Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», про захист прав споживачів, визнання несправедливим та недійсним кредитний договір, в обґрунтування якого зазначив, що 25.12.2007 року між ним та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 700002788, згідно з яким він отримав від ЗАТ «Альфа-Банк» кредит у сумі 14 991,5 доларів США. Позивач вказав, що йому не було відомо про сукупну вартість кредиту. Крім того, вважаючи, що відповідач не маючи права на видачу кредиту в іноземній валюті, відповідно не міг видавати йому кредит в доларах США, тому з урахуванням зазначених вище обставини позивач з даним позовом звернувся до суду. Представник позивача у судове засідання з`явився, надав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та посилаючись на викладені в позовній заяві обставини позов просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з`явився, надав пояснення, згідно з якими позовні вимоги вважав необґрунтованими, просив застосувати у спірних правовідносинах строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.12.2007 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 700002788, згідно з яким позивач отримав від ЗАТ «Альфа-Банк» кредит у сумі 14 991,5 доларів США, під 14,5 % річних, на строк до 26.12.2014 року, цільове використання кредиту придбання транспортного засобу. Згідно з п.2.7. вказаного кредитного договору, не пізніше наступного банківського дня після отримання банком документів, зазначених у Розділі 2, Кредит надається однією сумою в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів на Поточний рахунок Позичальника. Позичальник здійснює продаж іноземної валюти, отриманої як валютні кошти за Договором, за безготівковим курсом, встановленим Банком на день здійснення валютнообмінної операції, та одразу зараховує отриману в результаті такої операції суму в національній валюті на поточний рахунок Позичальника 26200700002788. Позичальник, діючи на підставі Цивільного кодексу України та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в порядку договірного списання доручає Банку перерахувати виручені від продажу валюти кошти з Поточного рахунку Позичальника за наступними реквізитами: у сумі 74950 грн. на рахунок Продавця ЗАТ «ЗАЗ» № 260085001802, у ФАБ «Брокбізнесбанк», МФО 373254, код ЄДРПОУ 25480917, з метою оплати за Транспортний засіб за Договором купівлі-продажу № 2655 від 22.12.2007 року. Під час розгляду справи представником позивача було визнано, що позивач кредитний договір № 700002788 від 25.12.2007 року, укладений між ним та ЗАТ «Альфа-Банк» підписував, його волевиявлення було вільним, він розумів значення своїх дій та керував ними, стороннього тиску та впливу щодо підписання умов договору з боку будь кого на нього не було. З питання розірвання кредитного договору позивач до відповідача не звертався. Представник відповідача у судовому засіданні заявив клопотання про застосування у спірних відносинах строку позовної давності, оскільки встановлений законом строк сплинув. Представник позивача проти заявленого клопотання заперечував. З урахуванням зясованих фактичних даних суд вважає, що у спірних правовідносинах наявні підстави для застосування строку позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст.. 16 ЦК України). Відповідно до матеріалів даної справи, з позовом до суду позивач звернулася 03.09.2015 року, тобто понад встановлений ст. 267 ЦК України строк. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Як передбачено ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, тобто позивач мав право звернутися до суду з позовом коли у нього виникло право на предявлення такого позову до суду. Таким чином, закінчення строку позовної давності до предявлення позову в даній справі суд вважає підставою для відмови у задоволенні позову. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Outcome: dismissed