Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. На підставу своїх вимог посилаючись на те, що він 24.11.2015 року позичив [PERSON] 3000,0 USD (доларів), що еквівалентно 78540,00 грн., які вона обіцяла повернути до 28.02.2016, що підтверджується розпискою, яку власноручно написала відповідачка. У вказаний строк відповідачка гроші не повернула, добровільно сплатити борг відмовляється, що і змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. До початку судового засідання позивач подав заяву в якій позов підтримав та просив суд справу розглядати без його участі. Відповідачка до початку судового засідання подала заяву в якій позов визнала та просила суд справу розглядати без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного: Згідно статті 1047 ЦК України „Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. -із розписки від 24.11.2015 року вбачається, що [PERSON] позичила у [PERSON] гроші в сумі 3000,0 USD (доларів) і зобовязалася їх повернути до 28.02.2016 року, оригінал розписки долучений до матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку що встановлені договором. Тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 78540,00 грн. Відповідно положень статті 1050 ЦК України „Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно положень статті. 625 ЦК України „Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з того що, згідно розписки відповідачка повинна була повернути гроші позивачу 28.02.2016 року, тим самим прострочила повернення боргу. Відповідно до довідки Тальнівського відділення АТ «[PERSON] Аваль» №47 від 10.03.2016 курс валюти станом на 10.03.2016 по НБУ становить: 100 USD (долар) 2618, 2756 грн. Таким чином сума боргу 3000 USD (доларів), станом на 10.03.2016 року в еквіваленті становить 78548,10 грн., проте позивачем вказано суму боргу 78540,00 грн. Виходячи з вищевказаного, суд вважає за доцільне, задовольнити позов та відповідно стягнути з відповідачки на користь позивача 78540,00 грн. Відповідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 785,40 грн. понесених позивачем витрат.

Outcome: approved