Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач ДВНЗ «Мелітопольський промисло-економічний коледж» в особі директора Шапурової ОО. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недостовірної інформації, зобов`язання її спростувати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач 27 червня 2019 року у мережі інтернет ЗМІ як «Местные вести» та на інтернет-ресурсі Facebook опублікувала звернення з оприлюдненням інформації про наступне: «Звертаюсь до усіх небайдужих!!! Прошу Вашого термінового втручання в критичну ситуацію, що склалась в Мелітопольському державному промислово-економічному коледжі. В.о. директора [PERSON] цілеспрямовано нищить навчальний заклад, доводячи його до банкрутства в особистих цілях: останнім часом створено нестерпний морально-психологічний клімат у колективі, через це примусово або через пресінг звільняються кращі викладачі, не подовжуються контракти з фахівцями, скорочуються спеціальності, під загрозою прийомна компанія! Ситуація, що сталося, має ознаки рейдерського захоплення будівлі в центрі міста. Прошу Вашої допомоги щодо захисту навчального закладу!» Це звернення з висловлюванням відповідача процитували такі ЗМІ, як -(Местные [INFO] » (https://www.mv.org.ua/news/), інтернет-ресурс Faeebook. Зазначена інформація, на думку позивача, є такою що порушує його особисті немайнові права, а саме: принижує честь та ділову репутацію, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] подавала відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнала та просить відмовити у їх задоволенні. Оскільки, позивачем не надано жодних доказів щодо факту вчинення оскаржуваних дій, на його думку, поширення недостовірної інформації, саме відповідачем. А також позивачем не надано доказів щодо належності сторінки у соціальної мережі Facebook, нa якій, на його думку, відбулось поширення недостовірної інформації, саме відповідачу [PERSON] , паспорт [NUMBER] . Також зазначено, що позивач вважає, що були порушені його особисті немайнові права та посилається на ст.ст. 274-277 ЦК України. Вказані ж норми Закону передбачають наявність немайнових прав у фізичної особи. До суду ж звертається та виступає позивачем юридична особа публічного права, ДВНЗ «Мелітопольський промислово економічний коледж». У оскаржуваному тексті на сторінці мережі Facebook відсутні висловлювання щодо юридичної особи, ДВНЗ «Мелітопольський промислово економічний коледж». Натомість там містились висловлювання стосовно діяльності в цій юридичній особі в.о. директора [PERSON] , відповідно до ЗУ «Про інформацію». До публікації ж на сайті MV.ORG.UA відповідач не має жодного відношення. Відповідач не звертався до сайту MV.ORG.UA, не розміщував на ньому будь-якої інформації та навіть не надав коментарів з приводу даної публікації представнику сайту. Стосовно цього зазначено в останньому абзаці в самій публікації: «в свою очередь редакция MB обратилась к Т.Шоповой за комментариями, но пока не получила их». Так, відповідач, [PERSON] не є належним відповідачем щодо цієї публікації у ЗМІ. Висловлювання ж у соцмережі не містять жодних фактичних даних, образ, приниження чи іншого негативного характеру. Висловлювання мають оціночні значення та відповідним образом були реалізовані. Так, позивач ставить у провину відповідачу користування власними цивільними немайновими правами, якими наділена людина законом. Основою, в даному випадку, для реалізації таких прав у відповідача, могла слугувати особиста сторінка у соціальній мережі Facebook. На офіційній сторінці соціальної мережі Facebook зазначене наступне: Facebook створює технології та послуги, які дають змогу людям підтримувати зв`язок між собою, створювати спільноти й розвивати бізнес. Ці умови регулюють ваше використання Facebook, Messenger, а також інших продуктів, функцій, додатків, послуг, технологій і програмного забезпечення, які ми пропонуємо (Продукти Facebook або Продукти), окрім випадків, коли ми прямо заявляємо, що застосовуються окремі умови, які відрізняються від цих. Ці Продукти надає вам компанія Facebook, Inc. Так, вбачається, що соціальна мережа Facebook не є засобом масової інформації, метою яких є інформування широкого та необмеженого кола людей, а є, окрім бізнесового, соціальним проектом, для особистого спілкування, вираження поглядів, обміном інформацією, новинами між знайомими користувачами. Тобто оскаржувана інформація на сторінці Facebook не поширювалась та не розповсюджувалась публічно для широкого та необмеженого кола людей, як у ЗМІ, а виклад на особистій сторінці соц.мережі міг слугувати вираженням особистого стану відповідача, як людини, у відповідності з її немайновими правами та одним з видів призначенням соціальної мережі, реалізацією корисних властивостей своєї сторінки, призначенням якої серед інших, є також можливість вираження особистого настрою та почуттів, як користувача Facebook. Таким чином, враховуючи приписи чинного законодавства та обставини справи, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. Позивач ДВНЗ «Мелітопольський промисло-економічний коледж» в особі директора Шапурової О.О. до суду надав відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що оскаржувана інформація 27 червня 2019 року опублікована у соціальній мережі Facebook на сторінці відповідача, також процитовано з посиланням на публікацію відповідача у соціальній мережі Facebook 28 червня 2019 року у інтернет виданні « [INFO] » MV [INFO] (https://www.mv.org.ua/news/201138- [INFO] ekonomicheskom_kolledzhe [INFO] / ) та 29.06.2019 у інтернет виданні UAC-INFO Ukraine analytics club (http://uac-info.com/categories/o-chem-govoryat-smi/rejderskii-zaxvat-ili-lichnye [INFO] schety [INFO] chto [INFO] proisxodit [INFO] -kolledzhe/). Ці публікації як докази по справі є публічно доступними. Висловлена інформація на сторінці соціальної мережі відповідача, яка в подальшому була поширена ЗМІ, є недостовірною, неправдивою та не підтверджується жодними доказами, і є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» та директора цього закладу Шапурової О.О. Вказана інформація поширена серед необмеженого кола осіб, вводить їх в оману, і спрямована на створення негативного ставлення як до директора особисто, так і до ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», який вона очолює. Доводи відповідача стосовно того, що у позивача немає жодного доказу щодо вчинення оскаржуваних дій саме відповідачем спростовуються наданим разом із клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи від 21.11.2019 скріншотом сторінки у соціальній мережі «Facebook» саме відповідача, в друзях якої перебувають працівники ДВНЗ «Мелітопольський [INFO] », та скріншотом сторінки у соціальній мережі «Facebook» відповідача, де під оспорюваною інформацією велика кількість коментарів, зокрема працівників позивача. Розповсюджені відповідачем відомості, які місять недостовірну інформацію, завдають шкоди діловій репутації як Державному вищому навчальному закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж», так і директору [PERSON] та паплюжать честь, гідність та ділову репутацію як її особисто, як директора (на час виникнення спірних правовідносин в.о. директора), так і державного вищого навчального закладу, в якому вона працює, і який очолює. Доводи відповідача відносно того, що у позовній заяві позивач посилається на норми Цивільного кодексу України, які передбачають наявність немайнових прав у фізичної особи, а позивачем у справі є юридична особа, спростовується тим, що позивачем виступає юридична особа в особі її керівника - директора Шапурової О.О., а право юридичної особи, яке порушено відповідачем, визначено ст. 94 ЦК України. Як вже зазначалось, 27.06.2019 на сторінці відповідача у соціальній мережі Facebook опублікована інформація, що стосується як ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» так і директора Шапурової [PERSON] , яка у подальшому цитувалася з посиланням на відповідача у інтернет-виданнях. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки відповідачем не наведено та суду не надано жодних доказів тверджень, що директор [PERSON] , яка на час виникнення спірних правовідносин, була в.о. директора ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» цілеспрямовано нищить навчальний заклад, доводить його до банкрутства в особистих цілях, не подовжує контракти з фахівцями та інше, має ознаки рейдерського захоплення будівлі. Ця інформація є негативною, оскільки викладені в ній твердження, створюють уявлення у громадськості про наявність факту, що директор своїми діями знищує ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» у зв`язку з не подовженням контрактів з фахівцями, скороченням спеціальностей та іншим, що створює негативне ставлення як до ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», так і до його директора, чим порушує їх право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Звернуто увагу, що Головним управління Держпраці у Запорізькій області у липні 2019 року проведено інспекційне відвідування Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж», за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 12.07.2019 № ЗП2191/6/АВ. Цей акт містить опис стану додержання вимог законодавства про працю, в якому зроблено висновок, що порушення вимог діючого законодавства про працю в частині порядку оформлення та розірвання трудових відносин відсутні. Тобто, органом, який здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства про працю, не виявив порушень з боку Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж» в частині оформлення та розірвання трудових відносин із працівниками (фахівцями) коледжу. Таким чином, оспорювана інформація не відповідає дійсності, є негативною, створює негативне уявлення про позивача, та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Характер статті та форма, в якій було викладена інформація, свідчать, що інформація була поширена з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість. За таких обставин, позовні вимоги ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» в особі директора Шапурової О.О. до [PERSON] про визнання недостовірною інформації та зобов`язання її спростувати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представники позивача ДВНЗ «Мелітопольський промисло-економічний коледж» - Шапурова О.О. та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі, оскільки поширена інформація відповідачем завдає шкоди діловій репутації як ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», так і директору [PERSON] та паплюжать честь, гідність та ділову репутацію як її особисто, як директора, на час виникнення спірних правовідносин в.о. директора, так і державного вищого навчального закладу, в якому вона працює, і який очолює. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, які висунуті щодо неї, посилаючись на їх безпідставність. Зазначила, що дану статтю обговорювала з колегами, однак її не писала та не розповсюджувала. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на її користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Додудзинський М.М. в судовому засіданні підтримав пояснення [PERSON] . Заперечував проти позовних вимог, які висунуті щодо [PERSON] , посилаючись на їх безпідставність. Позивачем не надано жодних доказів щодо факту поширення недостовірної інформації, саме відповідачем. А також позивачем не надано доказів щодо належності сторінки у соціальної мережі Facebook, нa якій відбулось поширення недостовірної інформації, саме відповідачу [PERSON] . Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь [PERSON] понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Позивач по справі є Державний вищій навчальний заклад «Мелітопольський промислово-економічний коледж» в особі директора Шапурової О.О. З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2019 року у мережі інтернет ЗМІ як «Местные вести» та на інтернет-ресурсі Facebook відповідач [PERSON] опублікувала звернення з оприлюдненням інформації про наступне: «Звертаюсь до усіх небайдужих!!! Прошу Вашого термінового втручання в критичну ситуацію, що склалась в Мелітопольському державному промислово-економічному коледжі. В.о. директора [PERSON] цілеспрямовано нищить навчальний заклад, доводячи його до банкрутства в особистих цілях: останнім часом створено нестерпний морально-психологічний клімат у колективі, через це примусово або через пресінг звільняються кращі викладачі, не подовжуються контракти з фахівцями, скорочуються спеціальності, під загрозою прийомна компанія! Ситуація, що сталося, має ознаки рейдерського захоплення будівлі в центрі міста. Прошу Вашої допомоги щодо захисту навчального закладу!» Це звернення з висловлюванням відповідача процитували такі ЗМІ, як «Местные [INFO] » (https://www.mv.org.ua/news/), інтернет-ресурс Faeebook. Факт поширення цієї інформації не спростовано відповідачем [PERSON] та підтверджується матеріалами справи. Вказані висловлювання відповідача виражені у посиланні на конкретні факти та події. Відповідно до ч. 5 п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 18 зазначеної Постанови роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивачів покладається на відповідачів, а на позивачів покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачами. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої\~статті 302 ЦК України. Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з ч. 1\~ст. 200 Цивільного кодексу України\~інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Частиною 4\~ст. 14 Закону України «Про інформацію»\~передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Таким чином, висловлювання відповідача про умисне доведення навчального закладу до банкрутства в особистих цілях, примусове звільнення викладачі, загрозу зриву приймальної кампанії, рейдерського захоплення будівлі є фактичними даними, і тому таке висловлювання не може вважатися оціночним судженням. Зі змісту поширеної інформації можна дійти висновку, що інформація, поширена відповідачем містить фактичні дані, та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і як наслідок може бути визнана недостовірною. Поширену відповідачем інформацію про позивача можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, а також мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира) тощо, тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована. Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердження. Відповідно до\~статті 277 ЦК\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1. при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) \~ \~ \~ \~поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) \~ \~ \~ \~поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) \~ \~ \~ \~поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) \~ \~ \~ \~поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Поширена відповідачем інформація вказує на те, що внаслідок діяльності [PERSON] як директора коледжу, нібито ДВНЗ «МПЕК» умисне доведений до банкрутства в особистих цілях, примусове звільнюються викладачі, загроза зриву приймальної кампанія та рейдерського захоплення будівлі коледжу. Отже, поширена відповідачем недостовірна інформація є негативною і має ознаки наклепу, принижує соціальну оцінку громадської та професійної діяльності позивача, тому порушує право позивача на повагу до честі та ділової репутації. Суд звертає увагу на те, що Головним управління Держпраці у Запорізькій області у липні 2019 року проведено інспекційне відвідування Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж», за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 12.07.2019 № ЗП2191/6/АВ. Цей акт містить опис стану додержання вимог законодавства про працю, в якому зроблено висновок, що порушення вимог діючого законодавства про працю в частині порядку оформлення та розірвання трудових відносин відсутні. Тобто, органом, який здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства про працю, не виявив порушень з боку Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж» в частині оформлення та розірвання трудових відносин із працівниками (фахівцями) коледжу. Слід також зазначити, що з більшості копій наказів ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» за період з 2017 року по теперішній час, вбачається, що працівники ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» були звільнені за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Отже, розірвання договорів відбувалося на підставі волевиявлення лише однієї сторони працівника, що є реалізацією свого законного права передбачене КЗпП України. В свою чергу роботодавець - ДВНЗ «МПЕК» в особі директора Шапурової О.О. незалежно від свого волевиявлення, зобов`язаний за законом погодитись зі звільненням працівника, і якщо для цього є підстави встановлені законом. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих людей, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією юридичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України якщо юридична особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Тому поширена [PERSON] негативна та недостовірна інформація набула широкого розголосу, є вагомою для багатьох громадян. Суд вважає, що твердження [PERSON] відносно позивача, формують негативну громадську думку, суттєво принижує честь та ділової репутації ДВНЗ «МПЕК» серед широкого кола осіб, руйнують імідж та репутацію позивача, а відтак є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Враховуючи вищевикладене, суд, прийшов до висновку, що відповідач поширив недостовірну інформацію на невизначене коло осіб про позивача, яка складає негативне враження у суспільства про позивача. Суд також погоджується з тим, що поширена інформація є негативною, оскільки її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України. Оспорювана інформація не відповідає дійсності, оскільки не підтверджується наданими суду доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача та завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності. Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2019 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачами недостовірної інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов`язання відповідача [PERSON] у строк 30 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену відповідачем 27 червня 2019 року недостовірну інформацію шляхом оголошення у інтернет-ресурсі Facebook наступного змісту: «27.06.2019 року в мережі інтернет на ресурсі Facebook мною [PERSON] були оприлюднені недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , директор Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж», а саме що вона цілеспрямовано нищить навчальний заклад, доводячи його до банкрутства в особистих цілях, а також створює нестерпний морально-психологічний клімат у колективі, через це примусово або через пресінг звільняються кращі викладачі, не продовжуються контракти з фахівцями, скорочуються спеціальності, під загрозою прийомна компанія! Ситуація, що сталося, має ознаки рейдерського захоплення будівлі в центрі міста». Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ДВНЗ «Мелітопольський промисло-економічний коледж» в особі директора Шапурової О.О. до [PERSON] про визнання недостовірної інформації, зобов`язання її спростувати, підлягає\~частковому \~задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial