Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернувся в інтересах малолітніх дітей [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) з позовною заявою про відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , треті особи на стороні позивача центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідно до наказу начальника служби у справах дітей міської ради від 08.08.2018 р. № 2/58, малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків батьками. 13.02.2020 року малолітніх дітей було вилучено з небезпечних для життя та здоров`я умов проживання. Крім цього, позивач вказує, що у ході соціальної роботи із сім`єю, встановлено що у будинку де проживає родина неналежні санітарно-гігієнічні умови, при патронажах батьків часто немає вдома, діти під наглядом сторонніх осіб, батьки не забезпечували медичні огляди та обстеження дітей. На основі вище зазначеного просять відібрати малолітніх дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів у розмірі 1000 гривень на кожного із врахуванням інфляційних показників (індексацією), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для потреб дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити та пояснив, що питання про доцільність відібрання дітей від відповідачів [PERSON] , [PERSON] без позбавлення батьківських прав було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 27.05.2020 р. на якому прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність відібрання дітей від громадян [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав від 16.06.2020 р. № 01/02-24/1211 з метою соціального захисту інтересів дітей. Відповідачі та їх представник позов заперечили та пояснили, що з моменту відібрання дітей, вони змінили відношення до сім`ї та готові дбати про добробут дітей. На підтвердження своєї позиції, представник відповідачів надала акт оцінки потреб сім`ї/особи від 04.09.2020 р. № 02-04/347, за яким встановлено, що батьки здорові, їх емоційний стан стабільний. Крім того, [PERSON] пройшла лікування у ОКНП «ЧОНД». Батьки працюють неофіційно з середнім місячним доходом сім`ї 6000,00 грн. Санітарно-гігієнічний стан помешкання сім`ї задовільний. Батьки облаштували окремі спальні місця та місця для навчальних занять/гри для дітей. Будинок та територія навколо нього безпечна для дітей. Діти ( [PERSON] та [PERSON] ) навчаються у Чернівецькій ЗОШ 38. Відповідно до характеристик діти школу відвідують систематично, бажання вчитися у дітей присутнє. Діти у спілкуванні з однолітками скромні, товариські, дружелюбні, спокійні та уважні, адекватно реагують на зауваження вчителів. Відповідно до характеристики від 28.07.2020 року № 0-13/207, відповідачі підтримують телефонний зв`язок з класним керівником, відвідують школу та цікавляться навчанням дітей. Крім того, відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 26.05.2020 № 01-07/136 дітей відвідувала бабуся та батьки. У спілкуванні з дітьми помітно, що вони сумують за батьками та бабусею і хотіли б повернутися додому. Представники третіх осіб на стороні позивача в судовому засіданні пояснили, що відповідачі дійсно змінили своє відношення до сім`ї, вирішення вимог позовної заяви поклали на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб на стороні позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] від 13.04.2009 р., [NUMBER] від 10.01.2011 р., [NUMBER] від 10.07.2012 р., [NUMBER] від 24.09.2015 р. Встановлено, що сім`я відповідачів перебуває під соціальним супроводом Чернівецького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 14.06.2016 р. на підставі повідомлення Комунальної медичної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» щодо невиконання батьками рекомендацій лікаря, відмови від дообстеження та лікування дітей, порушення медичних норм по догляду за дітьми. Так, принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 р.), вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3). Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України» (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд вважає, що відповідне рішення про відібрання дитини та вилучення її з сімейного оточення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. З матеріалів справи не вбачається обставин поведінки відповідачів або умов проживання дітей, які б надавали підстави вважати, що залишення їх на вихованні батьків на даний час створюватиме для них яку-небудь небезпеку. Відповідно характеристик на дітей [PERSON] та [PERSON] , зовнішній вигляд дітей не завжди охайний. Однак, даний факт не свідчить про невиконання батьками своїх обов`язків, дану проблему та похідні можна усунути наприклад за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ по справі «К.А. проти Фінляндії» (K.A. v. Finland). Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони в тому числі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Такі ж положення містяться у ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно п. п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Судом встановлено, що представником позивача не наведено будь-яких виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення дітей з батьками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, оцінюючи всі зібрані докази в сукупності суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити через встановлення позитивної динаміки поведінки батьків та їх відношення до сім`ї і готовність дбати про добробут дітей, поліпшення житлово-побутових умов. На підставі ст. ст. 150, 155, 164, 170 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, п. п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд

Outcome: dismissed