Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить розірвати трудовий договір. Укладений 01.02.2002 року між ним та відповідачем, зареєстрований в Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості 17.10.2002 року за № 1501, за ініціативою працівника (за власним бажанням) згідно ст. 38 КЗпП України з 02.03.2003 року. Позов мотивує тим, що 01.02.2002 року між ним та відповідачем по справі фізичною особою-підприємцем [PERSON], було укладено трудовий договір, зареєстрований в Кіровоградському міськрайцентрі зайнятості 17.10.2002 року за № 1501, про прийняття його на роботу на посаду продавця. Відповідачем було зроблено відповідний запис за № 14 до його трудової книжки [NUMBER] від 05.07.1999 року. Роботу продавця на підставі цього договору він фактично припинив 01.03.2003 року, звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом № 15 у його трудовій книжці [NUMBER] від 05.07.1999 року. З 18.03.2004 року по 02.09.2005 року він проходив службу у Збройних силах України, працював на іншій роботі, жодним чином з відповідачем не спілкувався. У грудні 2018 року звернувся до Кіровоградського міськрайцентру зайнятості за наданням послуг та дізнався, що по даний час трудовий договір між ним та відповідачем не знято з реєстрації. Примірник трудового договору, який належить йому, за давністю часу у не зберігся, тому він отримав у Кіровоградському міськрайцентрі зайнятості копію третього примірника даного трудового договору, який зберігався у Кіровоградському міськрайцентрі зайнятості та з цим примірником звернувся до відповідача і йому стало відомо, що відповідач тяжко хворіє, не має змоги прибути до Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості для виконання необхідних дій щодо зняття з реєстрації трудового договору. Отримавши 28.12.2018 року від роботодавця фізичної особи-підприємця [PERSON] довідку та зробивши відмітку про розірвання трудового договору 02.03.2003 року на підставі ст. 38 КЗпП України, повторно звернувся до Кіровоградського міськрайцентру зайнятості для виконання необхідних дій для зняття нашого трудового договору з реєстрації. 04.01.2019 року ним отримано повідомлення «Про розгляд заяви» за № 06-34/Ш-13/05, у якому Кіровоградським міськрайцентром зайнятості надано роз'яснення щодо порядку зняття трудового договору з реєстрації та про неможливість виконання цих дій за зверненням працівника та роз'яснено право на звернення до суду з позовом про визнання трудового договору розірваним, на підставі якого центром зайнятості будуть проведені дії щодо зняття трудового договору з реєстрації. Посилаючись на викладені обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що 01.02.2002 року між позивачем [PERSON] та відповідачем по справі фізичною особою-підприємцем [PERSON], було укладено трудовий договір, зареєстрований в Кіровоградському міськрайцентрі зайнятості 17.10.2002 року за № 1501, про прийняття [PERSON] на роботу на посаду продавця. Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було зроблено відповідний запис за № 14 до трудової книжки [PERSON], що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 05.07.1999 року. Роботу продавця на підставі цього договору [PERSON] фактично припинив 01.03.2003 року, звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом № 15 у його трудовій книжці серії [NUMBER] від 05.07.1999 року. З 18.03.2004 року по 02.09.2005 року [PERSON] проходив службу у Збройних силах України, працював на іншій роботі. При зверненні в грудні 2018 року до Кіровоградського міськрайцентру зайнятості за наданням послуг [PERSON] дізнався, що по даний час трудовий договір між ним та відповідачем не знято з реєстрації. Отримавши 28.12.2018 року від роботодавця фізичної особи-підприємця [PERSON] довідку та зробивши відмітку про розірвання трудового договору 02.03.2003 року на підставі ст. 38 КЗпП України, повторно звернувся до Кіровоградського міськрайцентру зайнятості для виконання необхідних дій для зняття нашого трудового договору з реєстрації. 04.01.2019 року позивачем отримано повідомлення «Про розгляд заяви» за № 06-34/Ш-13/05, у якому Кіровоградським міськрайцентром зайнятості надано роз'яснення щодо порядку зняття трудового договору з реєстрації та про неможливість виконання цих дій за зверненням працівника та роз'яснено право на звернення до суду з позовом про визнання трудового договору розірваним, на підставі якого центром зайнятості будуть проведені дії щодо зняття трудового договору з реєстрації. Згідно з вимогами ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні. Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за № 554/5745 зі змінами та доповненнями, покладено на державну службу зайнятості функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за № 554/5745, «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Цим самим наказом затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п. 17 якої (підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України) передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки фізичної особи, а й працівника. Лише після підписів обох сторін договору (фізичної особи та працівника), в п. 18 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації. Як вбачається з п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженого наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року № 110 передбачено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідно до норм ст. ст. 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, позивач не отримує заробітну плату, через хворобу відповідача провести дії щодо розірвання трудового договору та зняття його з реєстрації за місце реєстрації не можливо, а тому суд вважає необхідним вказаний трудовий договір розірвати, так як зазначений трудовий договір не знятий з реєстрації у центрі зайнятості, що позбавляє позивача можливості реалізувати своє права на влаштування на роботу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивача, так як ним не ставиться вимога про відшкодування цих витрат.

Outcome: approved