overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою 24.10.2014 року у Виконавчому комітеті Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 66. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 жовтня 2014 року зареєстровано шлюб з відповідачкою. Неповнолітніх дітей у шлюбі немає. Вказує на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Останнім часом шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає за необхідне розірвати шлюб між ним, позивачем, та відповідачкою. Позивач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, в позовній заяві просить провести розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не прибула, представник відповідачки подав заяву про визнання відповідачкою позовних вимог, проти розірвання шлюбу не заперечує. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24.10.2014р. у Виконавчому комітеті Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 66 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Неповнолітніх дітей у шлюбі немає. Сторони тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка позов визнає, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою 27 січня 2001 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області , актовий запис № 68. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, покликається на те, що 27 січня 2001 року зареєстровано шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачкою не склалось через відмінність поглядів на сімейні відносини . Протягом тривалого часу подружні відносини між ними не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Переконаний, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, шлюб існує формально, а подальше перебування в такому суперечить їхнім інтересам та інтересам їх сина. Ухвалою від 13 березня 2019 року у справі відкрито провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 січня 2001 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області , актовий запис № 68 ( свідоцтво про шлюб видане повторно серії [NUMBER] ). Від подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Сторони тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти цього не заперечує, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін та їх дитини , а відтак, шлюб слід розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою 29.05.2006 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 715. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, покликається на те, що 29.05.2006 року зареєстровано шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось через відмінність поглядів на сімейні відносини та постійні сварки. Протягом тривалого часу разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Переконаний, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, шлюб існує формально, а подальше перебування в такому суперечить його інтересам. Ухвалою від 05 грудня 2019 року у справі відкрито провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибула, в матеріалах справи міститься заява про визнання позову. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові заяви сторін та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 29.05.2006 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 715. ( свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). У шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою 29 жовтня 2010 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3034. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, покликається на те, що 29 жовтня 2010 року зареєстровано шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у них народилась дитина- [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось через те, що протягом останніх двох років стосунки з дружиною розладились, пропало взаєморозуміння та взаємоповага, часто сварились. Вони, позивач та відповідачка, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Переконаний, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, шлюб існує формально, а подальше перебування в такому суперечить їхнім інтересам та інтересам їх доньки. Ухвалою від 11 лютого 2019 року у справі відкрито провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. Відповідачка у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 жовтня 2010 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3034 (аркуш справи 6). Від подружнього життя у них народилась дитина- [PERSON] , [INFO] (аркуш справи 7). Сторони тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка проти цього не заперечує, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін та їх дитини, а відтак, шлюб слід розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача кошти в сумі 16 536 грн., як суму страхового відшкодування в порядку регресу та витрати на оплату судового збору в розмірі 1762 грн. Враховуючи складність справи, суд вважає, що по справі слід проголосити вступну та резолютивну частину рішення, а складання повного рішення відкласти на строк 5 днів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача кошти в сумі 16 536 грн., як суму страхового відшкодування в порядку регресу та витрати на оплату судового збору в розмірі 1762 грн. Позов мотивує тим, що 28.11.2015 року у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Део д.нз.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] . В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження від яких померла у медичному закладі 29.11.2015 року. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 07.07.2017 року провадження закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, причиною ДТП стали дії пішохода [PERSON] . Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що 23.11.2004 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої, укладено договір дарування частини жилого будинку за адресою [ADDRESS], відповідно до умов якого [PERSON] як дарувальник передав у власність [PERSON] 10/100 частин жилого будинку, [PERSON] - 40/100 частин. Позивач зазначає, що [INFO] померла його дочка - [PERSON] Після смерті дочки спілкування із обдарованим [PERSON] погіршилось, відповідачі не приймають участі у підтриманні належного стану будинку. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати недійсним договір дарування від 23.11.2004 року. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав. Відповідач [PERSON], залучений в якості третьої особи - [PERSON], щодо задоволення позову заперечували. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. Залучена в якості третьої особи по справі [PERSON] позов підтримала. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. 23.11.2004 року [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої, укладено договір дарування частини жилого будинку за адресою [ADDRESS], відповідно до умов якого [PERSON], що виступив дарувальником, безоплатно передав у власність [PERSON] 10/100 частин жилого будинку, [PERSON] - 40/100 частин жилого будинку. [INFO] [PERSON] померла. Суд звертає увагу, що Підстави визнання недійсним правочину визначено параграфом другим глави 16 ЦК України. Вказана позивачем в обгрунтування своїх вимог обставина, яка пов»язана з відсутністю матеріальної підтримки відповідачів, не передбачена законодавчим нормами як така, що може впливати на чинність договору дарування. В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що позивач усвідомлював факт укладання саме договору дарування. Наявність помилки, обману судом не встановлена. Посилання позивача на положення ст. 727 ЦК України є безпідставним, оскільки вказаною нормою врегульовано можливість розірвання договору дарування.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що 30.06.2005 року ним - [PERSON], внесено до статутного фонду під час створення ТОВ «Тро-Гур» грошову суму в розмірі 40 000,00 грн., зокрема: 20 000,00 грн. як власний внесок, 20 000,00 грн. - як внесок співзасновника - [PERSON] Внаслідок наведеного відповідач отримав 50 % статутного фонду у товаристві. Позивач зауважує, що в подальшому відповідач [PERSON] вийшов із товариства, отримав майно, що відповідає частці у статутному фонді. Посилаючись на положення ст.ст. 11, 509, 530 ЦК України, просить стягнути з відповідача 20000,00 грн. як неправомірно отримані. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник позивача позов підтримав, на уточнення позовних вимог як підставу їх пред»явлення посилався на виникнення позадоговірних стосунків між учасниками. Відповідач позов не визнав, просив відмовити. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував, вказав на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження укладення договору, що врегульовує правовідносини сторін, а також доказів на підтвердження внесення коштів саме позивачем. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Відповідно до квитанції № 1 від 30.06.2005 року здійснено проведення платежу як внесення статутного фонду: [PERSON] - 20 000,00 грн., [PERSON] - 20 000,00 грн. Платником визначено ТОВ «Трогур» ч/з [PERSON] Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що під час внесення коштів в якості статутного фонду товариства позивачем здійснено платіж саме власними грошовими ресурсами. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що є із відповідачем [PERSON] співвласником квартири [ADDRESS]. Вказуючи на те, що між сторонами виник спір щодо порядку користування майном, просить встановити його за судовим рішенням. Виділити позивачу в користування житлову кімнату №? 2 та кімнату №? 3 (на плані технічного паспорту) площею 9,7 кв.м. та 10,7 кв.м. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, вказала на те, що позивачем здійснено облаштування вищенаведених кімнат, на визначення інших приміщень не погоджується. Відповідач позов не визнав, зазначив, що виділення вказаних приміщень з урахуванням площі квартири перебільшує частку позивача в спільній частковій власності, будь-які ремонтні роботи позивач не здійснював. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи суд встановив. Позивач по справі згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.09.1998 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2013 року належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. Загальний розмір частки складає 3/8. Відповідачу вищенаведене нерухоме майно належить відповідно до договору дарування від 11.10.2011 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.09.2011 року. Розмір частки становить 5/8. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні представник позивача підкреслила про необхідність встановлення саме такого порядку, який визначено за позовними вимогами. Судом встановлено, що загальна площа спірної квартири становить 73,45 кв.м., житлова - 45 кв.м. З урахуванням показників площі квартири вимога позивача про виділення йому кімнат розміром 10,7 кв.м. та 9,7 кв.м. перебільшує розмір частки, якою він володіє у спільному майні. Так, 3/8 ідеальної частини становить 16,88 кв.м. житлової площі. Запропонований варіант встановлення порядку користування призводить до порушення прав відповідача, оскільки позбавляє його на право використання тієї площі, що повинна належати згідно розміру частки в майні. З урахуванням вищенаведеного, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що належним йому на праві власності мотоблоком з навісним до нього обладнанням - культиватором і плугом, саморобним причепом без достатньої правової підстави заволоділа відповідач - [PERSON] Вказана особа є тіткою позивача, утримує майно після смерті діда - [PERSON], за місцем проживання якого перебувало спірне майно. Позивач просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] мотоблок ZUBR JR-Q78 з належним до нього обладнанням, а також саморобний причеп. В судове засідання позивач надав заяву про можливість слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач надала заяву, де вказала на визнання позову. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, порушення прав, свобод чи інтереси інших осіб не встановлено, суд вважає необхідним задовольнити позов. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved