Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 18.08.2008 року по 21.03.2013 року. У 2008 році був зарахований курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ (далі ОДУВС), поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, відповідно до наказу ОДУВС № 139 о/с від 18.08.2008. Після закінчення ОДУВС [PERSON] отримав диплом фахівця та був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області згідно наказу №64 о/с від 23.06.2012. Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області від 03.07 2012 № 125 о/с призначений на посаду дільничного інспектора міліції сектору ДІМ першого відділу міліції Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області. Згідно наказу начальника УМВС України у Вінницькій області № 52 о/с від 21.03.2013 року [PERSON] звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» (за власним бажанням). Листом від 14.01.2016 № 329/12/01-2016 управлінням кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Вінницькій області направлено до Одеського державного університету внутрішніх справ матеріали, в тому числі, по звільненому молодому фахівцю [PERSON] Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. За вказаних обставин позивач вимушений звертатись в суд з даним позовом. Крім того, позивачем було подано клопотання про поновлення строку позовної давності, в зівязку з тим, що першочергово вищевказаний позов був поданий до Приморського районного суду м.Одеси за останнім відомим місцем реєстрації відповідача, в зязку з чим було пропущено строк звернення до суду. 12.07.2016 року від представника позивача на підставі довіреності [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій остання просить стягнути з відповідача на користь ОДУВС витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача на підставі довіреності [PERSON] не з'явилася, однак від неї надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про явку в судове засідання, наявне в матеріалах справи. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи у 2008 році [PERSON] був зарахований курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ (далі ОДУВС), поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, відповідно до наказу ОДУВС № 139 о/с від 18.08.2008. На виконання вимог ст.18 ЗУ «Про міліцію», Указу Президента України»77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи реформування системи підготовки та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ №992 від 22.08.1996 року та Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України №150 від 14.05.207 року між ОДУВС та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 22.09.2008 року. Крім того, батьки курсанта [PERSON] надали свою згоду на підписання вищевказаного договору та були ознайомлені з його умовами, що підтверджується їх підписами в заяві. Після закінчення ОДУВС [PERSON] отримав диплом фахівця та був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області згідно наказу №64 о/с від 23.06.2012. Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області від 03.07 2012 № 125 о/с призначений на посаду дільничного інспектора міліції сектору ДІМ першого відділу міліції Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області. Згідно наказу начальника УМВС України у Вінницькій області № 52 о/с від 21.03.2013 року [PERSON] звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» (за власним бажанням). У відповідності до пункту 2.3.6 договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 22.09.2008 року, укладеного між позивачем та [PERSON] у разі відрахування з навчального закладу чи органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, зокрема, відмова від подальшого проходження служб на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трох років після закінчення навчання, [PERSON] зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням в навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Порядок відшкодування курсантами та випускниками витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №313. Так, відповідно до затвердженого вказаною постановою КМУ «Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» (п.2) відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок витрат здійснено відповідно Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року №313. Зокрема, відповідно до ч. 1, 2 п. 5 Порядку витрати у повному обсязі відшкодовуються за період, що перевищує строк строкової служби (1 рік), а за період, що зараховується в строк військової служби - лише витрати, що складають різницю між витратами на утримання курсанта та витратами на утримання військовослужбовця. Таким чином відповідач навчався в ОДУВС з 15.08.2008 року по 23.06.2012 року і витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, становлять 55395,66 грн. Відповідач був додатково ознайомлений з умовами котракту щодо підготовки фахівців у ОДУВС відповідно до довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця, що підтверджується його підписом в розписці. Кірм того, [PERSON] зобовязався відшкодувати витрати за навчання, в разі дострокового звільнення з ОВС. Однак, на даний час відповідач своїх зобовязань не виконав. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки, відповідач до суду не надав жодного доказу на підтвердження того, що ним було сплачено витрати за навчання, тому суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати за навчання в сумі 55395,66 грн. Згідно ст.ст.256,257 ЦК України строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу встановлюється у три роки (загальна позовна давність). Враховуючи, що позивач першочергово в межах строку позовної давності, у звязку з останнім відомим місцем реєстрації відповідача, звернувся в Приморський районний суд м.Одеси з вищевказаним позовом, однак позовну заяву було повернуто в звязку з непідсудністю, суд приходить до висновку про поважність причин пропущення строку позовної давності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд приходить до висновку про стягнення судових витрат з відповідача на користь Одеського державного університету внутрішніх справ в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved