Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та пені. Свій позов обґрунтував тим, що комунальним підприємством «Володимир-Волинськтеплоенерго» Володимир-Волинської міської ради надаються послуги з централізованого опалення та гарячу воду у квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки КП ІРЦ Володимир-Волинської міської ради №4491 від 18 жовтня 2019 року за вказаною адресою зареєстроване місце проживання відповідача, з яким також позивачем 10 січня 2013 року було укладено договір № Z-006-004 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Позивачем зобов`язання по теплопостачанню виконано, а відповідач своїх зобов`язань не виконує, внаслідок чого за його особовим рахунком утворилась заборгованість перед підприємством за період з 01.10.2016 року по 01.09.2019 року в сумі, що становить 11215 гривень. Крім того, за несвоєчасне внесення плати за послуги на всю суму боргу відповідача на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні нарахування в розмірі 1172, 40 гривень, три відсотки річних в розмірі 472,50 гривень та пеня в розмірі 237, 46 гривень. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі всього 13097, 36 гривень та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явилась, однак подала заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, тому суд провів заочний розгляд справи проти якого у поданій заяві не заперечив представник позивача. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», а також відповідними постановами Кабінету Міністрів України та рішеннями органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Згідно з ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а укладання договору про надання послуг є обов`язком обох сторін. Статтею 68 ЖК України передбачено обов`язок наймача своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, які, відповідно до вимог ст. 67 ЖК України, включають послуги по наданню теплової енергії. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що комунальне підприємство «Володимир-Волинськтеплоенерго» Володимир-Волинської міської ради надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру [ADDRESS] у відповідності до договору № Z-006-004 від 10 січня 2013 року укладеного із відповідачем [PERSON] . Довідкою КП ІРЦ Володимир-Волинської міської ради № 4491 від 18 жовтня 2019 року стверджується, що вказаною адресою зареєстроване місце проживання відповідача. Вказаний факт також підтверджено відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області від 04 листопада 2019 року. 06 червня 2019 року за заявою відповідача ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області скасовано судовий наказ № 154/3386/18, виданий 19 грудня 2018 року з підстав заперечення [PERSON] суми заборгованості. У відповідності до п.п.9 та 17 договору № Z-006-004 від 10 січня 2013 року, відповідач зобов`язався оплачувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води протягом розрахункового періоду, яким є календарний місяць. З наданого розрахунку також вбачається, що за період з 01.10.2016 року по 01.09.2019 року у відповідача виникла заборгованість перед комунальним підприємством «Володимир-Волинськтеплоенерго» Володимир-Волинської міської ради за централізоване опалення та гарячу воду в розмірі 11215 гривень. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, однією з яких є договір. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У відповідності до п.14 договору № Z-006-004 від 10 січня 2013 року, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому законом. Суд погоджується з розрахунками сум трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, зробленими позивачем та долученими до позовної заяви, з яких вбачається, що станом на 01.09.2019 року загальна сума трьох відсотків річних від суми простроченої відповідачем заборгованості за весь період становить 472,50 грн., а загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за весь період становить 1172,40 грн. Загальна сума пені нарахованої за кожен день прострочення зобов`язання становить 237,46 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги комунального підприємства «Володимир-Волинськтеплоенерго» Володимир-Волинської міської ради є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають до задоволення. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача щодо невиконання ним умов договору та наявність заборгованості за цим договором у розмірі 13097,36 грн. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволені повністю, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 1921 грн., котрі він поніс у даній справі та які документально підтвердженні. На підставі викладеного,

Outcome: approved