Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, позиваючись на те, що 08.06.2012. р. в Корчівській сільській раді Сокальського району між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. [INFO] відповідачка народила позивачеві донечку - [PERSON]. Після народження доньки позивач привіз дружину з дитиною до власної оселі у село Стаївку, де подружжя планували спільно проживати та виховувати дитину. Однак, 23.11.2012 р. без будь-яких пояснень чи попереджень, за відсутності позивача приїхали батьки відповідачки, які забрали її разом з дитиною і перевезли за місцем їх власного проживання - у місто Белз. Причини раптових змін у стосунках, у планах спільного життя та виховання дитини позивачу не пояснила ані відповідачка ані її батьки. Позивач сподівався на врегулювання непорозуміння з дружиною, просив її повернутися до спільного проживання сім'єю, разом виховувати дитину, при цьому, пропонував різні варіанти окремого проживання від батьків з метою збереження сім'ї та забезпечення донечці [PERSON] повноцінного розвитку зусиллями її батька і матері. Однак, кожного разу у стосунки подружжя втручалися батьки відповідачки, особливо її мама - [PERSON], що призводило до поглиблення конфлікту. Така поведінка відповідачки свідчить про її небажання жити сім'єю з позивачем, а усі наступні вчинки, тільки підтверджують корисливий мотив одруження з боку відповідачки. 02.05.2013р. позивач приїхав до місця проживання відповідачки у м.Белз, привіз Великодні подарунки донечці та запропонував дружині примирення і повернення до спільного життя. [PERSON] (мати відповідачки) викинула усі гостинці та речі [PERSON], що привіз позивач, і в грубій формі заборонила йому бачитися з донькою. При цьому, [PERSON] вимагала сплати аліментів виключно у грошовій формі, і повідомила, що не допустить батька (позивача) бачити дитину та брати участь у ЇЇ вихованні. 18.07.2013 р. у зв'язку з перешкодами з боку відповідачки та її батьків щодо реалізації законного права на спілкування з донькою, на участь в її вихованні, позивач змушений був звернутися до органу опіки і піклування при Сокальській районній державній адміністрації з відповідною заявою. 16.08.2013р. розпорядженням № 357 Сокальської РДА визначено спосіб участі позивача у вихованні малолітньої доньки. Однак і після визначення Сокальською РДА днів спілкування з донькою [PERSON] [INFO], відповідачка продовжує чинити опір участі позивача у вихованні власної дитини, чим порушує право не тільки батька, але й дитини, травмує психіку дитини. 03.02.20І4 р. Сокальським районним судом шлюб сторін, який юридично тривав трохи більше півтора роки, а фактично - усього шість місяців, було розірвано. На превеликий жаль зберегти повноцінну сім'ю позивачеві не вдалося. Відповідачка позов про розірвання шлюбу визнала, що підтверджує її виключно корисливий мотив з одруження та народження дитини, а також цинізм по відношенню до власної доньки [PERSON], яку позбавлено права жити у повноцінній сім'ї та права бачити, знати і спілкуватися з батьком. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 Сімейного кодексу України, - рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя на утримання якщо подружжя перебувало в шлюбних відносинах не тривалий час. Вважає, що відповідачка свідомо й умисно створила умови для припинення шлюбу, чинить незаконні дії по відношенню до дитини та її батька, відмовляючи у праві на спілкування і виховання, з корисливою метою принижує гідність чоловіка, змушуючи платити кошти на власне утримання не через матеріально-фінансову необхідність, а задля бажання завдати йому болю і приниження. З огляду на обставину нетривалого шлюбу, протиправну поведінку відповідачки щодо забезепечення права батька і дитини на побачення, участь позивача у вихованні доньки [PERSON], порушення порядку встановленого розпорядженням Сокальської РДА, просив суд позбавити [PERSON] права на утримання та припинити зобов'язання [PERSON] сплачувати кошти на її утримання, заборонити [PERSON] та іншим особам чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON] та його участі у вихованні дитини, визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні його доньки [PERSON]: систематичні відвідування у вівторок та четвер з 14.00 год. до 17.00 год. у місці проживання дитини - [ADDRESS], щонеділі з 14.00 год. до 18.00 год. у місці проживання батька -село Стаївка Сокольського району Львівської області у присутності матері дитини - [PERSON]; спільний відпочинок [PERSON] та його доньки [PERSON], що передбачає щоденне спілкування протягом усього часу відпустки. 22.05.2014р. відповідач подала в суд письмові заперечення в яких вказала в позові зазначено, що вона має якісь особисті корисливі мотиви, одружилася із позивачем і на даний час, після розірвання цього шлюбу, із особливим цинізмом відноситься до власної доньки [PERSON], яку позбавляє права жити у повноцінній сім'ї та права бачитися, знати і спілкуватися з батьком. При цьому вона нібито умисно створила умови для розірвання шлюбу та чинить незаконні дії по відношенню до дитини та її батька, з корисливою метою принижує його чоловічу гідність, змушуючи платити кошти на її утримання не через матеріально-фінансову необхідність, а задля бажання завдати йому болю і приниження. Такі твердження у позові викликають її обурення, оскільки не відповідають дійсності і жахають своїм цинізмом. Так, дійсно, шлюб між нею і позивачем було розірвано 03 лютого 2014 року за ініціативою позивача [PERSON], який у позові стверджував, що вони, як подружжя, не зійшлися характерами та мають різні погляди на сімейне життя, через що почали виникати сварки та суперечки. Крім того, рішенням Сокальського районного суду від 07 жовтня 2013 року, яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2014 року залишене без змін, встановлено розмір коштів на її та дитини утримання. При цьому судом дано належну оцінку всім доказам у своїй сукупності і визначено розмір коштів на утримання відповідно до засад розумності, справедливості та виваженості. Слід також зазначити, що кошти на її утримання позивач має сплачувати лише до досягнення дитиною трьохрічного віку, так як вона жодних доходів через неможливість працювати із-за догляду за дитиною не отримує та не може самостійно себе забезпечувати хоча б тим мінімумом, який би відповідав соціальним потребам. Відповідно до ст. 61 Цивільно-процесуального кодексу України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому вищезазначені твердження позивача [PERSON], м'яко кажучи, не відповідають дійсності і є голослівними. Щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, то вона чітко виконує розпорядження Сокальської РДА «Про визначення способу участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON]» від 16 серпня 2013 року. Цим розпорядженням встановлено відвідування позивачем дочки тричі на тиждень, а саме: щовівторка та щочетверга з 14.00 год. до 17.00 гой. за місцем її та дитини проживання, а також щонеділі з 14.00 год. до 17.00 год. на нейтральній території у її присутності. Однак, сам позивач не виконує це розпорядження, оскільки у будні дні майже не заходить до дитини. Твердження позивача про перешкоджання її батьків його зустрічам із дочкою у будні дні не витримують ніякої критики, так як її батьки мають постійне місце роботи і у ці години просто відсутні вдома. У вихідні ж дні батьки жодним чином не створюють перешкод у спілкуванні та відвідуванні батьком дитини. Лише одного разу тато зробив [PERSON] зауваження про неприпустимість висловлювань у нецензурній формі у його будинку в присутності дитини, так як фактично всі відвідування дитини батьком зводяться до того, що позивач наполягає на її поверненні до нього і поновленні спільного проживання. Оскільки вона не бажає спільно проживати із [PERSON], то із-за цього у них знову ж таки починають виникати конфліктні ситуації, хоча на можливість спілкування з дитиною її особисті стосунки із позивачем не впливають. За таких обставин, зазначені у запереченні фактичні дані, а також додані позивачем письмові докази до позову в повному обсязі спростовують його ж позовні вимоги, а тому, на її думку, у задоволенні таких вимог слід відмовити. 13.06.2014р. представник позивача [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд: позбавити [PERSON] права на утримання та припинити зобов'язання [PERSON] сплачувати кошти на її утримання, заборонити [PERSON] та іншим особам чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON] та його участі у вихованні дитини, визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні його доньки [PERSON]: систематичні відвідування у вівторок та четвер з 16.00 год. до 19.00 год. у місці проживання дитини - [ADDRESS], щонеділі з 16.00 год. до 20.00 год. у місці проживання батька -село Стаївка Сокольського району Львівської області у присутності матері дитини - [PERSON]; спільний відпочинок [PERSON] та його доньки [PERSON], що передбачає щоденне спілкування протягом не менше дванадцяти днів у місці відпочинку у присутності матері [PERSON] В судовому засіданні позивач збільшені позовні вимоги підтримав повністю, надав аналогічні пояснення викладеним у позовних вимогах. Додатково пояснив, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з донькою. Окрім того, дійсно між ним та батьками відповідача та відповідачем та його батьками існують неприязні стосунки, які фактично призвели до розірвання їхнього шлюбу. Представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав повністю, надав аналогічні пояснення викладеним у позовних вимогах. Відповідач в судовому засіданні збільшені позовні вимоги визнала частково: в частині систематичних відвідувань позивачем їхньої доньки [PERSON] у вівторок та четвер з 16.00 год. до 19.00 год. у місці проживання дитини - [ADDRESS], щонеділі з 16.00 год. до 19.00 год. на нейтральній території у її присутності. Окрім того пояснила, що вона іноді порушує умови розпорядження №357, оскільки донька в обідню пору доби спить, прокидається лише після 15.00год. Проте вона категорично проти того, щоб позивач відвідував доньку щонеділі в її присутності за своїм місцем проживання, оскільки між нею та батьками позивача існують неприязні стосунки. Окрім того, вона вважає передчасним спільний відпочинок дитини з батьком у період відпустки у її присутності, оскільки дитина ще маленька. Разом з тим не може бути речі про спільний відпочинок позивача з нею, так як в них тривають неприязні стосунки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позицію своєї довірительки. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши докази, суд дійшов наступних висновків. Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Судом встановлено, що 08.06.2012 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO] Рішенням Сокальського районного суду від 03.02.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Сокальського районного суду від 07 жовтня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області, присуджено стягувати щомісяця з позивача на утримання відповідача 573грн.50коп. до досягнення дитиною трьох років починаючи з 12.08.2013р. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем тривали з 08.06.2012 року по 03.02.2014 рік. Згідно статті 83 Сімейного Кодексу України «Позбавлення права на утримання або обмеження його строком», ч.1 - рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: 1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; 2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного злочину; 3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу; 4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги; ч.2 - положення цієї статті поширюються і на осіб, у яких право на аліменти виникло після розірвання шлюбу. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Крім того, ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах біля двох років, ініціатором припинення шлюбних відносин був позивач, який подав позов про розірвання шлюбу, позивач є молодою, працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має, має можливість надавати допомогу дружині, оскільки займається фермерством. Позивач не позбавлений права в подальшому звертатися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідач на даний час не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за донькою [PERSON] [INFO] тому суд приходить до переконання про необгрунтованість позовної вимоги в частині позбавлення відповідача права на утримання. Відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., принциповим положенням є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. В силу ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно з ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод та визначити способи участі одного з батьків у вихованні дитини(періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров»я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. В судовому засіданні встановлено, що у зв»язку з виникненням між сторонами спору щодо участі батька у вихованні дитини за заявою позивача розпорядженням голови Сокальської РДА №357 від 16.08.2013р. визначено спосіб участі позивача у вихованні малолітньої доньки а саме: вівторок та четвер з 14.00 год. до 17.00 год. у місці проживання дитини - [ADDRESS], щонеділі з 14.00 год. до 17.00 год. на нейтральній території у присутності матері дитини - [PERSON]. Однак, як з»ясовано в суді з пояснень самих сторін, відповідач [PERSON] іноді не виконує розпорядження Сокальської РДА №357 від 16.08.2013р., оскільки донька в обідню пору доби спить, прокидається після 15.00год. Проте відповідач не заперечила б якби позивач відвідував доньку за її місцем проживання щовівторка та четверга з 16.00-19.00год. Проте [PERSON] наголосила на тому щоб позивач відвідував доньку щонеділі в той самий час у її присутності на нейтральній території, оскільки між нею та батьками позивача існують неприязні стосунки. Окрім того, вимога позивача про спільний відпочинок з донькою не менше дванадцяти днів у місці відпочинку у її присутності є передчасною, оскільки донька ще маленька. Крім того, її спільний відпочинок з позивачем є неприпустимим через постійні сварки та суперечки. З наведених підстав, суд, враховуючи взаємовідносини сторін між собою, неприязні стосунки відповідача з батьками позивача, факт постійного проживання дитини з матір'ю, розпорядження Сокальської РДА, інтереси дитини (її вік- менше двох років, усталений порядок харчування, стан здоров'я) вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визначення способу участі батька в вихованні доньки [PERSON], наступним чином: систематичні відвідування у вівторок та четвер з 16.00-19.00год. у місці проживання дитини - [ADDRESS], щонеділі з 16.00-19.00год. на нейтральній території у присутності матері [PERSON]. Окрім того, на думку суду, такий спосіб участі батька у вихованні дитини як спільний відпочинок з донькою не менше дванадцяти днів у місці відпочинку у присутності її матері є передчасним та таким, що може порушити нормальний режим життєдіяльності дитини, потреби в забезпеченні певного режиму, відпочинку, дотримання особистої гігієни. На підставі ст.ст. 10,60 212-215 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed