Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивачем подано до суду відповідний позов. Позивач просив суд встановити йому додаткові години спілкування з сином [PERSON] , [INFO] , шляхом додавання 30 хвилин до годин спілкування у кожний вівторок і четвер, які визначені йому Постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019р. у справі № 644/3860/18, встановивши час спілкування з 16-30 години до 20-00 години, в загальній кількості 37 додаткових годин спілкування. Стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду, заподіяну внаслідок створення перешкод у спілкуванні з дитиною за період часу з 14.04.2018р. по 13.02.2020р. (включно), в сумі 1,00 гривня. Стягнути на його користь з [PERSON] судовий збір в сумі 1681,60 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 гривень. В обґрунтування позову посилався на та, що він є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , з відповідачкою, матір`ю дитини, в шлюбі не перебував, з народження дитини проживав з відповідачкою в будинку належному його матері, який обладнаний всім необхідним та є окрема ізольована кімната для дитини. Він проживає в цьому будинку із дружиною та її донькою, 2008 року народження, які дуже добре ставляться до його сина, знаходять спільну мову. Він до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має вищу медичну освіту, має науковий ступінь, постійний заробіток, не має заборгованості по аліментам, має досвід догляду за дитиною, оскільки з народження сина доглядав за ним разом із матір`ю протягом всього спільного проживання з дитиною у перші роки його життя та в подальшому у разі відсутності відповідачки. Також, має досвід догляду та виховання прийомної доньки. Посилався на те, що [PERSON] його єдина дитина, він його дуже любить та дитина має прихильність до нього, він приймає активну участь в його вихованні, розвитку, цікавиться інтересами сина. Враховуючи наявність щотижневих зустрічей з дитиною, повністю обізнаний з особливостями навчання, графіку відвідування секцій, приймає участь в підготовці домашніх завдань. Не погоджувався із встановленими діагнозами лікарем-неврологом дитині, без його згоди на огляд лікаря психіатра, зазначав, що відповідачка заперечувала проти огляду дитини фахівцями світового рівня, а лише звертається до лікаря за отриманням довідок для суду. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.09.2017 р. у справі №639/2535/17, йому встановлені години спілкування з сином, в подальшому дане рішення втратило чинність на підставі Постанови Харківського апеляційного суду від 06.06.2019р. у справі № 644/3860/18, у якій був встановлений новий графік його спілкування з сином, саме за вказаною постановою до теперішнього часу відбуваються його зустрічі з сином. При цьому, відповідач бажає обірвати його зв`язок з сином, тому намагається мінімізувати його зустрічі з ним, неодноразово не виконувала вимоги постанови, внаслідок чого він не міг побачити дитину. Так, зазначав, що частина годин спілкування була скасована внаслідок перебування дитини на відпочинку з відповідачем поза межами міста Харкова. Одночасно відповідач категорично заперечує проти проведення сином відпочинку разом з ним, тому він не може погодитись з поважністю причин скасування його зустрічей з сином під час його відпочинку з відповідачем. Невитрачені години спілкування відповідачка відмовляється перенести на інші дні. Зазначав, що звертався за допомогою в службу у справах дітей, де мені було рекомендовано звернутися до суду. Обставини підтверджуються листуванням з відповідачем в мессенжерах, зафіксовані поліцією та службою справах дітей. Наводив перелік скасованих відповідачем зустрічей, встановлених рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.09.2017р. у справі №639/2535/17, а саме 14.04.2018р. - субота - 4 години (хвороба дитини), 26.05.2018р. - неділя - 3 години (перебування дитини з відповідачем на Закарпатті ), 28.05.2018р. - четвер - 2 години (перебування дитини з відповідачем на Закарпатті ), 30.05.2018р. - субота - 2 години (перебування дитини з відповідачем на Закарпатті), 01.6(5. 2018р. - субота - 4 години (перебування дитини з відповідачем на Закарпатті ), 28.06.2018р. - четвер - 2 години (перебування дитини з відповідачем в м.Полтава), 30.08.2018р. - четвер - 2 години (зустріч скасована відповідачем без будь-якої причини). Наводив перелік скасованих відповідачем зустрічей, встановлених Постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019р. у справі № 644/3860/18, а саме 09.06.2019р. - неділя - 3 години (перебування дитини з відповідачем в Єгипті), 11.06.2019р. - четвер - 3 години (перебування дитини з відповідачем в Єгипті), 13.06.2019р. - субота - 3 години (перебування дитини з відповідачем в Єгипті), 15.06.2019р. - субота - 4 години (перебування дитини з відповідачем в Єгипті), 13.02.2020р. - четвер - 3 години (зустріч скасована відповідачем без будь-якої причини), 25.02.2020p. - вівторок - 2 години із 3-х (2 години зустрічі були скасовані відповідачем, яка не віддавала йому дитину, вимагаючи повернути дитину після побачення не їй особисто, а бабі дитини [PERSON] ). Всього за період з 14.04.2018р. по 25.02.2020р. (включно) скасовано відповідачем 37 годин його спілкування з сином. Посилаючись на вимоги ст.51 Конституції України, ст.ст. 3, 141, 150, 153, 157, 159 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», бажав повернути собі дані години спілкування, так як вони є дуже важливими для участі у вихованні дитини, яка недоотримує уваги з боку матері, перебуваючи в групі продовженого дня після шкільних занять та проводячи більшість часу з бабою [PERSON] , незважаючи на те, що в цей час мати не зайнята по роботі, так як вона не працює з осені 2018р.. Просив здійснити повернення йому годин спілкування шляхом додавання 30 хвилин спілкування з дитиною до годин у будні дні, які визначені йому для побачень Постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року у справі № 644/3860/18, а саме встановити наступний графік спілкування: щовівторка з 16-30 години до 20-00 години, замість закінчення спілкування о 19-30 годин, щочетверга з 16-30 години до 20-00 години, замість закінчення спілкування о 19-30 годин. Такий графік спілкування запровадити до використання ним в повному обсязі 37 годин, скасованих відповідачем. Додаткові 30 хвилин спілкування з сином в вихідні дні він не зможе використати, так як залучається до цілодобових чергувань по роботі, а також перебуває у відрядженнях. Додавання 30 хвилин спілкування не зашкодить дитині, так як дитина за віком і станом здоров`я лягає спати не раніше 21-ї години. Повечеряти і вивчити уроки дитина зможе у нього вдома, для чого ним створені всі необхідні умови. Додавати 30 хвилин спілкування, починаючи з 16.00 години, не має сенсу, так як в цей час дитина зайнята у гуртках. Щодо обраного способу захисту зазначав, що дійсно способи захисту порушеного права визначені ст.16 ЦК України, але при цьому відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Просив врахувати постанову Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11, яка обов`язкова для всіх судів України, в якій визначено, що не можна обмежуватись способами захисту, передбаченими в ст.16 ЦК України, або такими, що передбачені в законі або договорі. Також, просив стягнути з відповідачки моральну шкоду, враховуючи вимоги ч.5 ст.159 СК України, як з особи, яка ухиляється від виконання рішення суду, та зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Розмір моральної шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок перешкод у вільному спілкуванні з сином, йому складно оцінити у грошовому еквіваленті, так як дитина та спілкування з нею, має для нього надзвичайно важливе значення. Та відшкодування моральної шкоди не є мотивом подачі цього позову. Цей позов він вимушений подати, так як неможливо домовитись з відповідачем про зручний графік його спілкування з сином, згідно з їх потребами, і відповідач постійно зазіхає на їх зустрічі. Просив стягнути на його користь формально визначений розмір моральної шкоди в сумі 1,00 грн.. Окрім цього, він поніс судові витрати: судовий збір в сумі 1681,60 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 гривень для складання позову та 500,00 гривень для складання адвокатських запитів до Державної прикордонної служби та Індустріального ВП ГУНП. Також у позивача очікуються додаткові судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 10 000,00 гривень. Детальний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу буде наданий суду додатково. Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позову, зазначала, що ані положеннями Сімейного кодексу України, ані судовою практикою не передбачено, такого захисту цивільних прав та інтересів батьків, як ухвалення рішенням суду додаткових годин спілкування з дитиною шляхом додавання часу до годин їх спілкування, які раніше вже були встановлені судовим рішенням. Наразі, постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року, вже встановлено графік зустрічей [PERSON] зі спільною дитиною, а тому, звертаючись до суду з даним позовом, на думку відповідача, [PERSON] фактично бажає змінити діюче рішення, в той час, як для цього передбачений інший процесуальний порядок. Сам позивач в позовній заяві посилається на те, що цей позов спрямований на зміну судового рішення та визначеного графіку спілкування з сином, оскільки з відповідачкою неможливо домовитись про зустрічі в зручний, перш за все для Позивача, графік його спілкування з сином. Вважала, що подачі позивачем позовів, а їх понад 9, підтверджують лише спрямованість дій позивача на здійснення на неї певного тиску, а не захист прав та інтересів їх сина. Також, зазначала, що у разі існування законодавчої імовірної можливості встановлення додаткових часів для спілкування шляхом додавання часу - 30 хвилин щовівторка та щочетверга, як компенсацію за невикористані години спілкування, то звертаючись до суду з такою вимогою Позивач в черговий раз виходить виключно з власних інтересів, враховує лише свій графік життя та роботи, під який вважає за необхідне підлаштовувати розпорядок дня дитини, та ігнорує інтереси та потреби сина. Питання встановлення саме такого графіку було предметом дослідження суду, постановою від 06.06.2019 року чітко визначено час спілкування, що буде відповідати інтересам дитини, враховуючі вік дитини (на той момент [PERSON] було -7 років) та необхідність дотримання дитиною режиму. Судом було максимально враховані, як інтереси дитини, так і можливості батька, для побачень з сином. Просила врахувати, що з моменту встановлення відповідного графіку, пройшов незначний час, а позивач знову посилається на те, що цей графік для нього не є зручним. При цьому, дитина подорослішала лише на 1 рік, будь-яких змін в його розпорядку не відбулось. Наполягала на тому, що вона ніколи не ухилялась від виконання рішення суду, яким встановлено порядок зустрічей з чином та вона ніколи не намагалась мінімізувати їх зустрічі, а також не створювала перешкод у їх спілкуванні. Щодо обставин, за яких нібито нею були скасовані зустрічі позивача з їх сином зазначала, що 14.04.2018 року дитина дійсно хворіла, син знаходився вдома, однак Позивач жодним чином не був позбавлений можливості зателефонувати сину або ж прийти до нього, за місцем його проживання, жодним чином не перешкоджала в цьому батькові, але він не скористався нагодою. І ця зустріч дійсно не відбулась, але не з її ініціативи. В період з 26.05.2018 по 01.06.2019, зустрічі не відбулись в зв`язку з перебуванням дитини разом з нею на Закарпатті, а 28.06.2018 в зв`язку з їх перебуванням у м. Полтаві, вона завчасно повідомляла про це [PERSON] , а після цих поїздок Позивачу надавалась можливість зустрітись з сином в інші дні та часи. Також звертала увагу на те, що з ініціативи позивача не відбулись зустрічі у 10 з 19 субот, у 6 з 19 неділь, у 8 з 45 вівторків та 11 з 47 четвергів, тобто, у третину зустрічей, у період з середини вересня 2017 року по 01.08.2018. Також не відбулись зустрічі з дитиною 09.06.2019, 11.06.2019, 13.06.2019. 15.06.2019, оскільки позивач достеменно знав про їх перебування в Єгипті, позивач не заперечував проти поїздки та особисто надав нотаріально завірену згоду на тимчасову поїздку на відпочинок. Двічі, 13.02.2020 та 25.05.2020, спілкування Позивача з сином [PERSON] не відбувалось з її ініціативи, ці випадки були не систематичними, а поодинокими, були спрямовані не на ухилення від виконання рішення суду, а на захист інтересів дитини, оскільки були обумовлені агресивною та невмотивованою поведінкою саме позивача, який штучним чином намагався та намагається створити ситуації, які нібито свідчать про порушення його прав як батька, та не дотримання графіку побачень. Так, з початку 2020 року, [PERSON] під час зустрічей з дитиною, вимикає всі пристрої та засоби зв`язку, які має при собі син, аби вона не мала змоги зв`язатись з сином, та не відповідає ні на її смс, ні на її телефонні дзвінки, коли вона телефонує саме позивачу, оскільки дуже хвилюється за дитину. Також, з цього часу [PERSON] почав категорично відмовлятись, коли вона відсутня, передавати дитину після зустрічей її матері, [PERSON] , яка наразі проживає разом з нею та дитиною. У зв`язку з поведінкою позивача, вона зверталась до служби для проведення роз`яснювальної бесіди. У період з 06.06.2019 (тобто з часу винесення постанови Харківським апеляційним судом про зміну встановленого графіку спілкування з дитиною) по 29.05.2020 повинно було відбутись 153 зустрічі, на 58 з яких [PERSON] за власної ініціативи не з`явився. При чому, були випадки, коли вона погоджувалась перенести зустрічі сина із батьком на інший час, у зв`язку із неможливістю саме позивача зустрітись таких випадків було 6. Також зазначала, що вона пропонувала та надавала позивачу додаткові зустрічі, ані ж встановлено рішенням а саме: [INFO] на день народження сина [PERSON] , [PERSON] разом з [PERSON] були разом з 14.00 до 20.00, замість встановленого рішенням суду часу ( з 18.00 до 20.00), 29.06.2019 за їх домовленістю зустріч Позивача з сином відбулась у суботу з 11.00 до 19.30, замість з 17.00 до 20.00, аби вони мали змогу з`їздити на річку разом. 27.12.2019 вона запрошувала [PERSON] на концерт, який відбудеться в школі, в якій навчається [PERSON] , та він прийняв таке запрошення, але в останню хвилину так і не прийшов. 19.04.2020 (на Пасху) вона запросила [PERSON] погуляти всім разом, аби дитина мала змогу на свято побути одночасно з обома батьками, однак протягом всієї зустрічі Позивач був постійно незадоволений чимось, чим дуже засмутив [PERSON] . 31.05.2020 вона запропонувала [PERSON] додатково прийти до сина в часи їх зустрічей по неділям, оскільки в цей день була 5 неділя місяця, а постановою суду від 06.06.2020, передбачено зустрічі по неділям лише другу та четверту неділю місяця. Однак [PERSON] не прийшов. Вважала, що доводи позивача в частині ухилення її від виконання постанови Харківського апеляційного суду від 06.06.2019, є безпідставними та не обґрунтованими, вона жодним чином не ухиляється, а діє виключно в інтересах дитини. Також, вважала необґрунтованими доводи позивача щодо стягнення з неї моральної шкоди, оскільки диспозиція ч.5 ст. 159 Сімейного кодексу України, передбачає відшкодування моральної та/або матеріальної шкоди у випадку ухилення від виконання рішення суду, тим із батьків з ким проживає дитина, але аж ніяк не передбачає відшкодування моральної та/або матеріальної шкоди за створення перешкод, але оскільки за період часу з 14.04.2018 по 13.02.2020 (включно), з її боку, як створення перешкод у спілкуванні з дитиною, так і ухилення від виконання рішення суду не мало місце, підстав для стягнення з неї моральної шкоди не вбачається. Також зазначала, що є необґрунтованими висновки позивача щодо вона не працює. Протягом тривалого часу вона співпрацювала з Всеукраїнською благодійною організацією «Український фонд «Благополуччя дітей» в рамках проекту «Благодійна допомога ВПО та найбільш вразливим родинам, які постраждали внаслідок конфлікту в Україні» на підставі договорів про надання послуг. А 17.03.2020 вона зареєструвалась, як фізична особа-підприємець. Тягар утримання дитини несе фактично вона, виплат аліментів на утримання дитини недостатньо. Дитина отримує від неї достатньо уваги, з самого народження, вона завжди була поруч із сином, приймає активну участь у його формуванні, як особистості, виконує з дитиною шкільні домашні завдання, спільно проводять дозвілля. Вона завжди в курсі справ та інтересів дитини. З сином у них довірливі стосунки. Не заперечувала, що бабуся [PERSON] допомагає їй у догляді за сином, між ними також дуже гарні стосунки, дитина дуже прив`язана до бабусі. А відвідування групи продовженого дня після шкільних занять надає можливість краще засвоїти вивчений матеріал під наглядом класного керівника, додатково дізнатись щось нове зі шкільної програми, а також [PERSON] змогу поспілкуватись з друзями, з якими не має можливості спілкуватись за межами школи. Звертала увагу на те, що надані позивачем дані про смс-листування не свідчать про ухилення чи вчинення з її боку перешкод в спілкуванні з сином, а лише підтверджують безпідставні та неаргументовані умови, які постійно висуває позивач, про маніпуляції з його боку відносно неї та дитини, а також постійне порушення графіку позивачем під час зустрічей з дитиною. Надані позивачем характеристику, сертифікат про проходження наркологічного огляду, вважала не актуальними, внаслідок строку їх виготовлення, акт про обстеження умов проживання не є визначальним та був предметом дослідження в судах, висновки Індустріального ВП ГУНП та копії відповідей Департаменту служб у справах навпаки свідчать про поважність причин, з яких не відбулись зустрічі позивача з сином. Додатково позивач зазначила, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа №644/1834/20 за позовом [PERSON] до неї про визначення місця проживання дитини, а тому не зрозуміло, чого ж все таки [PERSON] намагається досягти. Аби дитина проживала разом з ним, або збільшити години зустрічей. Представником позивача подано відповідь за відзив, в якому представник просить не визначати факт спільного проживання сторін, оскільки в провадженні Київського районного суду м.Харкова перебуває на розгляді спір за позовом [PERSON] про поділ квартири. Повторно посилалась на те, що відсутність відповідного способу захисту не є підставою для відмови в задоволенні позову, з огляду на ст.55 Конституції України та висновок викладений в Постанові ВСУ у справі № 6-20цс11. Вимог щодо зміни змісту постанови, якою визначено графік спілкування, позивачем не заявлено, тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими. Також, компенсація часів спілкування можлива лише шляхом подачі даного позову, оскільки ані служба у справах дітей, ані виконавча служба, не зможуть відновити його порушене право на спілкування. Оскільки з 2016 року відповідач всіляко перешкоджає вільному спілкуванню та можливості брати участь у житті сина, позивач змушений звертатись до суду, але кількість справ, де [PERSON] виступає відповідачем значно менше 9. Доповнення визначеним в позові шляхом часів компенсації для спілкування, жодним чином негативно не відобразиться на розпорядку дня дитини, стані його здоров`я, але при цьому також просить врахувати і його графік роботи. Обставини перешкоджання у спілкуванні підтверджуються і фактами подачі апеляційних скарг [PERSON] на рішення суду про встановлення порядку спілкування, а вимоги позовів про усунення перешкод в спілкуванні в обох випадках позивача [PERSON] просив залишити без розгляду. Наполягали на тому, що зустріч з дитиною 14.04.2018 року була скасована за ініціативою [PERSON] , внаслідок чого було звернення до поліції. Компенсації часів спілкування за період перебування дитини в Закарпатті не відбувалось та відповідачем цього не доведено. Жодна зустріч з його боку не була скасована без поважних причин, в тому числі як то зайнятість по роботі. Дійсно не заперечував проти поїздки дитини до Єгипту, але розраховував на компенсацію часів зустрічі, яку не отримав. Заперечували проти обставин хвороби дитини, доказів цього надано не було. Наполягав на тому, що дитина здорова, він не вчиняє на сина будь-якого тиску, бажає, щоб дитина отримувала в рівних частках увагу та турботу з боку обох батьків. Просили врахувати, що відповідач не надала належних доказів компенсування часів зустрічей з дитиною. Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив та зазначено, що фактично у відповіді на відзив представником Позивача зазначено коментарі до її пояснень, викладених у відзиві на позовну заяву, у відповідності до черговості доводів. Наполягала на тому, що питання щодо захисту прав Позивача в частині участі у вихованні та спілкуванні з дитиною раніше було вирішено, останнє рішення суду з цього приводу - це постанова апеляційного суду від 06.06.2019 у справі № 644/3860/18, якою встановлено графік спілкування позивача з сином, і яка набрала законної сили та на теперішній час не скасована. Питання пов`язані з виконанням даного судового і захисту прав Позивача при виконанні діючого судового рішення, розглядаються в іншому порядку, відмінному від подання позову про компенсацію (встановлення додаткових) годин спілкування з дитиною. Вважала, що встановлення додаткових годин, як компенсації, потягне за собою зміну судового рішення. Доказів винних дій з її боку щодо ненадання можливості спілкування не було надано. Наполягала на тому, що не має на меті позбавити сина батька та усунути його від спілкування та участі в житті дитини. Ще раз звертала увагу на те, що батьком допускаються пропуски зустрічей з сином відповідно до встановленого графіку за ініціативою батька. У період з 06.06.2019 (тобто з часу винесення постанови Харківським апеляційним судом про зміну встановленого графіку спілкування з дитиною) по 29.05.2020 повинно було відбутись 153 зустрічі, на 58 з яких [PERSON] за власної ініціативи не з`явився. Не зважаючи на те, що позивач, на думку відповідача, негативно налаштовує сина проти неї, бабусі, вона не заперечує проти зустрічей з сином. Вважала голослівними доводи представника позивача в частині не отримання нею доходу. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, просили його задовольнити. Надали пояснення, аналогічні викладеним у поданому позові, відповіді на відзив. Також подали заяву про відшкодування судових витрат, які поніс та має понести позивач, у зв`язку із розглядом справи на загальну суму 12681,60 гривень. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, а також подали суду заяву про відшкодування судових витрат на суму 8618 гривень. Представник 3-ї особи в судове засідання не з`явився, подано суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, при винесенні рішення просять врахувати інтереси дитини. Надали висновок щодо розв`язання спору. Суд, вислухавши доводи сторін та їх представників, показання свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив наступне. Сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON] , що народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . В шлюбі сторони не перебували. Малолітній [PERSON] проживає із матір`ю, відповідачем у справі, та бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м.Харкова, не заперечувалось сторонами під час розгляду справи. Порядок участі батька у спілкуванні із дитиною визначений рішенням суду. Спочатку питання участі було врегульовано рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.09.2017 року, справа № 644/9713/16-ц, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.11.2017 року, за наступним графіком: перша, третя субота місяця з 9.00 до 13.00 години; друга, четверта неділя місяця з 16.00 до 19.00 години; щовівторка та щочетверга з 18.00 до 20.00 години без присутності матері, [PERSON] .. Відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року у справі №644/3860/18, якою змінено спосіб участі батька визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.09.2017 року, за наступним графіком без присутності матері: Щовівторка з 16-30 години до 19-30 години; Щочетверга з 16-30 години до 19-30 години; перша, третя субота кожного місяця, починаючи з 17-00 години до 20- 00 години; друга, четверта неділя кожного місяця, починаючи з 16-30 години до 19-30 години. Позивач у справі, [PERSON] , зареєстрований та проживає [ADDRESS] , будинок належить на праві власності [PERSON] , матері позивача, перебуває у шлюбі з 05.08.2015 року з [PERSON] , позитивно характеризується за місцем роботи в ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології НАМНУ», де займає посаду старшого наукового співробітника, лікаря-психіатра вищої категорії, лікаря-психотерапевта вищої категорії та лікаря-психіатра дитячого другої категорії, є кандидатом медичних наук, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, про що свідчать копії паспорту, характеристики, сертифікатів, повідомлення Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Харківський області, довідка КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації ХМР». Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.03.2017 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 06.02.2017 року, аліменти утримуються, про що свідчить надана копія довідки про заробітну плату. За даними розрахунку Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах в м.Харкові Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Харків) станом на 01.06.2020 року заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] не має. Відповідач у справі [PERSON] , зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , є Фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією паспорту, випискою з ЄДРПОУ. За наданими копіями актів обстеження умов проживання за місцем проживання позивача від 10.03.2020 року, та від 11.06.2020 року за місцем проживання відповідача, що були проведені представниками служби у справах дітей, для дитини створені всі належні умови для проживання, виховання, розвитку, як за місцем проживання батька, так і за місцем проживання матері. До ДОП СП ПП Індустріального ВП ГУНП в Харківській області звертався [PERSON] щодо перешкоджання з боку відповідачки зустрічам із сином, 14.04.2018 року, [PERSON] було зазначено, що зустріч не відбулась внаслідок хвороби дитини, перевірка завершена, 27.05.2018 року, було встановлено, що [PERSON] з сином, перебувала на відпочинку та оздоровленні в Закарпатській області, перевірка припинена; 30.08.2018 року, опитувалась [PERSON] , яка пояснювала, що дозволяє бачитись із чином лише в її присутності, бо хвилюється за дитину, подальша перевірка припинена. Також позивач звертався на службу «102» 13.02.2020 року о 16.35 годині з приводу ненадання можливості спілкуватись із дитиною. До Інспектора ЮП СППП Індустріального ВП ГУНП в Харківській області зверталась [PERSON] 01.05.2018 року, 12.04.2018, 13.02.2018, 11.02.2018 з приводу несвоєчасного повернення дитини додому після зустрічей з батьком, 22.01.2020 року з приводу проведення профілактичної бесіди з [PERSON] , бесіду проведено, перевірка закінчена, 09.02.2020 року, 18.02.2020 року, 25.02.2020 року, 04.03.2020 року, з приводу вжиття заходів щодо [PERSON] , який порушує рішення суду, затримує повернення дитини додому, опитати [PERSON] не виявилось можливим, перевірка закінчена, 19.05.2020 року з приводу необхідності проведення профілактичної бесіди з [PERSON] щодо виконання рішення суду, проведено бесіду, перевірка закінчена. Також, як вбачається з копії відповіді Департаменту служб у справах дітей від 31.07.2018 року, проведена бесіда з [PERSON] з приводу ненадання дитини для зустрічей та встановлено, що 14.04.2018 року дитина хворіла, 27.05.2018, 29.05.2018 року дитина з матір`ю в період з 24.05.2018 по 01.06.2018 року перебування в турпоїздці на Закарпатті, а 28.06.2018 року зустріч не відбулась внаслідок поїздки дитини та [PERSON] до м.Полтави, на сімейне свято до родичів. Також, до Департаменту звертались бабуся дитини [PERSON] , мати дитини [PERSON] з приводу недотримання батьком дитини графіку зустрічей з дитиною, неправомірних дій, що негативно впливають на стан дитини, налаштовування дитини негативно до матері, бабусі, необхідністю провести співбесіду з батьком щодо дотримання прав та інтересів дитини. На зазначені звернення надавались відповіді. За даними інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19.05.2020 року [PERSON] перетинав кордон 07.06.2019 року виїзд до Шарм Ель Шейху , в`їзд 14.06.2019 року, за згодою батька. Як вбачається з наданої суду відповідачем копії договору про надання туристичних послуг від 31.05.2019 року, дійсно, [PERSON] разом із відповідачем у справі, [PERSON] перебував на відпочинку в Єгипті в період з 07.06.2019 року по 14.06.2019 року. Для виїзду за кордон позивачем було надано нотаріальну згоду на тимчасову поїздку саме до Арабської Республіки Єгипет в період з 22 травня 2019 року по 17 липня 2019 року у супроводі матері. З копії наданого консультативного висновку Амбулаторії «Педіатр Плюс» від 18.02.2020 року вбачається, що дитина [PERSON] проходив огляд у лікаря, мало місце підвищення температури кашель, нежить, зазначено, що дитина хворіє тиждень. Рекомендовано лікування. Відповідно до копії консультаційного висновку спеціаліста [PERSON] від 18.01.20217 року, 13.02.2020 року дитині рекомендовано спостереження невролога, психокорекція. За інформацією КНП «Міська поліклініка №9» ХМР від 12.10.2018 року обидва з батьків опікуються здоров`ям дитини. Мати та бабуся звертаються до поліклініки, батько цікавиться станом здоров`я у завідувача відділення. Судом було досліджено наданий Департаментом служб у справах дітей висновок за №562 від 13.11.2020 року. Даний висновок був наданий з вирішення питання про визначення місця проживання малолітнього, де визначено не доцільним визначення місця проживання малолітнього з батьком. Окремого висновку щодо компенсації додаткових годин спілкування суду не надавалось. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом ч.2, 3, ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 10, 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Тобто, законом передбачено вирішення питання участі у вихованні дитини шляхом визначення місця проживання, шляхом визначення способу участі батьків у вихованні, усунення перешкод в спілкуванні. Дійсно, такого способу захисту, як додавання часів зустрічей з дитиною, законом не передбачено. У разі наявності обставин перешкоджання зустрічам одним з батьків, з яким проживання дитина, іншому з батьків, способом захисту має бути звернення до суду із позовом про усунення перешкод в спілкуванні, про визначення способу участі у вихованні, так само сторона не позбавлення можливості у примусовому виконанні судового рішення. Позивач в судовому засіданні пояснював, що дійсно отримував виконавчий лист на підставі постанови суду. Також, з відзиву відповідача на позовну заяву вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом про зміну способу участі у вихованні дитини, розгляд справи триває. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом статті 77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що сторони у справі, є батьками малолітнього хлопчика. Між ними склались напружені стосунки щодо участі у вихованні дитини, про що свідчить, як чисельна кількість судових спорів щодо визначення місця проживання дитини, визначення способу спілкування з дитиною, зміни способу порядку спілкування, так і ставлення батьків дитини один до одного. Надані та оглянуті в судовому засіданні дані смс-листування між сторонами лише підтверджують напружені стосунки між сторонами та постійні непорозуміння щодо часу спілкування з дитиною, при цьому мають місце, як несвоєчасні повернення дитини додому, так і випадки непогодження відповідача з проханнями збільшити час спілкування чи перенесення цього часу на інших день та час. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , суду підтвердила, що вона є бабусею малолітнього [PERSON] , матір`ю відповідачки у справі, та, дійсно, між батьками дитини, склались напружені стосунки, які викликають занепокоєння у дитини. Спілкуючись з дитиною вона звернула увагу на те, що хлопчик став більш знервований, після зустрічей з батьком, особливо. Зазначала, що про подорож до Єгипту батько дитини був обізнаний, надав згоду, знав й про подорож до Закарпаття, про поїздку до Полтави, час, який він не отримав для спілкування був компенсований. Дійсно були випадки, коли донька не надала можливість спілкуватись батькові з сином, але це було зумовлено поведінкою позивача, який відмовлявся повернути онука їй, наполягав на поверненні дитини після зустрічі виключно доньці. При цьому, обидва з батьків, працюють, батько має позитивні характеристики за місцем роботи, не перебуває на обліках нарколога та психіатра, службою у справах дітей проводились обстеження житлово-побутових умов проживання, як за місцем проживання матері, так і батька, будь-яких негативних висновків щодо неможливості створення належних умов для проживання та виховання хлопчика не встановлено. В судовому засіданні був оглянутий наданий суду позивачем відеозапис зустрічі батька з сином, та хоча зазначений відеозапис не стосується чітко означених позивачем часів зустрічі, під час його огляду встановлено, що не зважаючи на запізнення батька на зустріч, хлопчик радіє, очікує коли батьки з`ясують питання часу проведення зустрічі, залюбки їде із батьком на прогулянку, при цьому прислуховується до мами щодо необхідності телефонувати, повернутись додому вчасно. Саме батьки сперечаються, а дитина очікує завершення їх розмови. Тобто, дитина має прихильність до обох батьків, бажає спілкування. В ході розгляду справи встановлено, що дитина навчається, має успіхи, відвідує заняття музикою та спортом, тобто є розвинутою. Має деякі проблеми із здоров`ям, спостерігається у фахівців, але будь-яких перешкод для нормального розвитку дитини з досліджених медичних довідок та висновків не вбачається, батьки цікавляться станом здоров`я дитини. Дитина проживає із мамою, батько має право зустрічей з дитиною відповідно до встановленого порядку судовим рішенням. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року у справі №644/3860/18, було скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2019 року та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради (Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради) про зміну порядку участі у вихованні дитини та зобов`язання не чинити перешкод - задоволений частково. Змінений спосіб участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2017 року, та визначити наступний графік спілкування [PERSON] з дитиною без присутності матері: Щовівторка з 16-30 години до 19-30 години; Щочетверга з 16-30 години до 19-30 години; перша, третя субота кожного місяця, починаючи з 17-00 години до 20- 00 години; друга, четверта неділя кожного місяця, починаючи з 16-30 години до 19-30 години. При прийнятті зазначеного рішення апеляційною інстанцією було враховано вік дитини (сім років), необхідність дотримання дитиною режиму, а також можливість зайнятості батька дитини. Постанова суду апеляційної інстанції була залишена без змін касаційною інстанцією. В ході розгляду справи сторонами не заперечувалось, що окрім визначених в позові часів, які, на думку позивача, він не недоотримав, з боку позивача мали місце пропуски визначених рішенням суду зустрічей. Так, відповідач зазначала, що позивач пропустив з 2019 року по теперішній час приблизно чверть зустрічей, позивач зазначав, що ним пропущено приблизно третина визначений зустрічей. При цьому, позивач посилався на те, що він мав пропуски зустрічей з поважних причин та ініціатором пропусків в тих випадках був саме він, зазначаючи, що при прийнятті рішення апеляційний судом не в повній мірі враховано його думку, він працює, має відрядження, тому змушений пропускати зустрічі. З урахуванням встановлених судом обставин, слід зазначити, що в даному випадку, визначальними є права та інтереси малолітньої дитини. У випадках неможливості спілкування батька з дитиною, про які зазначено у позові, мали місце поважні причини, в тому числі поїздка на відпочинок в Єгипет, про якому було достовірно відомо позивачу, поїздка мала місце саме в інтересах дитини, за нотаріальною згодою батька, з метою його відпочинку та оздоровлення. Також, мала місце поїздка до Закарпаття та до м.Полтава, про що також було відомо батькові, позивачу у справі, поїздки мали місце в інтересах дитини. Суд вважає, що батьки зобов`язані дбати про розвиток дитини, виходити саме з інтересів дитини, визначені позивачем дати зустрічей, що не відбулись, є вибірковими, більшою мірою зумовленими поважними причинами з боку відповідачки, відпочинок, хвороба, їх кількість є незначною. При цьому, позивачем, в цей період також мали місце пропуски зустрічей з дитиною, саме з причин, що є поважними для нього. Судом враховується, що з моменту затвердження порядку спілкування дитини із батьком, відповідно до рішення апеляційної інстанції, з 2019 року, питання часу для участі батька у спілкуванні з дитиною було узгоджено у відповідності із нормами Сімейного законодавства. При цьому, саме нормами Сімейного кодексу України визначено, що у разі наявності перешкод у спілкуванні з боку одного з батьків, способом захисту порушеного права є звернення до суду із відповідним позовом, окрім того, є право на відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. Також, у батьків є право звернення до суду із позовом про зміну способу порядку спілкування із дитиною. Обраний позивачем спосіб захисту фактично змінює встановлений рішенням суду порядок та збільшує часи спілкування, що суперечить вимогам ст.129 Конституції України, відповідно до якої однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визначення додаткових годи спілкування. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.5 ст.159 СК України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.п.5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.95 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В даному випадку в ході розгляду справи не було встановлено факту ухилення від виконання рішення суду з боку відповідача, тому, підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається. Вирішуючи питання про розподіл понесених судом витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем надано суду договір укладений між ним та Адвокатським бюро «Ольги Полупанової», щодо представництва інтересів позивача з правових питань, строк дії договору до 09.03. 2022 року, копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів, копію свідоцтва адвоката, акт здачі-приймання наданих послуг №1 від 12.05.2020 року на суму 3000 грн, додаткову угоду до договору №1 від 10.03.2020 року, з визначенням гонорару в сумі 3000 грн, рахунок-фактуру №1 від 28.04.2020 року на суму 3000 грн., додаткова угода №2 від 02.07.2020 року про визначення гонорару в сумі 2000 гривень, акт здачі приймання послуг №2 від 02.07.2020ркоу на суму 2000 грн, рахунок-фактура №1 від 02.07.2020 року на суму 2000 грн, копія квитанції про перерахування коштів в сумі 2000 грн, 02.02.2021 року представником позивача подано заяву в якій визначено розмір судових витрат на загальну суму 12681,60 гривень. Оскільки суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.п.1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.2 ст.140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідачем були фактично понесені судові витрати, які складаються з витрат на надання правової допомоги та витрат пов`язаних з оплатою поштових послуг відправлення. На обґрунтування понесених витрат суду надано Договір про надання правової допомоги від 10.06.2020 року між відповідачем та її представником адвокатом Бондаренко О.В., де визначено повноваження представника, додаток до зазначеного Договору, що складений відповідно до п.3.2. Договору та містить розрахунок вартості наданих послуг, що складаються з складання відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, представництво в судовому засіданні, складання інших процесуальних документів, складання розрахунку компенсації судових витрат, також надано акт надання послуг, підписаний сторонами на загальну суму 8550 гривень, звіт про суми судових витрат, які відповідач фактично понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, до складу цих витрат входить правова допомога на суму 8550 гривень та витрати на оплату поштових послуг для відправлення відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив на суму 68 гривень, а всього 8618 гривень. Враховуючи наведене, суд вважає, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума фактично понесених судових витрат в рамках даної справи.

Outcome: approved