Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, де в свої вимогах покликається на те, що 20 травня 2008 року сторони уклали договір позики, згідно якого він позичив [PERSON] для власних потреб, грошові кошти у сумі 4 (чотири) тисячі доларів США. Відповідно до розписки, грошові кошти позичені на невизначений час, і відповідач зобов'язується повернути їх на його першу вимогу. 07 грудня 2008 року, між сторонами укладено ще один договір позики, згідно якого позивач позичив [PERSON] для власних потреб, грошові кошти у сумі 5 (п'ять) тисяч доларів США. Вказані грошові кошти теж позичені на невизначений час, і відповідач зобов'язується повернути їх на першу вимогу. На той час коли позивач позичив відповідачеві зазначені кошти він був перспективним підприємцем, мав позитивну репутацію, постійно розширював діяльність для чого йому були потрібні додаткові кошти. Позивачеві про це було відомо, крім того, відповідач на словах пообіцяв сплачувати з зазначених сум відсотки. На початку 2015 року в позивача виникла потреба в коштах, і позивач звернувся до відповідача з проханням повернути борг. Проте, відповідач став уникати зустрічей, добровільно борг не повертає, тому, позивач вирішив звернутись за захистом до суду. Просить постановити рішення яким стягнути з боржника [PERSON] на його користь, грошові кошти у сумі 4 (чотири) тисячі доларів США, за розпискою від 20.05.2008 року та 5 (п'ять) тисяч доларів США за розпискою від 07.12.2008 року та 1986.00 грн. судового збору. Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву зміст якого зводиться до наступного. Між сторонами дійсно склалися майнові відносини, які відображені у спірних договорах позики. Однак сторони обумовили часткову та періодичну оплату, в якості відшкодування за користування коштами. Так як [PERSON] не міг використати позику у іноземній валюті, тому кошти були конвертовані у національну валюту. Добросовісно виконуючи свої зобов'язання, починаючи з 2008 р. [PERSON] здійснював періодичні оплати, що станом на сьогоднішній день загалом складає суму, що в кілька разів перевищує основну суму боргу, однак не вимагав письмового оформлення таких оплат. Оскільки зобов'язання виникло у 2008 р., фактично отримана сума коштів була еквівалентна гривні у значно меншій сумі, ніж заявлена сума позовних вимог. Сторонами не визначено жодних умов грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, а також не визначили валюту виконання такого зобов'язання. Таким чином, оскільки було передано грошові кошти по курсу долара до гривні, що існував на момент виникнення правовідносин, то і виконання такого зобов'язання повинно відбуватися у національній валюті у сумі на день передавання таких коштів. Станом на дату укладення договору від 20.05.2008 р. офіційний курс долара становив 5,05 грн. за 1 долар США (тобто за договором було передано 20 200 грн.). Станом на дату укладення договору від 07.12.2008 р. офіційний курс долара становив 7,36 грн. за 1 долар США (тобто за договором було передано 36 800 грн.). Тому просить позов задовольнити частково та стягнути з відповідача кошти в сумі, еквівалентній курсу долара станом на день виникнення правовідносин, що становить 57 000 грн. А також представник відповідача звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір позики від 20.05.2008 р. на суму 4 000 доларів США, укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати недійсним договір позики від 07.12.2008 р. на суму 5 000 доларів США, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно позовних вимог [PERSON] передав, а [PERSON] отримав кошти за договорами позики, що загалом складає 9000 доларів США. Враховуючи наведене позивач [PERSON] просить стягнути борг за офіційним курсом долара до гривні, станом на день винесення рішення. Беручи до уваги умови укладення договорів позики від 20.05.2008 р. та від 07.12.2008 р., можна зробити висновок, що правочини вчинені у іноземній валюті прямо суперечить імперативним нормам ст.ст.192-193,524,533 ЦК України та Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» щодо валюти укладення правочину. Окрім цього, жодна із сторін не була наділена повноваженнями (дієздатністю) щодо укладення та виконання валютних правочинів. Зобов'язання виражені у вказаних вище договорах позики не містять жодних положень, які б свідчили про грошовий еквівалент виконання таких зобов'язань в іноземній валюті. Тому згідно ст.ст.215-216 ЦК України вищевказані договори позики повинні бути визнані судом недійсними. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності на підставі поданих доказів, позов підтримав, просить його задовольнити та, у випадку неявки відповідача, не заперечив щодо винесення заочного рішення (а.с.70). Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності відповідача (а.с.68). Суд вважає за можливе проводити судове засідання у відсутності сторін на підставі представлених доказів, яких достатньо для розгляду справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст.197 ч.2 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини по справі, перевіривши їх поданими доказами, приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи із слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] взяв в борг в [PERSON] грошові кошти в сумі 4 (чотири ) тисячі доларів США та 5 (п'ять) тисяч доларів США, що підтверджується розписками від 07.12.2008р. та відповідно від 20.05.2008р. (а.с.5-6). Однак, на даний час кошти позивачу не повернуто. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статтей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач надав вказані кошти відповідачу [PERSON], тим самим своєчасно та в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед останнім згідно договору позики. Відповідач взяті на себе зобов'язання згідно договору позики не виконав, позичені кошти не повернув. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Крім того оспорюванні відповідачем договори позики, містять істотні умови цього договору, волевиявлення сторін було вільним і усвідомленим, відповідало внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідали реальній домовленості сторін, тому повністю відповідають вимогам ст.203 ЦК України, що спростовує доводи відповідача наведені у змісті зустрічної позовної заяви. В суді також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про недійсність договорів позики, оскільки чинне законодавство не містить заборони щодо передачі в позику коштів в іноземній валюті між фізичними особами та не вимагає на такі дії спеціальної ліцензії, а тому підстав для визнання договору позики та задоволення зустрічного позову суд не вбачає. Позивачем представлено довідку №1/94 від 28.01.2016 р. (а.с.71) щодо офіційного курсу гривні до долару США станом на 28.01.2016 р. відповідно до якої 100 доларів США становить 2487.0474 грн. А тому до стягнення підлягає сума боргу за договором позики в розмірі 223834 (двісті двадцять три тисячі вісімсот тридцять чотири) грн. 26 коп., що в перерахунку на долар США відповідає 9000 доларам. У відповідності до ст.267 ЦК України сторони не зверталися із заявами про застосування позовної давності, тому правовий інститут позовної давності не підлягає до застосування. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати відповідно до представлених документів (а.с.1). Виходячи з наведеного суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення первісного позову в повному об'ємі, у зв'язку з тим у зустрічному позові слід відмовити. На підставі ст.ст.16, 203, 215, 524, 526, 527, 530, 533, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved