Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом про встановлення батьківства і визнання права на майно . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] в с.Матеушівка, Бучацького району, Тернопільської області помер батько позивача [PERSON] . Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивач не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Крім того, йому видано повторне свідоцтво про народження, на підставі заяви матері [PERSON] , а саме змінено відомості про батька, тому необхідно встановити батьківство. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності, позов визнає. Суд, вислухавши позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази, встановив наступні обставини. [INFO] в с.Матеушівка, Бучацького району, Тернопільської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Добропільською сільською радою Бучацького району Тернопільській області. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 35 від 30.01.2020 року, виданою Добропільською сільською радою Бучацького району Тернопільської області. Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, який був складений ним 14 червня 2007 року і посвідчений секретарем Добропільської сільської ради. Згідно вказаного заповіту спадкодавець, все своє майно, заповів позивачу [PERSON] . Позивач є спадкоємцем за заповітом, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця фактично спадщину прийняв, оскільки проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 92 від 04.03.2020 року, виданою Добропільською сільською радою. Відповідно до відповіді, виданої приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу, вбачається, що правовстановлюючих документів на житловий будинок, що належав [PERSON] до нотконтори не було подано, в зв`язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після його смерті на ім`я [PERSON] є неможливим. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Інших осіб, які б мали право на обов`язкову частку згідно ст. 1241 ЦК України судом не встановлено. Суд приходить до переконання, що позов в частині визнання права власності на спадкове майно підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про встановлення батьківства, то суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В третьому абзаці п.13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Таким чином, оскільки позивачем не надано жодних доказів, на підтвердження зазначених вище обставини, суд приходить до висновку, що така позовна вимога, як встановлення батьківства не підлягає задоволенню, оскільки юридично значимі обставини не підтверджені належними доказами.

Outcome: partial