стягувачем\~положень частини\~третьої статті\~24\~та частини\~першою статті\~27\~Закону №\~1255-IV (ЗУ\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень») і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню». Ухвалою Франківського\~районного суду\~м.\~Львова від\~08.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду. Через електронну пошту суду відповідачем скеровано відзив на позовну заяву, зазначає, що дії АТ «Кредобанк» є законними, а виконавчий напис нотаріуса від 22.12.2020р. є таким, що підлягає виконанню, відтак просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Звертає увагу, що у зв`язку з порушенням кредитного договору 22.10.2020р. АТ «Кредобанк» надсилало позивачу досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яка повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Зважаючи на те, що позивач свідомо не скористався правом на мирне врегулювання, банк був змушений звернутися до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. з ціллю задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна. Третьою особою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною скеровано пояснення на позовну заяву, в яких вона просить слухати справу у її відсутності, просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що виконавчий напис вчинено нею 22.12.2020р. на підставі ЗУ «Про нотаріат» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999р. №1172. Нею дотримано всі вимоги порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5. В судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності сторін, відповідачем через електронну пошту суду скеровано клопотання про розгляд справи без участі відповідача. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом\~статей 15, 16 ЦК України, кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16\~ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18\~ЦК України, нотаріус\~здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~від\~2\~вересня\~1993\~року\~№\~3425-XII\~«Про\~нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39\~Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34\~Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону «Про\~нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті\~Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису, стягувачем або його уповноваженим представником, нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50\~Закону «Про нотаріат», передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Судом встановлено, що 22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (із змінами та доповненнями), запропоновано звернути стягнення на рухоме майно, а саме: автотранспорт, марка і модель автотранспорту TOYOTA RAV4, 2016 року випуску, № шасі [NUMBER] , об`єм двигуна - 2231, колір - червоний, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків - [NUMBER] , який народився [INFO] в селі Велика Вільшаниця Золочівського району Львівської області, зареєстований за адресою: [ADDRESS] , місце праці - невідоме, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень\~статей 87, 88 Закону «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. \~ \~ \~Разом із\~тим,\~законодавством не\~визначений виключний\~перелік обставин,\~які свідчать\~про наявність\~спору щодо\~заборгованості.\~Ці обставини\~встановлюються судом\~відповідно до\~загальних правил\~цивільного процесу\~за наслідками\~перевірки доводів\~боржника та\~оцінки наданих\~ним доказів.\~Такий правовий\~висновок викладений\~у постанові\~Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17. Для спростування доводів позову відповідач не подав належних і допустимих доказів, визначених законом, а відзив на позовну заяву містить лише посилання на норми законодавства, які визначають права обтяжувача в разі порушення боржником зобов`язання. В матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили про безспірність заборгованості боржника перед банком. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved