Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір 25 січня 2010 року, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, стверджує, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 31 липня 2016 року становить 11 668,43 грн та включає в себе: 2 214,15 грн заборгованості за кредитом, 8 422,45 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, а також 500 грн фіксованої частини штрафу та 531,83 грн процентної складової штрафу. 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу призначено до судового розгляду в спрощеному позовному провадженні. 24 вересня 2018 року представник відповідача подав відзив на позов (а.с.92-94). Зазначив, що позивачем не було представлено належних доказів існування між сторонами договірних відносин, наприклад, заяви-анкети від 25 січня 2010 року, кредитної справи, а також детального розрахунку та виписки по картковому рахунку, які складені та підписані уповноваженою на то особою. Вказує на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами будо укладено додаткову угоду до кредитного договору щодо підвищення розміру процентної ставки, тому вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за його користування неправомірними і в цій частин просить відмовити. Представив також судом свій розрахунок заборгованості за період з 26 серпня 2010 року по 31 липня 2016 року, з якого випливає, що відповідач заборгованості перед позивачем не має. Зазначив, що заборгованість виникла у зв'язку з підняттям відсоткової стави, що вплинула на обсяг відповідальності відповідача, і сплачена щомісячна сума була недостатньою для погашення щомісячних нарахованих відсотків, а тому було недостатньо для погашення заборгованості за тілом кредиту. Звернув увагу суду на неправомірність нарахування за кредитним договором штрафних санкцій з огляду на положення ст.2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і сплив строку спеціальної позовної давності в частині позову про стягнення штрафних санкцій (пені тощо). Просить відхилити позов у позовному обсязі та судові витрати покласти на відповідача. Позивач у відповіді на відзив, який надійшов до суду 10 жовтня 2018 року (а.с.103-138) та 17 жовтня 2018 року (а.с.143-189), зазначив про безпідставність посилань представника позивача на відсутність належних доказів у підтвердження існування між сторонами договірних відносин, оскільки користування відповідачем кредитними коштами підтверджено випискою по картковому рахунку, а підвищення процентної ставки передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, до якого приєдналась відповідач шляхом підписання анкети-заяви. Зважаючи на це, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач та її представник у судове засідання не з'явились. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. На підставі ч.1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України проведення попереднього судового засідання здійснюється за відсутності учасників справи, неявка яких не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 25 січня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], як клієнтом, укладено договір шляхом заповнення анкети-заяви, на підставі якої клієнт отримала платіжну картку кредитка «Універсальна» (далі - Кредитний договір) (а.с.6). Згідно з вказаною заявою, заявник згодна з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена та згідна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови і правила надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua. Заявник зобов'язується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку. 29 жовтня 2013 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом голови правління Банку від 06 березня 2010 року (а.с.149-150). Згідно зі заявою від 25 січня 2010 року кредитний ліміт за карткою складає 2 000 грн, базова процентна ставка 2,5% на залишок заборгованості. При порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. За п.5.5 Розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг (а.с.7-12), за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів в рік. Пунктом 6.5 Розділу І Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.8.6. Розділу І Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-якими грошовими зобов'язаннями, передбаченими цим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний оплатити банку штраф в розмірі 500 грн та 5% від суми позову. Згідно з п.5.3 Розділу І Умов і правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. У відповідності до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Звернувшись із позовом позивач просить, серед іншого, посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, стягнути з неї заборгованість за кредитом в сумі 2 214,15 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 8 422,45 гривні. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, далі процентна ставка була змінена - 1 вересня 2014 року збільшена до 34,80% та 01 квітня 2015 року збільшена до 43,20%. Згідно з наказами банку від 18 серпня 2014 року №СП-2014-6915682 та від 18 лютого 2015 року №СП-2015-6552838 (а.с.177-181) такі розміри процентів встановлені за витратами, здійсненими з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року відповідно. Вказана зміна відбулась з метою підвищення ефективності карткового продукту та здійснена у загальному порядку для усіх кредитних коштів на картах, зокрема, «Універсальна», незалежно від держателів цих карт. Представник позивача обґрунтовує правомірність збільшення процентної ставки вказаними наказами банку від 18 серпня 2014 року №СП-2014-6915682 та від 18 лютого 2015 року №СП-2015-6552838(а.с.143-148). Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Законом України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності 10 січня 2009 року, ЦК України доповнено статтею 1056-1, у якій встановлено заборону банку збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку. Кредитний договір між сторонами укладено 25 січня 2010 року, тобто після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 28 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз'яснення про те, що при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 1056-1 ЦК України в редакції станом на момент підписання заяви від 25 січня 2010 року, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Частинами 1, 3 ст.1056-1 ЦК України в редакції станом на момент підвищення процентної ставки 1 вересня 2014 року, передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Водночас, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч.4 ст.1056-1 ЦК України в редакції станом на момент підвищення процентної ставки 1 вересня 2014 року). Незважаючи на надання кредитору та позичальнику права самостійно визначати спосіб та порядок збільшення кредитором змінюваної процентної ставки у кредитному договорі, певні гарантії, передбачені Законом - ЦК України, повинні бути дотримані. По-перше, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка (речення 2 ч.4 ст.1056-1 ЦК України). По-друге, у кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (речення 3-5 ч.4 ст.1056-1 ЦК України). По-третє, індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ч.5 ст.1056-1 ЦК України. По-четверте, у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки (ч.6 ст.1056-1 ЦК України. У кредитному договорі, укладеному між сторонами, який складається зі заяви від 25 січня 2010, Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів банку та пам'ятки клієнта не передбачено порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, який повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору; не визначено максимального розміру збільшення процентної ставки. Доказів протилежного позивачем не представлено. Також позивачем не представлено суду доказів письмового повідомлення позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Крім того, поняттю «базова процентна ставка» не надано визначення в Умовах і правилах надання банківських послуг та таке поняття не може розумітись як початкова процентна ставка, яка може змінюватись банком в односторонньому порядку. Таким чином у суду відсутні підстави, ґрунтовані на законі, вважати, що між сторонами укладено кредитний договір із встановленням змінюваної процентної ставки. Щодо дотримання порядку зміни фіксованої процентної ставки, то варто зазначити, що у абзаці 3 п.28 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Також суд зауважує, що представник відповідача стверджує, що позивач розуміла, що процентна ставка за договором без погодження з нею не змінюватиметься. Представником позивача доказів здійснення банком пропозиції збільшити фіксовану процентну ставку за кредитним договором від 25 січня 2010 року, її одержання та повне і безумовне прийняття (акцепт) позичальником суду не представлено. Так, суду надано витяг з програмного забезпечення банку, з якого вбачається, що 15 серпня 2014 року о 10.00 год. на номер телефону [NUMBER] відправлено повідомлення про встановлення процентної стави на рівні 2,9% на місяць за використання кредитних коштів з 1 вересня 2014 року (а.с.182); 15 березня 2015 року на номер телефону [NUMBER] відправлено повідомлення про встановлення процентної стави на рівні 3,6% на місяць за використання кредитних коштів з 1 квітня 2015 року (а.с.183). Однак відомості про отримання такої пропозиції позичальником відсутні. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено здійснення витрат за карткою відповідачем з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року, оскільки накази банку 18 серпня 2014 року та 18 лютого 2015 року свідчать про збільшення процентних ставок саме за витратами з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року. Поняття «витрати» не визначено в Умовах та правилах надання банківських послуг, тому суд виходить із тлумачення поняття «витрати» в Академічному тлумачному словнику української мови, як грошей, коштів, витрачених на що-небудь. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки здійснено кредитором в односторонньому порядку. Разом з тим встановлено, що позивач зобов'язання за договором щодо надання кредитного ліміту виконав повністю. У свою чергу відповідач своїх зобов'язань за договором належним чином не виконала, не здійснила погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості за договором від 25 січня 2010 року (а.с.4-5), за період до 31 серпня 2014 року. Суд не приймає розрахунку, проведено представником відповідача (а.с.94), оскільки суду не доведено за якою формулою такий проведений, з яких складових сформований, яким чином розприділялась оплата. Водночас суд зауважує, що представник відповідача визнає нарахування процентів за договором в розмірі 2,5 % на місяць (30% на рік). Згідно з розрахунком представника позивача, станом на 31 серпня 2014 року розмір заборгованості за відсотками складає 557,41 грн. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача, викладені у письмових поясненнях (а.с.143-148), на те, що при виникненні прострочених зобов'язань нараховуються подвійні проценти на всю суму заборгованості, оскільки про таку пропозицію про збільшення процентної ставки не повідомлено позичальника та відсутній його акцепт. Такий порядок нарахування процентів не узгоджений сторонами при укладенні договору. Окрім того, навіть з представленого представником позивача розрахунку заборгованості (а.с.4-5) не вбачається нарахування подвійних процентів після виникнення простроченої заборгованості. Відтак, суд виходить з наступного розрахунку заборгованості за процентами за період з 1 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) до 31 липня 2016 року включно (дата, станом на яку пред'явлено позовні вимоги). Процентна ставка складає 2,5% на місяць, тобто 30% на рік. З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у договорі, щоденний процент становить 0,083%. Тому заборгованість за процентами за період з 1 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) до 31 липня 2016 року є добутком 2 214,15 грн. (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої не змінювався), 699 днів (з 1 вересня 2014 року до 31 липня 2016 року) та 0, 083%, і становить 1 284,58 грн. 2 червня 2016 року оплачено 53,45 грн, які зараховані на погашення процентів за користування кредитом. З огляду на викладене, заборгованість за процентами весь період користування кредитом дорівнює 1 788, 54 грн. (557,41 грн. до 1 вересня 2014 року + 1 284,58 грн. після 1 вересня 2014 року - 53,45 грн оплати). Щодо нарахування штрафу, передбаченого цим договором, суд враховує те, що згідно з ст.2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року N 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м.Артемівськ Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. З копії паспорта громадянина України, виданого на ім'я [PERSON], представленого нею при укладенні договору 25 січня 2010 року (а.с.13 на звороті), вбачається, що з 26 серпня 2011 року вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з відомостями, наданими Бахмутською міською радою Донецької області (а.с.23), [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26 серпня 2011 року. Встановлено, що штраф (як фіксована, так і процентна складова) нараховані позивачем відповідачеві на час звернення до суду, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки відповідач належним чином не виконала зобов'язання за договором від 25 січня 2010 року, укладеним з позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка включає в себе: 2 214,15 грн заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 1 788, 54 грн, станом на 31 липня 2016 року. У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 1031,83 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 6 633,91 грн слід відмовити. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати - сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial