Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 46 250 гривень, мотивуючи тим, що 05 лютого 2013 року відповідачка [PERSON] позичила у нього грошові кошти в розмірі 20 000 грн. під 8 % в місяць від суми позики та зобов`язалась повернути їх до 05 лютого 2014 року. Факт передачі коштів підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. Позика забезпечена порукою [PERSON]. У встановлений в договорі строк грошові кошти повернені не були, тому позивач просить суд про стягнення їх з відповідачів в солідарному порядку. Позивач в судове засідання не з'явився. В письмовій заяві вимоги позову підтримав повністю з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причину неявки суд не повідомили. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором з позичальника та поручителя. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 05 лютого 2013 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, за яким відповідачка отримала в борг від позикодавця (позивача) 20 000 грн. (а.с. 6-8). Згідно п. 3.2. договору позика надається під 8 % процентів на місяць від суми позики, що становить 1 600 грн. Строк надання позики до 05 лютого 2014 року (п. 3.1 договору). [PERSON] отримала у [PERSON] вказані кошти, на підтвердження чого надала останньому відповідну розписку (а.с. 9). Відповідачка обов'язку повернути позичені кошти та сплати проценти за їх користування по даний час не виконала. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики грошових коштів. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Згідно п. 5.2 договору за кожний день прострочення заборгованості по сплаті процентів або основної суми заборгованості позичальник сплачує штрафні санкції в сумі 150 грн. за кожний день прострочення. Позивачем станом на день подачі позову проведено розрахунок боргу [PERSON] за договором позики, відповідно до якого заборгованість становить 46 250 гривень, з яких: 10 400 грн. - проценти за користування позикою, 35 850 грн. - неустойка. Питання про стягнення основної суми позики позивачем не ставиться. Будь-яких доказів, які б спростовували проведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором суду не представлено. Позивач просить про стягнення всієї суми заборгованості з обох відповідачів в солідарному порядку, мотивуючи тим, що позика забезпечена розпискою про поруку [PERSON], за якою в останнього виник обов'язок відповідати по зобов'язанням відповідачки [PERSON], які виникають у неї з умов договору позики від 05 лютого 2013 року у відповідності до ст. ст. 553, 554 ЦК України, з чим суд не погоджується, виходячи з наступного. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Таким чином, законом передбачено що порука виникає на підставі договору. Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Позивачем на підтвердження наявності обов'язку [PERSON] відповідати по зобов'язанням відповідачки [PERSON] до матеріалів справи додано розписку про поруку [PERSON] (а.с.10). Вказана розписка не є договором в розумінні ст. 626 ЦК України, так як не є домовленістю двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а тому не створює процесуальних наслідків для [PERSON] в спірних правовідносинах, а саме обов'язку нести перед кредитором відповідальність за належне виконання боржником [PERSON] умов договору позики від 05 лютого 2013 року. Оскільки у [PERSON] зобов'язань відносно солідарної відповідальності за своєчасне та повне виконання позичальником умов договору позики від 05 лютого 2013 року не виникало, а тому у суду відсутні підстави для стягнення з нього як з поручителя заборгованості за вказаним договором. У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, чого не виконав позивач. А тому в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості із [PERSON] слід відмовити. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково та стягнути всю суму заборгованості тільки з відповідачки [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідачки [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 553, 554, 612, 625, 626, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79 ч. 1, 3; 88 ч. 1, ЦПК України,

Outcome: partial