Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивачем службою у справах дітей Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , подано до суду позов до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивуються тим, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судове засідання представник позивача - служби у справах дітей Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області Карп`як Любов Іванівна не з`явилася, подала письмову заяву про проведення судового розгляду справи у відсутність представника, просить задовольнити позовні вимоги інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В судове засідання представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчого комітету Інгульської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області на з`явився, про день та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про поважні причини неявки до суду, про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у відсутність представника не подано. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про день та час судового розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про поважні причини неявки до суду, про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність нею не подано. Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. В актовому записі про народження дитини Інгульської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області за №05 від 02 березня 2002 року, [PERSON] , дата народження: [INFO] , місце народження: с. Інгульське Устинівського району Кіровоградської області, в графі батьки записано: батько: [PERSON] , матір: [PERSON] . В актовому записі про народження дитини Інгульської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області за №05 від 29 червня 2005 року, [PERSON] , дата народження: [INFO] , місце народження: с. Інгульське Устинівського району Кіровоградської області, в графі батьки записано: батько: [PERSON] , матір: [PERSON] . Частинами 1,2 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Перелік підстав, з яких батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, передбачений ст.164 СК України і є вичерпним. Кожна з них має самостійних характер і підлягає окремому доказуванню. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007 року встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В порядку ч.1 ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 18 ч.ч.2,3 ст.27 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.Батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У висновку органу опіки та піклування Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області за №01-26/96/02 від 18 березня 2019 року зазначено, що з 2011 року неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , навчаються у Бобринецькій спеціальній загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ступенів Кіровоградської обласної ради, утримуються за рахунок держави та не відносяться до категорії дітей, що перебувають у закладі на повному державному утриманні. З 2011 року [PERSON] не відвідувала дітей у навчальному закладі, не забирала їх на літні канікули, не цікавиться їхнім життям. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умов для отримання ними освіти. Згідно акта обстеження умов проживання за №177 від 19 жовтня 2018 року встановлено, що [PERSON] проживає у безхазяйному житловому будинку. У житловому будинку відсутні умови для проживання дітей, їх утримання та виховання. У житловому будинку грубо порушено житлово - побутові умови, відсутні продукти харчування. [PERSON] домашнє господарство не утримується. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Письмовими матеріалами цивільної справи встановлено, що з 2011 року [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, зобов`язання виховувати, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей - не виконує. Не відвідує загальноосвітній шкільний заклад, де навчаються діти, не забирала їх на літні канікули, не цікавиться їхнім життям. [PERSON] проживає у безхазяйному житловому будинку. У житловому будинку відсутні умови для проживання дітей, їх утримання та виховання. У житловому будинку грубо порушено житлово - побутові умови, відсутні продукти харчування. [PERSON] домашнє господарство не утримується. Таким чином, на підставі письмових документів та доказів встановлено систематичне та тривале ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, так як з 2011 року, свідомо, в особливо-важливий період розвитку дітей належним чином не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, харчування, медичний догляд, що негативно впливає на розвиток дітей, як складову їх виховання. Сукупність встановлених фактів суд розцінює як свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та її винну в цьому поведінку. [PERSON] , як матір, передбачені ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», зобов`язання виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці не виконує. При встановлених обставинах, позовні вимоги служби у справах дітей Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають задоволенню, як обґрунтовані. Абзацом 2 ч.2 ст.166 СК України встановлено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» документами, що підтверджують родинні відносинами між фізичними особами можуть бути: паспорт, свідоцтва про шлюб, про народження, про розірвання шлюбу, про встановлення батьківства, переміну прізвища, імені. На підставі актового запису про народження дитини встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Таким чином, відповідно до ст.180 СК України позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів враховуються обставини, передбачені ст.182 СК України, і суд вважає за необхідне в порядку ч.3 ст.181 цього Кодексу стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей у частці від доходу. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. ч.1 ст.430 ЦПК України). Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved