Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 квітня 2010 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та укладає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Оскільки відповідачка [PERSON], уклавши з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушувала свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості. Така заборгованість станом на 30 квітня 2015 року склала 34 307,80 грн., з яких: 13 357,91 грн. заборгованість за кредитом; 17 239,99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 600 грн. заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 609,90 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та подав заяву про застосування строків позовної давності посилаючись на те, що право вимоги у позивача настало 16 квітня 2011 року, тобто в момент закінчення строку, на який укладався договір. У звязку з цим, на момент предявлення позову (13 червня 2015 року) трирічний термін позовної давності сплив. Посилання позивача на те, що строк позовної давності було збільшено відповідно до п. 1.1.7.31 Умов кредитування, є необґрунтованим, оскільки такі Умови, в порушення вимог ст. 207 ЦК України, відповідачем не підписувалися та не можуть вважатися складовою кредитного договору. Крім того, представник відповідачки в судовому засіданні зазначив, що відповідачка не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, вона їх не підписувала, а отже і не знала про ці істотні умови договору. На цій підставі просив в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 15 квітня 2010 року був укладений договір № б/н, за умовами якого позивач надав останній кредит у сумі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами за користування кредитом становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом у заяві (а. с. 8, 9). Також встановлено, що відповідач [PERSON] порушила зобовязання по вказаному кредитному договору. Останній платіж за даним договором було здійснено відповідачкою 30 грудня 2013 року в розмірі 600 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а. с. 3-7). Даний факт визнаний сторонами в ході судового розгляду. Таким чином, заборгованість за даним договором станом на 30 квітня 2015 року склала 34 307,80 грн., з яких: 13 357,91 грн. заборгованість за кредитом; 17 239,99 грн. заборгованість за процентами; 1 600 грн. комісія, а також заборгованість по судовим штрафам: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 609,90 грн. штраф (процентна складова) (а. с. 3-7). Правовідносини між сторонами випливають із зобовязань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами глави 48 ЦК України, зокрема згідно вимог статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. п. 1.1.2.5-1.1.2.6 договору про надання банківських послуг від 15 квітня 2010 року, позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевищення кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. У випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання щодо повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафта), оплати винагороди банку. У відповідності до п. 2.1.1.7.6. даного договору при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним договором, більше як на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій (а. с. 11-34). Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, в разі несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятиденний календарний день від дня нарахування відсотків, що не сплачені у встановлений цим договором строк, але не пізніше дати кінцевого терміну повернення кредиту та відсотків за ним. Оскільки, позичальником тривалий час (більше шістдесяти днів) не сплачуються відсотки за користування кредитом, термін повернення всієї суми отриманого та неповернутого кредиту настав. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею власноруч заява на отримання кредиту разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Правилами користування платіжною карткою становить договір про надання банківських послуг, а Тарифи банку були надані позивачці для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 8). В судовому засіданні встановлено, що Умови та Правила надання банківських послуг позивача були затверджені наказом голови правління ПАТ «ПриватБанк» від 06 лютого 2010 року № СП-2010-256 (а. с. 11), а договір № б/н про надання кредитних коштів між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений аж 15 квітня 2010 року. На підставі вищенаведеного суд критично ставиться до твердження представника відповідача про те, що відповідачу не були відомі Умови та Правила надання банківських послуг та інші істотні умови кредитного договору та розцінює їх як намагання уникнути виконання цивільно-правових обовязків у вигляді повернення кредитних коштів. Стосовно твердження представника відповідача [PERSON] про необхідність застосування до спірних правовідносин правових позицій, викладених в Постановах Верховного Суду України в справі № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року та № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, суд приходить до висновку, що обставини цивільних справ, викладених у вищезгаданих Постановах істотно різняться з обставинами цивільної справи, що розглядається судом, оскільки в них відповідачі надали суду власний примірник Умов та Правил надання банківських послуг на момент укладення договору, в яких містилися розбіжності з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що містилися в позовних заявах ПАТ «ПриватБанк» та використання даних правових позицій виключно в аспекті застосування строків позовної давності. Крім того, у вказаних Постановах відсутні такі істотні обставини даної цивільної справи як підписання відповідачами заяв на отримання кредиту разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Правилами користування платіжною карткою, надання Тарифів позивачу для ознайомлення в письмовому вигляді, відсутність у відповідача примірника Правил у відмінній редакції. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про неможливість застосування правових позицій Верховного Суду України, висловлених у справах № 6-240цс14 та № 6-16цс15, до спірних правовідносин. Отже, за таких обставин, суд вважає, що позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved