Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач в червні 2014 року звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, вказавши, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO], якого сама утримує та виховує. Батько її сина - [PERSON] у вихованні дитини участі не бере, не спілкується, не цікавиться її життям. Самостійно оформити згоду на виїзд дитини за межі України не може, оскільки [PERSON] на реагує на її звернення до нього. Позивачка з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог просить надати дозвіл на виїзд [PERSON] з України в Росію з 25.08.2014 року по 30.09.2014 року на відпочинок (Фінська затока) без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги в їх уточненому вигляді підтримала і просить задовольнити, додатково вказавши, що позивач планує поїздку з сином до Російської Федерації за запрошенням близьких родичів, які проживають неподалік від Фінської затоки, зокрема, на запрошення її двоюрідної сестри, з метою відпочинку та оздоровлення дитини. Представник третьої особи Качуровська І.П. в судовому засіданні пояснила, що проти позову не заперечує, вважає, що оздоровлення дитини у вказаний позивачем в уточненій позовній заяві період - протягом місяця - буде відповідати інтересам дитини. Представник відповідача Управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності вказаних осіб в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], котрий проживає з матір'ю. В період з 25.08.2014 року по 30.09.2014 року позивач бажає відвезти сина до Російської Федерації з метою відпочинку та оздоровлення, однак через самоусунення батька дитини [PERSON] від будь-якої участі у вихованні та житті сина, в тому числі ненадання дозволу на виїзд з України, не може цього зробити. Частиною 3 п. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» та п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду; виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Аналізуючи докази та встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку про безпідставність ненадання батьком дитини дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина у супроводі матері в Російську Федерацію в період з 25.08.2014 року по 30.09.2014 року з метою відпочинку та оздоровлення, оскільки, як вбачається з пояснень представника третьої особи, оздоровлення протягом вказаного позивачем періоду буде відповідати інтересам дитини. Таким чином, позов в частині вимог до [PERSON] слід задовольнити. Разом з тим, позивач в якості співвідповідача зазначила також Управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області, однак будь-якого порушення її прав останнім в судовому засіданні встановлено не було, в зв'язку з чим в задоволенні позову до зазначеного співвідповідача позивачеві слід відмовити. Судові витрати у справі понесені позивачем на суму судового збору 243,60 грн. і підлягають компенсації на її користь з відповідача [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог у відповідності до ст. 88 ЦПК України, тобто в сумі 121,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial