Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів - [PERSON], Хмільнянської сільської ради Канівського району про визнання правочинів недійсними, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина. 02.05.2011 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений Хмільнянським сільським головою Канівського району Черкаської області Чайкою О.С. та зареєстрований в реєстрі за №-11. Згідно даного заповіту він являється спадкоємцем всього майна [PERSON] 11.06.2012 року [PERSON] склала заяву про скасування заповіту від 02.05.2011 року, яка посвідчена секретарем Хмільнянської сільської ради Канівського району Ціхоцькою Л.І., за реєстровим № 13. 17.04.2013 року [PERSON] був складений новий заповіт, посвідчений головою Хмільнянської сільської ради Канівського району Чайкою О.С. за реєстровим № 08. Згідно заповіту спадкоємцем, після смерті [PERSON] є відповідач [PERSON] Вважає, що заява [PERSON] про скасування заповіту від 11.06.2012 року та заповіт від 17.04.2013 року є фальшивими, так як підписані вони не [PERSON], а іншою особою. Також вважає дані документи недійсними з тих причин, що вони посвідчені особами, що не мали таких повноважень. Так для здійснення нотаріальних дій посадові особи повинні отримати відповідне рішення виконавчого комітету Хмільнянської сільської ради. З даних причин просив визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 17.04.2013 року головою Хмільнянської сільської ради Канівського району Черкаської області Чайкою О.С., за реєстровим № 08 внаслідок нікчемності; визнати недійсною заяву [PERSON] від 11.06.2012 року про скасування заповіту за реєстровим № 11, посвідчену секретарем Хмільнянської сільської ради Канівського району Ціхоцькою Л.І. за реєстровим № 13, внаслідок її нікчемності та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, шляхом визнання дійсним заповіту [PERSON], складеного на його - [PERSON], ім'я та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати у зв'язку з явкою до суду. Позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримують повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просять їх задовільнить. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову, оскільки оскаржувані документи підписані [PERSON] та посвідчені уповноваженими на те особами. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02.05.2011 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений Хмільнянським сільським головою Канівського району Черкаської області Чайкою О.С. та зареєстрований в реєстрі за №11. Згідно даного заповіту спадкоємцем всього майна [PERSON] являється [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина. 11.06.2012 року [PERSON] склала заяву про скасування заповіту від 02.05.2011 року, яка посвідчена секретарем Хмільнянської сільської ради Канівського району Ціхоцькою Л.І., за реєстровим № 13. 17.04.2013 року [PERSON] був складений новий заповіт, посвідчений головою Хмільнянської сільської ради Канівського району Чайкою О.С. за реєстровим № 08. Згідно заповіту спадкоємцем, після смерті [PERSON] є відповідач [PERSON] Відповідно до Рішень Хмільнянської сільської ради обов'язки із вчинення нотаріальних дій покладені на секретаря сільської ради. Згідно правових позицій, абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 3 ЦПК, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. В якості заінтересованих осіб, повноважних пред'являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК, можуть розглядатися виключно особи, суб'єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів) порушені у зв'язку із вчиненням заповіту (ухвала колегії суддів ВССУ від 28 вересня 2011 року (справа № 6-27855св11)). У разі складання кількох заповітів щодо розпорядження одним і тим же майном (множинність заповітів) судам слід враховувати норми частин 3, 4 ст. 1254 ЦК. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225, 231 ЦК (п. 6 Інформаційного листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України на позивача покладено обов'язок довести належними та допустимими доказами обгрунтованість позовних вимог. Всупереч цьому позивач та його представник не надали суду жодного доказу про те, що оскаржувані документи були укладені всупереч волевиявленню спадкодавця [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний заповіт порушує права позивача, не відповідає обставинам справи, оскільки останній не є спадкоємцем по закону, а тому із цих підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п.п. 1,8 ст. 51 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет ради формується радою, якій він підзвітний та підконтрольний. Повноваження виконавчого комітету згідно ч. 3 ст. 52, 51 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» також можуть надаватися радою. Таким чином, повноваження посадових осіб Хмільнянської сільської ради Канівського району надавалися у відповідності із вимогами законодавства рішенням сесії сільської ради. Відповідно до ст. 144 Конституції України «органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду». Рішення сесії Хмільнянської сільської ради від 30 листопада 2010р.№ 1-1/V1 прийняті та не оскаржені, а тому є чинними та підлягають виконанню. Оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши їх та дослідивши, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В даному випадку суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесених нею витрат на правову допомогу в сумі 1461,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved