Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» суму заборгованості в розмірі 27980,67 грн., з розрахунку: 6840,00 грн. - прострочений борг, 8512,22 грн. - прострочені проценти, 67,61 грн. - строкові проценти, 3860,04 грн. - прострочена плата за кредитне обслуговування, 7870,80 грн. - пеня за несвоєчасне погашення платежів, 830,00 грн. - віндикаційні витрати, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 279,81 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 02 квітня 2008 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № Г38.101.71054, відповідно до якого [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру було надано кошти в сумі 6840,00 грн. під 22,00% річних, терміном на 12 місяців. [PERSON] свої зобов'язання за договором кредиту не виконала, здійснивши останній платіж по кредиту 15 липня 2011 року, в результаті чого у неї перед позивачем утворилася заборгованість, що станом на 10 грудня 2013 року становить 27980,67 грн., що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. 17 лютого 2014 року та 21 лютого 2014 року на адресу суду надійшли клопотання представника позивача розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, про що свідчить лист суду від 29 січня 2014 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 06 лютого 2014 року, наявне в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2008 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № Г38.101.71054, відповідно до якого [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру було надано кошти в сумі 6840,00 грн. під 22,00% річних, терміном на 12 місяців. [PERSON] свої зобов'язання за договором кредиту не виконала, здійснивши останній платіж по кредиту 15 липня 2011 року, в результаті чого у неї перед позивачем утворилася заборгованість, що станом на 10 грудня 2013 року становить 27980,67 грн. Відповідно 1.1 Договору позичальник зобов'язується повернути кредит разом з процентними платежами і комісіями згідно з умовами цього Договору, Додатком № 1 та Додатком № 2 від 02 квітня 2008 року до даного Договору. Згідно п. 1.5 Договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування в загальному розмірі 0,99% щомісячно від початкової суми кредиту. Відповідно до п. 2.1 Договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 12 щомісячних внесках по 2 дня/числа кожного місяця, при цьому перші 11 внесків у рівній сумі 707,90 грн., а останній внесок 707,65 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Між сторонами існують правовідносини з отримання/надання грошового кредиту, про що ними укладено відповідний договір кредиту: згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Факт несплати відповідачем [PERSON] грошових коштів за користування кредитом та погашення кредиту підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком суми заборгованості. При визначенні розміру заборгованості суд виходить з даного розрахунку і вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості з розрахунку: 6840,00 грн. - прострочений борг, 8512,22 грн. - прострочені проценти, 67,61 грн. - строкові проценти, 3860,04 грн. - прострочена плата за кредитне обслуговування. Разом з тим, при визначенні розміру пені, що підлягає до стягнення з [PERSON], суд приходить до наступного. Згідно із ст. ст. 549-551, 624, 1054 ЦК України, за невиконання зобов'язань, встановлених кредитним договором, відповідач несе відповідальність, а саме - зобов'язаний сплатити пеню у розмірі, визначеному кредитним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з [PERSON] слід стягнути на користь позивача пеню в розмірі 870,80 грн. Також суд приходить до переконання, що вимога щодо стягнення з [PERSON] віндикаційних витрат в розмірі 830,00 грн. до задоволення не підлягає, оскільки наявність у позивача таких витрат не підтверджена належними доказами, як того вимагає ч. 2 ст. 27 ЦПК України. За вищенаведених обставин, враховуючи те, що факт наявності заборгованості у [PERSON] перед позивачем на загальну суму 20150,67 грн. доведений, суд вбачає за необхідне позов задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості та понесені позивачем судові витрати, що складаються з судового збору - 243,60 грн.

Outcome: partial