Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], третьої особи - [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22/493-06 від 24 січня 2006 року, посилаючись на те, що відповідно до умов вказаного договору банк АКІБ Укрсиббанк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 151000 доларів США 00 центів. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 24 січня 2006 року між АКІБ Укрсиббанк та [PERSON] було укладено договір поруки №2/22-П. 08.12.2011 року між АКІБ Укрсиббанк та ПАТ Дельта Банк було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АКІБ Укрсиббанк передає ПАТ Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ Дельта Банк замінює АКІБ Укрсиббанк як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ Укрсиббанк до ПАТ Дельта Банк прав вимоги до боржників, до ПАТ Дельта Банк переходить право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість в розмірі 1 108 774 гривень 00 копійок, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Третя особа- Михальчук В.Д. звернувся із позовом про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи тим,що порука, яка виникла на підставі договору поруки № 2/22-П від 24 січня 2006 року, припинена відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України у звязку з укладенням 1 липня 2012 року між ПАТ Дельта Банк та [PERSON] додаткової угоди № 4 до кредитного договору №22/493-06 без згоди поручителя. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила відмовити в задоволенні позову третьої особи [PERSON] В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, причини неявки суду не повідомив, надав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на припинення договору поруки на підставі ст.559 ч.1 ЦК України. В судовому засіданні представник третьої особи підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, в задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити. Вислухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог частини другої\~статті 1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. 24 січня 2006 року між АКІБ Укрсиббанк та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №22/493-06, за яким банк надав, а позичальник отримав грошові кошти в сумі 151 000 доларів США 00 центів та зобовязався погасити кредит до 23.01.2027 року. Відповідно до п.п.1.1,1.2.1.3 Кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити 12,5% річних за користування кредитом ( а.с.5-17). На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 24 січня 2006 року між АКІБ Укрсиббанк та [PERSON] було укладено договір поруки №2/22-П . Відповідно до п.2.1 договір поруки поручитель зобовязується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобовязань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, нараховані проценти та інші платежі передбачені кредитним договором.Відповідно до п.3.1. Договору поруки, у випадку невиконання зобовязань за кредитним договором та даним договором боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники (а.с.24-25). 30 січня 2009 року між АКІБ Укрсиббанк та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору №22/493-06 (а.с.19-20) 30 січня 2009 року між АКІБ Укрсиббанк та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки №2/22-П (а.с.27), відповідно до якої у зв»язку з укладенням між Банком та [PERSON] додаткової угоди № 3 до кредитного договору №22/493-06 від 30.01.2009 року поручитель надає згоду на зміну основного зобовязання,що забезпечується Договором,а саме: сума Кредитного договору- 151 000 доларів США 00 центів, процентна ставка- 12,5% річних,розмір ануїтентного платежу- 1610 доларів США, кінцевий термін виконання основного зобовязання 23.01.2037 року. Поручитель зобовязується перед Банком відповідно до умов Договору відповідати за виконання Боржником усіх його зобовязань перед банком, що виникли з Кредитного договору, існуючих в теперішній час,і тих,що можуть виникнути у майбутньому.У випадку зміни в подальшому умов Кредитного договору, Поручитель, підписанням цієї Додаткової угоди, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін у майбутньому ( а.с.28). 05 жовтня 2010 року між АКІБ Укрсиббанк та [PERSON] укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору №22/493-06 (а.с.18) 08.12.2011 року між АКІБ Укрсиббанк та ПАТ Дельта Банк було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АКІБ Укрсиббанк передає ПАТ Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ Дельта Банк замінює АКІБ Укрсиббанк як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ Укрсиббанк до ПАТ Дельта Банк прав вимоги до боржників, до ПАТ Дельта Банк переходить право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами ( а.с.37-39). 11 липня 2012 року між ПАТ Дельта Банк та [PERSON] укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору №22/493-06 (а.с.110-113), сторони домовились про зміну валюти виконання зобовязання та встановленням заборгованості за договором у розмірі 1087217,60 гривень із строком повернення кредиту до 10 липня 2037 року із встановленням процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 14,5 %. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 про початок ліквідації ПАТ Дельта Банк. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 08.04.2015 року прийнято рішення №71 про продовження процедури ліквідації ПАТ Дельта Банк до 02.09.2015 року. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, позичальник належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, яка станом на 28.07.2015 року становить 1108774 грн. 27 коп., з яких тіло кредиту 1068631 грн. 01 коп., відсотки- 40143 грн. 26 коп. (а.с.126-127). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~ використав право достроково стягнути з поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 19 серпня 2015 року претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів (а.с.30-36). Частиною 1 ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову ПАТ Дельта Банк оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладання кредитного договору № 22/493-06 від 24 січня 2006 року та договору поруки №2/22-П від 24 січня 2006 року. Через порушення умов Договору з боку позичальника своєчасне погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом та відсотками, яку відповідач у добровільному порядку не погасили,а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується заперечень відповідача суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2\~ст. 553 ЦК України). Згідно із ч. 1\~ст. 651 ЦК України\~зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1\~ст. 653 ЦК України). За змістом ч. 1\~ст. 654 ЦК України\~зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Таким чином, з огляду на положення ч. 1\~ст. 559 ЦК України\~необхідно дійти висновку про те, що встановлення банком в односторонньому порядку нової збільшеної процентної ставки, що застосовується у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої\~статті 559 ЦК\~припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої\~статті 559 ЦК\~порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. У постанові Верховного Суду України (справа 6-73 цс 12) висловлена правова позиція, згідно якої до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-70цс14 від 10 вересня 2014 року. Отже, підставою для припинення поруки в порядку ч. 1\~ст. 559 ЦК\~є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014р. у справі № 6-160цс13). Відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6- 20цс11 від 21 травня 2012 p.\~\~збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Подібна позиція висловлена також в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012р. у справі № 6-18цс11; 18 червня 2012р. у справі № 6-73цс12. Тобто змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Належною є згода поручителя у формі додаткової угоди до договору поруки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 5 лютого 2014 p. у справі за № 6-152цс13, згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить ч. 1\~ст. 559 ЦК. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України (постанова від 5 червня 2013 p. у справі № 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Так, 30 січня 2009 року між АКІБ Укрсиббанк та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки №2/22-П (а.с.27), відповідно до якої у випадку зміни в подальшому умов кредитного договору сторони погодили,що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту Додаткової угоди не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін у майбутньому.\~\~\~\~ Отже, суд приходить до висновку про те, що підписанням даної додаткової угоди поручитель надав свою безумовну згоду на внесення змін до кредитного договору та обсяг своєї відповідальності, а тому порука не є такою, що припинилася. Що стосується заявленого третьою особою [PERSON] позову до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим суд вважає,що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням статей 553- 554\~ЦК\~договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов'язанні, забезпеченому порукою, є відповідач, тому суд вважає, що в даному випадку права третьої особи не можуть вважатися такими, що порушені, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідачів на користь держави, оскільки позивача було звільнено від його сплати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 530,554,559, 611, 612, 546 ч.1, 548 ч.1, 1050 ч.2, 1054 ч.2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved