Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач за основним позовом звернувся до суду із позовною заявою про зобов'язання звільнити земельну ділянку посилаючись на те, що рішенням Київської міської ради від 28.12.2010 року № 530/5342 «Про надання земельної ділянки комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва» підприємству (позивачу) надано в постійне користування вказана земельна ділянка, та видано державний акт від 14.02.2011 року серія ЯЯ № 389589. З метою створення умов для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві 16.12.2005 року Київською міською радою було прийнято рішення № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів», зі змінами та доповненнями, яким затверджено перелік земельних ділянок на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, що підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва при будівництві Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, згідно якого КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» доручено викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі, відповідно до законодавства або забезпечити компенсацію громадянам, ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу, за земельні ділянки, земельні насадження, садові будинку та інші споруди, що підлягають знесенню у зв'язку з даним будівництвом. Серед цього переліку зазначено земельну ділянку [ADDRESS], площею 611,37 м2, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON]. Підприємство зверталось до [PERSON] щодо добровільного звільнення земельної ділянки з отриманням компенсації, проте згоди нею не надано. У зв'язку з чим звернулись до суду з даною позовною заявою. 12.12.2018 року було подано заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просив зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку після сплати компенсації у розмірі 1 020 362,00 грн., та стягнути судові витрати. Позивач за зустрічним позовом звернулась до суду із позовом про стягнення компенсації посилаючись на те, що вона має у користуванні земельну ділянку [ADDRESS], площею 611,37 м2. До початку будівництва Подільсько-Воскресенського мостового переходу не була дотримана процедура попереднього погодження траси будівництва з землевласниками і землекористувачами. Затвердження проекту будівництва відбулось в 2004 році з одночасним початком будівництва, але ні позивач, ні Київська міська рада до початку проектування з пропозиціями щодо отримання від неї погодження та узгодження умов вилучення земельної ділянки не звертались, згоду на вилучення земельної ділянки вона ніколи не давала, що свідчить про грубе порушення законодавства. Не відповідає дійсності твердження позивача про те, що нею не було дано згоди на добровільне звільнення земельної ділянки. Так, 07.02.2017 року до неї звернулось КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» за вихідним № 31-255 з вимогою добровільно звільнити земельну ділянку з наданням компенсації в розмірі, який буде визначено та сплачено після проведення незалежної експертної оцінки спеціальною компанією оцінювачем. Після перемовин, 28.03.2017 року між нею та КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» укладено попередню угоду, згідно якої вона надала згоду на проведення незалежної оцінки, та на вилучення земельної ділянки після фактичної сплати грошової компенсації. Згідно даної угоди підприємство зобов'язалось надати їй повну грошову компенсацію за землю, будинки і споруди, зелені насадження та збитки в розмірі, який визначений у звіті незалежної оцінки. 28.08.2017 року ТОВ «Оцінка-Консалт» на замовлення КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» було проведено оцінку її земельної ділянки, та складено звіт, згідно якого ринкова вартість за землю, будинки і споруди, зелені насадження та збитки, становить 1 332 599,00 грн. Дана сума її влаштовувала, про що вона неодноразово повідомляла КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», та що готова до підписання основного договору. Натомість, КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» звернулось до суду із позовом. Враховуючи викладене, просила стягнути з КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» грошову компенсацію в розмірі 1 332 599,00 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом підтримав обставини викладені в позовній заяві, уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Зауважив, що [PERSON] надала згоду на звільнення земельної ділянки, була визначена сума компенсації в 2017 році, проте позивач за основним позовом кошти не виплатив, та подав до суду позов. Протягом двох років підприємство нічого не зробило, а тим часом майно [PERSON] було пошкоджено. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача за основним позовом, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 18.04.2018 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23.04.2018 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 10.07.2018 року постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову. 11.09.2018 року подано відзив на зустрічний позов. 25.09.2018 року за клопотанням представника позивача за основним позовом призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. 29.11.2018 року, після повернення матеріалів справи з висновком експерта, відновлено провадження у справі. 12.12.2018 року представник КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» подав заяву про зміну позовних вимог. Ухвалою суду від 07.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В суді встановлено, що рішенням Київської міської ради «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських та Воскресенських садів» від 16.12.2005 року № 607/3068, із змінами і доповненнями, затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств і фізичних осіб на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену; доручено КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» від імені Київської міської ради для забезпечення суспільних потреб м. Києва викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі, відповідно до законодавства та забезпечити компенсацію громадянам, які не оформили прав власності і ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, земельні насадження, садові будинки та інші споруди, адреси яких зазначені в додатку 1 до цього рішення на підставі матеріалів земельної інвентаризації та довідок садових товариств; попередити власників земельних ділянок, які підлягають викупу для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, про їх викуп для суспільних потреб. Згідно переліку земельних ділянок садівницьких товариств та приватних осіб Русанівських та Воскресенських садів, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - прокладання траси Подільського мостового переходу та лінії Київського метрополітену, серед інших включена земельна ділянка [ADDRESS]. 28.12.2010 року Київською міською Радою було винесено рішення № 530/5342 «Про надання земельної ділянки комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва, відповідно до якого Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» було надано, за умови виконання пункту 4 цього рішення, в постійне користування земельну ділянку загальною площею 6,32 га для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва, за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення (площею 6,12 га) та міських земель, не наданих у власність чи користування (площею 0,20 га). На підставі рішення Київської міської ради від 28.12.2010 року № 530/5342, Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 6,3204 га, яка розташована на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві. Відповідно до положень ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться за межами території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів приймають відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів - органи виконавчої влади за погодженням з відповідними органами місцевого самоврядування. (п. 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Громадяни та юридичні особи набувають право постійного користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. (ст.ст. 9, 12 ЗК України). Надання у постійне користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому статтями 149, 151 ЗК України. Право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Надання земельних ділянок підприємствам, установам та організаціям, що належать до державної або комунальної власності, у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Порядок надання у постійне користування земельних ділянок цим суб'єктам передбачено статтями 122 і 123 ЗК України. Згідно положень ч. 1, 7 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Встановлено, що земельна ділянка [ADDRESS], площею 611,37 м2, перебуває у фактичному користуванні [PERSON], що не заперечується сторонами у справі. В порядку виконання вище вказаних рішень, КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» звертався до [PERSON] (через представника) з листом № 31-255 від 07.02.2017 року про звільнення зазначеної земельної ділянки та отримання відповідної компенсації. 28.03.2017 року між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та [PERSON] укладено попередню угоду № 11/17. 05.11.2017 року на замовлення КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» складено Звіт про оцінку земельної ділянки з поліпшення та визначення розмірів збитків відшкодувань і витрат на поліпшення земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS]. Згідно даного Звіту ринкова вартість об'єктів незалежної оцінки станом на 28.08.2017 року становить 1 332 599,00 грн. без ПДВ. Вартість проведення експертного дослідження склала 2 695,65 грн. Згідно Висновку експерта № 80/2018 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12.11.2018 року ринкова вартість земельної ділянки відповідача становить 900 047,00 грн.; розмір збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земельної ділянки становить 91 426,00 грн.; ринкова вартість садового будинку та інших поліпшень у зв'язку з їх відсутністю не визначалась; ринкова вартість зелених насаджень становить 1 538,00 грн.; ринкова вартість витрат на перевезення майна у зв'язку з його відсутністю не визначалась; імовірна вартість збитків у зв'язку з неотриманням урожаю становить 27 351,00 грн. Порівнюючи дані звіти, встановлено, що при проведенні оцінки в 2017 році, на земельній ділянці відповідача був наявний будинок, вбиральня, та свердловина глибиною 12,0 м. Як вбачається з даного Звіту, експертом було досліджено садовий будинок, який є двоповерховим, внутрішня площа 35,4 м2, який введений в експлуатацію у 1975 році. Фізичний стан будинку - задовільний. Інженерні комунікації на земельній ділянці - електрозабезпечення. Інвентаризаційна вартість садового будинку - 45 266 грн., навіс - 424 грн., убиральня 1 045 грн., огорожа - 1 566 грн., огорожа - 1 889 грн., колонка питана - 3 631 грн., усього - 53 821,00 грн. Вартість зелених насаджень: горіх (чотири штуки) 760 грн., бузок (вісім штук) - 848 грн., яблуня (сім штук) - 427 грн., слива (одна штука) - 121 грн., виноград (дві штуки) - 82 грн., груша (дві штуки) - 296 грн., шовковиця (одна штука) - 289 грн., кизил (дві штуки) - 148 грн., абрикос (одна штука) - 203 грн., вишня (три штуки) - 609 грн., східна вишня (одна штука) - 110 грн., всього 3 893,00 грн. У висновку 2018 року відсутні один виноград, три горіха, вісім бузків та одна шовковиця. Вартість забудованої земельної ділянки (із поліпшеннями) становить 1 269 339,00 грн. Збитки у зв'язку з недоотриманням врожаю - 60 940,058 грн. Як вбачається з фотознімків дослідження 2018 року на земельній ділянці знаходяться залишки будинку, частина дерев відсутня, що призвело до зменшення розміру компенсації. Дані висновки свідчать проте, що [PERSON] з кожним роком втрачає значну частину компенсації за своє майно. Як встановлено в процесі розгляду справи [PERSON] була згодна отримати компенсацію ще у 2017 року, у зв'язку з чим позивачем була замовлена експертиза. Однак, не з вини [PERSON] угода між ними не була підписана. Суд не приймає до уваги посилання позивача основним позовом на протокол № 02/17, оскільки в ньому відсутнє обґрунтування причин не виплати компенсації. Відсутня інформація і щодо дати наступного засідання комісії. У справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26.06.2014, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу. По даній справі встановлено, що вимога про звільнення земельної ділянки є законною, вилучення земельної здійснюється державою в інтересах суспільства і в даному випадку держава має компенсувати власникам (користувачам) справедливу компенсацію. Має бути справедлива рівновага між інтересами суспільства і особи. Дії позивача щодо не завершення розпочатої ними процедури - виплати встановленої, узгодженої з відповідачем компенсації, та подачі позову до суду, по суті, по вже вирішеному в позасудовому порядку спору, суд розцінює як порушення права відповідача на законне очікування виконання певних умов (попередньої угоди). Враховуючи те, що [PERSON] тривалий час позбавлена можливості користуватися своїм майном, з кожним роком її майно втрачає цінність, та у зв'язку з тим, що [PERSON] не заперечувала в позасудовому порядку ще в 2017 році звільнити земельну ділянку з виплатою компенсації, яку розраховувала отримати, суд вважає за доцільне прийняти до уваги Висновок, складений 05.11.2017 року, де ринкова вартість об'єктів становить 1 332 599,00 грн., з яких: земельна ділянка - 1 023 163,00 грн. (у тому числі шар ґрунту 0,5 м - 53 733,00 грн.); садовий будинок - 234 059,00 грн.; свердловина - 3 604,00 грн.; зелені насадження - 3 893,00 грн.; витрати на перевезення майна - 2 320,00 грн.; розмір збитків у зв'язку з неотриманням врожаю - 60 940,00 грн. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що основний позов підлягає задоволенню частково, зустрічний позов має бути задоволений в повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати , пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем за основним позовом було сплачено судовий збір - 1 762,00 грн., а позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір в розмірі 8 810,00 грн. З урахуванням ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача за основним позовом на користь позивача за зустрічним позовом слід стягнути 7 048,00 грн. судового збору. В частині стягнення витрат за проведення судової експертизи суд відмовляє, з підстав вкладних вище. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial