Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з цим позовом і повідомив, що він є співвласником квартири [ADDRESS]. Йому належить 7/12 часток даної квартири, вартістю 189291 грн. Інших 5/12 часток квартири являються спадковим майном після смерті його дружини - [PERSON], яка померла 9 березня 2004 року. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON], які є доньками покійної [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримували, Державної реєстрації своїх прав не здійснили. Особовий рахунок на оплату комунальних послуг на дану квартиру оформлений на його імя. З 09 березня 2004 року, тобто більше десяти років, він володіє 5/12 часток квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], та продовжує відкрито, добросовісно, безперервно володіти та користуватися нею. Підтримує квартиру в належному стані та сплачує комунальні послуги. У звязку з цим позивач просить визнати за ним право власності на 5/12 часток квартири [ADDRESS], за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідачів позов не визнав та пояснив, що квартира [ADDRESS] є власністю [PERSON] та його дружини [PERSON], яка померла 09.03.2004 року.Кожному власнику належало по ? частці квартири. Після смерті [PERSON], належна їй на праві власності ? частка майна (квартири) стала спадковим майном. Позивач [PERSON] лише 24.04.2007 р. оформив свої спадкові права на 1/12 частку спадкового майна, що належало [PERSON], тобто менше 10 років назад. Спадкоємцями 5/12 часток спадкового майна, квартири [ADDRESS], за заповітом [PERSON] є відповідачі [PERSON] (5/24 частки) та [PERSON] (5/24 частки), які в установлений законом шестимісячний термін звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті їхньої матері [PERSON], але не отримали ще [PERSON] про право на спадщину за заповітом на прийняте ними спадкове майно. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Тому, після спливу визначеного законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, спадкоємець, який прийняв спадкове майно, має право в будь-який період часу звернутись за свідоцтвом про право на спадщину. Позивач [PERSON] реалізував своє право спадкоємця на оформлення успадкованого ним після смерті дружини спадкового майна лише 24.04.2007 р., хоча право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нього, як і у відповідачів по справі, виникло з 09.09.2004 року. Отже, і у відповідачів по справі залишається на даний час право на оформлення своїх спадкових прав. Позивач дійсно проживає в спірній квартирі та володіє нею, як співвласник квартири, ще з вересня 1993 року, з моменту отримання ним у власність належної йому відповідно до [PERSON] про право власності на житло 1/2 частки квартири. Після смерті дружини та оформлення 24.04.2007 р. належної їй раніше 1/12 частки квартири, частка позивача в спірному спільному майні збільшилась до 7/12 частки в цілому (1/2 + 1/12). При оформленні свого спадкового права та отриманні 24.04.2007 року [PERSON] про право на спадщину за законом у нотаріуса, позивач був добре обізнаний про наявність інших спадкоємців (відповідачів по справі), які мають право на оформлення своїх прав на успадковане ними майно 5/12 частки квартири. Дана обставина відображена у виданому позивачу [PERSON] про право на спадщину. У звязку з тим, що позивачу було достеменно відомо про відсутність у нього законних підстав для набуття права власності на успадковану відповідачами 5/6 частки квартири (по 5/12 частки кожною відповідачкою), то володіння позивачем зазначеною часткою майна ніяк не можна визнати добросовісним, оскільки спірне майно, 5/6 частки квартири за адресою: [ADDRESS], є невідємною частиною належного позивачу на законних підставах майна (1/2 та 1/6 частками квартири), то в даному випадку позивач може стверджувати про добросовісність, відкритість та безперервність володіння лише належними йому на законних підставах 1/2 та 1/6 частками квартири. Спірне майно - 5/6 частки квартири - безхазяйним майном не визнавалось, має визначеного на законних підставах власника, яка 09.03.2004 р. померла, в звязку із смертю власника майна, це майно є спадковим майном, і оформлення права власності на зазначене спадкове майно належить на даний час виключно відповідачам по справі [PERSON] та [PERSON], а не позивачу [PERSON]. Отже, враховуючи викладені обставини та вимоги чинного законодавства України, відповідачі вважають, що позивач [PERSON] не може вважатись особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, 5/6 часткою квартири за адресою: [ADDRESS], протягом десяти років, а тому у позивача відсутнє право на визнання за ним права власності на спірне спадкове майно за набувальною давністю, у відповідності з ч.1 ст. 344 ЦК України. В звязку з викладеним, відповідачі просять відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні його позовних вимог в даній цивільній справі в повному обсязі. Разом з цим, [PERSON], в особі [PERSON] та [PERSON], в особі [PERSON] звернулися з зустрічною позовною заявою до [PERSON] та пояснили, що\~09.03.2004 року померла їх мати [PERSON]. В звязку із смертю матері відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/2 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], в якій [PERSON] проживала та була зареєстрована до дня смерті. Спадкоємцями спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] є її діти: позивачі [PERSON] (дівоче прізвище «Дворжак»), [PERSON] (дівоче прізвище «Дворжак», яке в подальшому, внаслідок шлюбу, змінювалось на прізвище «Міляєва») та чоловік померлої: відповідач [PERSON]. В звязку з тим, що мати позивачів, [PERSON], змінювала своє прізвище з «Дворжак» на «Музика» - після розірвання шлюбу з батьком позивачів [PERSON], а пізніше, - з «Музика» на «Прохорова» - після укладення 25.11.1970 року шлюбу з відповідачем [PERSON], документів, які підтверджують родинні відносини між позивачами та їхньою померлою матірю [PERSON], немає. Але, відповідач [PERSON] в своєму первісному позові визнає та підтверджує наявність родинного звязку між позивачами та його померлою дружиною, зазначаючи, що «Доньки покійної дружини [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримували». Після смерті [PERSON] та відкриття спадщини виявилось, що в жовтні 1996 року нею було складено заповіт, в якому зроблено розпорядження щодо належної їй на праві власності 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно змісту заповіту, зазначене в ньому майно [PERSON] заповіла: [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах. У встановлений законом шестимісячний термін позивачки звернулись до Другої Тростянецької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті їхньої матері, [PERSON], але на даний час не отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, згідно чинного законодавства, ніяким строком не обмежена. Відповідач [PERSON], який є непрацездатним вдівцем, є спадкоємцем майна (обовязкової частки), що залишилось після смерті його дружини [PERSON] в квітні 2007 року отримав [PERSON] про право на спадщину за законом на успадковану ним обовязкову частку в розмірі 1/12 частки квартири за адресою: [ADDRESS]. З урахуванням належної відповідачу на праві власності 1/2 частки квартири, загальний розмір належної відповідачу на даний час частки в квартирі складає 7/12 частки. Розмір успадкованої позивачами за заповітом частини квартири за адресою: [ADDRESS], складає 5/12 частки (по 5/24 частки успадковано кожною позивачкою) та коштує 135\~208 грн. Отже, позивачі [PERSON] та [PERSON], у відповідності з ч.1 ст.1223 ЦК України, є спадкоємцями 5/12 частки майна, що залишилось після смерті [PERSON], за заповітом, тобто, квартири за адресою: [ADDRESS], та у встановлений законом термін прийняли спадщину. Оскільки, позивачі належним чином у встановлений законом термін прийняли спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], то вважають, що право власності на успадковане майно має бути визнане судом саме за позивачами [PERSON] та [PERSON], а не за відповідачем [PERSON] на підставі поданого ним позову про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю. Позивачі просять встановити юридичний факт - факт належності їм правовстановлюючого документу - заповіту від 08.10.1996 року, складеного [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] Визнати за позивачем [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], громадянкою [PERSON] Федерації, право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/24 часток спадкового нерухомого майна - трикімнатної квартири №33 у будинку №11-А, розташованому по вулиці Процишина в місті Ладижин Вінницької області, загальною площею 59 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., яка за життя належала на праві приватної часткової власності спадкодавцю [PERSON], яка померла 09.03.2004 року. Визнати за позивачем [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], громадянкою [PERSON] Республіки, право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/24 частку спадкового нерухомого майна - трикімнатної квартири №33 у будинку №11-А, розташованому по вулиці Процишина в місті Ладижин Вінницької області, загальною площею 59 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., яка за життя належала на праві приватної часткової власності спадкодавцю [PERSON], яка померла 09.03.2004 року. В судовому засіданні представник позивачів зустрічний позов підтримала в повному обсязі посилаючись на пояснення викладені в зустрічній позовній заяві. Відповідач та його представник зустрічний позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов [PERSON] \~до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено наступне. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS]. Йому належить 7/12 часток даної квартири, вартістю 189291 грн. Інших 5/12 часток квартири, вартістю 135208 грн., являються спадковим майном після смерті його дружини - [PERSON], яка померла 9 березня 2004 року. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON], які є доньками покійної [PERSON], прийняли спадщину, але більше 10 років свідоцтво про право на спадщину не отримували, Державної реєстрації своїх прав не здійснили, спірною квартирою не користувалися та не несли затрат на утримання спадкового майна. Особовий рахунок на оплату комунальних послуг на дану квартиру оформлений на імя [PERSON] З 09 березня 2004 року, тобто більше десяти років, він володіє 5/12 часток квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], та продовжує відкрито, добросовісно, безперервно володіти та користуватися нею. Підтримує квартиру в належному стані та сплачує комунальні послуги. Дані факти стверджуються сукупністю доказів та вимогами законів. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. З Рішення Виконавчого комітету Ладижинської міської Ради народних депутатів № 160 від 01 липня 1993 року видно, що квартира [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] та [PERSON]. З [PERSON] про право власності на житло № 823 від 10.09.1993 року видно, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], в рівних частках. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.10.2014 року видно, що [PERSON] є співвласником 7/12 частини квартири [ADDRESS]. З свідоцтва про шлюб серія ІІ-ЕЧ № 134955, актовий запис № 1664 від 25.11.1970 року, видно, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. З [PERSON] про смерть серія 1-АМ № 231936, актовий запис № 55 від 09.03.2004 року, видно, що [PERSON] померла 09.03.2004 року. З [PERSON] про право на спадщину за законом від 24.04.2007 року видно, що [PERSON] є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS] після смерті його дружини [PERSON]. З цього ж свідоцтва видно, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток вказаного майна, а саме: на 5/12 часток [PERSON] та на 5/12 часток [PERSON] не видані. З довідки Комунального підприємства «Ладжитлосервіс» видно, що [PERSON], який проживає за адресою [INFO], станом на 01.06.2014 року боргу по квартплаті немає. Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідачів про те, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена з таких підстав. З 1 січня 2004 року набув чинності новий Цивільний Кодекс України, яким введено в дію інститут набувальної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Приймаючи до уваги приписи цієї правової норми і загально відомий принцип міжнародного права, відповідно до якого: право людини закінчується там, де розпочинається право іншої людини, а також те, що відповідачі, являючись громадянами інших держав, більше 10 років без поважних причин не виявляли бажання оформити, зареєструвати, утримувати, користуватися, володіти та розпорядитися спадковим майном, суд приходить до висновку, що строк, наданий відповідачам для отримання свідоцтва про право на спадщину, закінчився з настанням права позивача на отримання спірного майна у власність на підставі строку набувальної давності. Суд, вислухавши пояснення [PERSON], яка є представником позивачів [PERSON] та [PERSON] за зустрічним позовом, [PERSON], який є відповідачем за зустрічним позовом та його представника [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи вважає, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON], в особі [PERSON] та [PERSON], в особі [PERSON] до [PERSON] \~про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно відмовити з наступних підстав. Відповідно до абзацу\~\~2 та\~абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи і з пояснень сторін видно, що позивачі не зверталися з відповідною заявою до нотаріальної контори. Щодо встановлення юридичного факту, то в задоволенні позову також необхідно відмовити, оскільки позивачі не довели наявності з цього приводу спору. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON], в особі [PERSON] та [PERSON], в особі [PERSON] до [PERSON] \~про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає. На підставі ст. ст. 317, 319, 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved