Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі. Вимоги позову мотивує тим, що з 03 січня 2006 року працює в ТОВ «ТіДіСі Україна» на посаді консультанта з економічних питань на підставі наказу директора товариства №45/к від 03.01.2006 року. Починаючи з 01.01.2015 року відповідач не виплачує йому заробітну плату, посилаючись на відсутність коштів. Всього станом на 01.03.2016 року відповідач заборгував йому 89 460.00 грн., які позивач і просив стягнути на його користь з відповідача. В судових засіданнях представник позивача неодноразово уточнювала вимоги позову, в останній редакції заяви про збільшення позовних вимог від 03.01.2017 року представник позивача просила про стягнення з відповідача на користь позивача 156 555.00 грн. (а.с. 123 т.2). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, пояснив, що в період, за який позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі, він був відсутній на своєму робочому місці з причин, які не було з»ясовано представниками товариства, про що було складено відповідні акти. Вимоги позовної заяви вважає безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків у справі, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. Частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 03 січня 2006 року позивача [PERSON] було прийнято на постійну роботу до ТОВ «ТіДіСі Україна» на посаду консультанта з економічних питань, що підтверджується копією наказу директора ТОВ «ТіДіСі Україна» №45/к від 03.01.2006 року.(а.с. 16 т. 2). Представником позивача в судовому засіданні зазначалось, що позивач [PERSON] починаючи з 01.01.2015 року не отримує заробітну плату, звернувшись до відповідача дізнався, що для виплати такої відсутні кошти. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував факт не виплати позивачеві заробітної плати з підстав відсутності коштів у товариства, зазначив, що позивач з невідомих причин не з»являвся на роботу до офісу товариства, поважності причин відсутності на робочому місці не надав. Також його не було звільнено за прогули з тих міркувань, що не було відомо місце його знаходження, а також не були відомі причини відсутності на робочому місці, крім того позивач є засновником (учасником) товариства. Представник позивача в судовому засіданні зазначала, що всі надані представником відповідача документи, як то акти про відсутність позивача на робочому місці, табелі обліку робочого часу та інші документи, є ніщо інше, як підробкою документів. 01 квітня 2015 року керівником відділу ефективності персоналу [PERSON] було подано докладну записку директору [PERSON] про те, що 01 квітня 2015 року консультант з економічних питань [PERSON] не з'явився на роботі, про причини ймовірної відсутності не повідомив, у табелі обліку робочого часу за період 01 квітня було зроблено відмітку про неявку [PERSON] з нез'ясованих причин. В зв'язку з цим попросила вжити заходів щодо з'ясування причин відсутності [PERSON] на роботі. (а.с. 27 т. 2) Того ж дня, директором [PERSON], консультантом з ефективності підприємства [PERSON], економістом планово-економічного відділу [PERSON] та керівником відділу ефективності персоналу [PERSON] було складено Акт №1 про відсутність на роботі [PERSON] в якому зафіксовано відсутність консультанта з економічних питань [PERSON] на роботі протягом усього робочого дня 01.04.2015 року з 9:00 до 18:00. 02 квітня 2015 року, директором [PERSON], консультантом з ефективності підприємства [PERSON], економістом планово-економічного відділу [PERSON] та керівником відділу ефективності персоналу [PERSON] було складено Акт №2 про відсутність на роботі [PERSON] в якому зафіксовано відсутність консультанта з економічних питань [PERSON] на роботі протягом усього робочого дня 02.04.2015 року з 9:00 до 18:00. 03 квітня 2015 року, директором [PERSON], консультантом з ефективності підприємства [PERSON], економістом планово-економічного відділу [PERSON] та керівником відділу ефективності персоналу [PERSON] було складено Акт №3 про відсутність на роботі [PERSON] в якому зафіксовано відсутність консультанта з економічних питань [PERSON] на роботі протягом усього робочого дня 03.04.2015 року з 9:00 до 18:00. 06 квітня - 10 квітня, 17 квітня, 24 квітня, 30 квітня, 8 травня, 15 травня, 22 травня, 29 травня, 05 червня, 12 червня, 2015 року, 19 червня, 26 червня, 03 липня, 10 липня, 17 липня, 24 липня, 31 липня, 07 серпня, 14 серпня, 21 серпня, 28 серпня, 04 вересня, 11 вересня, 18 вересня, 25 вересня, 02 жовтня, 09 жовтня, 16 жовтня, 23 жовтня, 30 жовтня, 06 листопада,13 листопада, 20 листопада, 27 листопада, 04 грудня, 11 грудня, 18 грудня, 25 грудня, 31 грудня 2015 року, 06 січня, 16 січня, 22 січня, 29 січня, 05 лютого, 12 лютого, 19 лютого, 26 лютого, 04 березня, 12 березня, 18 березня, 25 березня, 01 квітня, 08 квітня, 15 квітня, 22 квітня, 25-29 квітня, 31 травня, 30 червня, 29 липня, 16 - 17, 19, 31 серпня, директором [PERSON], технічним директором [PERSON], економістом планово-економічного відділу [PERSON], консультантом з ефективності підприємництва [PERSON], головним енергетиком [PERSON] та керівником відділу ефективності персоналу [PERSON] було складено Акти в яких зафіксовано відсутність консультанта з економічних питань позивача [PERSON] на роботі протягом усього робочого дня з 9:00 до 18:00. (а.с. 113-185 т. 1). 01 квітня 2015 року директором товариства [PERSON] було видано наказ № 09-П від 01.04.2015 року у зв'язку з неповідомленням поважної причини відсутності на робочому місці консультанта з економічних питань [PERSON] прийнято рішення, починаючи з 01.04.2015 року припинити нарахування йому заробітної плати до дня його з'явлення на роботі або до повідомлення поважної причини відсутності на робочому місці. (а.с. 100 т. 1) Починаючи з 01.04.2015р. вести акти обліку про відсутність на роботі [PERSON] та робити відповідні відмітки про нез'явлення на робочому місці в табелі обліку робочого часу на підприємстві. Станом на 27 квітня 2016 року позивач на роботу не з'явився про причини відсутності на робочому місці починаючи з 01.04.2015 року не повідомив. Для з'ясування причин відсутності працівника на робочому місці 02.04.2015 року та 30.04.2015 року комісією товариства у складі директора [PERSON], економіста планово-економічного відділу [PERSON] та керівника відділу ефективності персоналу [PERSON] було здійснено виїзд за адресою проживання [PERSON] за адресою його реєстрації: [ADDRESS] за якою [PERSON] не було вдома. Також було опитано сусідку [PERSON], яка повідомила, що давно його не зустрічала. Про виїзди за адресою проживання позивача було складено також відповідні акти (а.с. 101-102 т.1). У зв'язку з тим, що на телефонні дзвінки позивач не відповідав, а за домашньою адресою двері ніхто не відчиняв, 06 квітня 2015 року на адресу [PERSON] [ADDRESS] було надіслано цінного листа вих. №66 з вимогою з'явитися для роз'яснення причин відсутності на роботі в період з 01 квітня 2015 року по 06 квітня 2015 року за адресою: м. Київ, вул. Радистів, 73А, ТОВ «ТіДіСі Україна». У разі неможливості з'явитися за вказаною адресою особисто, прохання надіслати роз'яснення рекомендованим листом. (а.с. 28-29 т. 2). Такі ж листи з проханням з»явитися на робоче місце направлялися на адресу позивача 17.04.2015 року, 18 серпня 2016 року, 02 вересня 2016 року, 24.04.2015 року лист товариства від 20.04.2015 року було отримано позивачем (а.с. 30-35 т. 2). Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] до ТОВ «ТіДіСі Україна» не з'явився та письмової відповіді про причини відсутності не надав, в зв»язку з чим робились відповідні відмітки про нез'явлення на робочому місці позивача в табелях обліку робочого часу на підприємстві. (а.с. 202-248 т. 1, а.с. 1-15 т. 2). Твердження представника позивача про невиплату заробітної плати її довірителю саме з 01.01.2015 року, спростовуються розрахунково-платіжною відомістю ТОВ «ТіДіСі Україна» за березень 2015 року та відомостями зарахувань на картрахунки працівників №322 від 13 березня 2015 року та №325 від 02 квітня 2015 року, відповідно до яких заробітна плата [PERSON] нараховувалася та виплачувалася в повному розмірі до моменту, коли він не з»явився на роботу з нез'ясованих товариством причин, тобто до 01.04.2015 року (а.с. 186-201 т. 1). Статтею 94 Кодексу законів про працю та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Зокрема, представником позивача суду не надано доказів не отримання заробітної плати позивачем по справі саме з січня 2015 року, а також доказів того, що документи, що були надані представником відповідача, щодо відсутності позивача на робочому місці, починаючи з квітня 2015 року, табелі обліку робочого часу - є документами, що підроблені працівниками товариства. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], директор товариства [PERSON] спростували інформацію щодо недійсності вказаних документів або їх підробки працівниками товариства. Також в судове засідання викликалися в якості свідків інші працівники товариства, які з»явилися до суду, проте не допитувалися в зв»язку з неявкою в судове засідання представника позивача, про повторний їх виклик до суду та допит представником позивача клопотання в судовому засіданні не заявлялося. Вказані колишні та нинішні працівники товариства направили на адресу суду свої письмові пояснення в яких підтвердили факт того, що позивач не з»являвся на робочому місці в 2015 -2016 роках і причини за яких його не було, були невідомі, про що ними складалися і підписувалися відповідні акти. Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed