Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, який в ході розгляду справи уточнив, до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Фрунзенського районну Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про вселення. В обґрунтування первісного позову [PERSON] зазначив, що з 20 жовтня 2016 року йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак в порушення прав позивача, відповідачі продовжують проживати в належній позивачу квартирі. Окрім перешкод у володінні та користуванні квартирою, позивач зазнає незручності та ймовірні в майбутньому витрати, пов'язані з накопиченням відповідачами боргів за користування комунальними послугами. Також позивач зазначає, що неодноразово приходив за адресою належної йому на праві власності квартири, намагався порозумітися з відповідачами, аби вони дали йому доступ до його квартири та не чинили перешкод у реалізації ним свого права на проживання в своїй квартирі. Але відповідачі жодного разу навіть не відкрили вхідних дверей, не пішли на контакт, не припинили чинити перешкоди у користуванні ним своїм власним житлом. У зв'язку з наведеним просив суд вселити його на належної йому на праві власності квартири [ADDRESS]. [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з зустрічним позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей Фрунзенського районну Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про визнання договору про задоволення іпотеко держателя недійсним, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що 21.08.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений ПН ХМНО Малаховою Г.І., зареєстрований в реєстрі за №2349 з додатковим договором до договору позики, посвідченим Малаховою Г.І. за реєстровим №57 та додатковим договором №2 до договору позики, посвідченим Малаховою Г.І. за реєстровим №2698. 21.08.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений ПН ХМНО Малаховою Г.І., зареєстрований в реєстрі за №2351. На підставі вищевказаного договору накладено обтяження у виді заборони на відчуження зазначеної квартири. Договір іпотеки між [PERSON] та [PERSON] не укладався. З позову [PERSON] - [PERSON] стало відомо, що 06.06.2016 року ПН КМНО Анохіною В.М. було посвідчено договір відступлення права вимоги між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим №787 та прийняте рішення про реєстрацію прав та обтяжень, згідно з яким права вимоги за Договором задоволення вимог іпотекодержателя та за договором позики набуті новим іпотекодержателем [PERSON] 20.10.2016 р. ПН Київського МНО Стрельченко О.В. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, на підставі якого було зареєстроване право власності на ім'я [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Дана квартира належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору дарування від 15.05.2008 р. посвідченого ПН ХМНО Гаврилюк Н.В. зареєстрований в реєстрі за №1905. У квартирі, на момент укладення Договору про задоволення вимог іпотекодержателя були зареєстровані та проживали: його дружина [PERSON], син [PERSON], 2008 року народження, син [PERSON] 2012 року народження, а [PERSON] проживав без реєстрації. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя [PERSON] укладала самостійно, без згоди [PERSON] З моменту отримання листа з органу опіки, в лютому 2016 року [PERSON] дізнався про порушене право його сина [PERSON], 2008 року народження, яке було допущено внаслідок укладення Договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Даний правочин він вважає недійсним. З урахуванням того, що підставою набуття права власності на квартиру [PERSON] є недійсний правочин, право на житло його дітей [PERSON] та [PERSON] є порушеним. Також позивач за зустрічним позовом посилався на порушення ч.4 ст.12 Закону №2623/ІV від 02.06.2005 р. «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», та вказав, що при укладенні Договору про задоволення вимог іпотекодержателя між [PERSON] та [PERSON] були грубо порушені норми цивільного законодавства та конституційні права його сина [PERSON], оскільки не зважаючи на норми законодавства не були враховані його права на житло, переданої в заставу. Вважає, що Договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим самостійним правочином, сторонами якого є особи, які вже набули статус іпотекодавця та іпотекодержателя. Тому в силу ст. 203, 2015, 216 ЦК України Договір про задоволення вимог іпотекодержателя є недійсним. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON], яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги від 01 червня 2017 року, в судовому засіданні первісний позов не визнали та вказали, що заперечують проти позову позивача за первісним позовом. Надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили суд її задовольнити з підстав, вказаних у зустрічній позовній заяві. Також, у судовому засіданні представник [PERSON] зазначив, що [PERSON] не було відомо про факт укладання Договору про задоволення вимог іпотеко держателя. Останній надав згоду на укладання договору позики, про що власноручно писав нотаріусу заяву. [PERSON] не повідомила [PERSON] про укладання зазначеного договору, оскільки сама не розуміла його зміст. Щодо заяви про місце мешкання сина, згідно пояснень представника, [PERSON] також писав для того, щоб дружина мала можливість отримати гроші за договором позову, та він не мав на меті позбавлення свого сина житла у майбутньому. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з*явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, підтримав первісний позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі, надав заперечення, відповідно до яких зазначив, що Позивач звернувся до суду не як іпотеко держатель, який вимагає виселити мешканців з іпотечного майна, а як вже єдиний власник житлового приміщення, який вимагає усунути перешкоди у користуванні належною йому приватною власністю. Зазначив, що 21 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений Договір позики, за яким [PERSON] передав боржнику в позику валютні цінності у вигляді 15200 дол. США, а боржник прийняла їх і зобов'язалась повертати частинами по 240 дол. США не пізніше 21 числа кожного місяця в період з моменту укладення договору до 21 січня 2012 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 8240 дол. США не пізніше 21 лютого 2012 року. В забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором позики від 21.08.2009 р. [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], про що між ними був укладений іпотечний договір про задоволення вимог іпотеко держателя, посвідчений ПН ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим №2352. З моменту укладення договору позики [PERSON] частинами повернула [PERSON] грошові кошти в сумі 1200 дол. США, після чого попросила додатково позичити їй ще коштів. [PERSON] погодився та позичив [PERSON] ще 2625 дол. США, про що 14 січня 2010 р. між ними було укладено Додатковий договір до Договору позики, посвідчений ПН ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим №57. Всього за умовами Договору позики та додаткового договору до договору позики [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 17825 грн. і зобов'язалась повертати до 21 лютого 2012 року. Після укладення 14 січня 2010 р. Додаткового договору до договору позики [PERSON] повернула вчасно [PERSON] 855 дол. США, після чого припинила повертати позичені кошти. 03.08.2010 р. [PERSON] знову звернулась до [PERSON] з проханням позичити коштів. [PERSON] погодився та позичив [PERSON] ще 10430 дол. США, про що було укладено Додатковий договір №2 до Договору позики, посвідчений ПН ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим №2698. Цим договором були внесені зміни до Договору позики від 21.08.2009 р., згідно яких є боржник отримала від [PERSON] кошти в сумі 28255 дол. США, які зобов'язалась повертати частинами не пізніше 21 числа кожного місяця в період з 03.08.2010 р. по 21 січня 2012 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 17700 дол. США не пізніше 21 лютого 2012 року. Божник не виконувала в повному обсязі свій обов'язок з повернення коштів, а повернула лише 2055 дол. США. 06.06.2016 року ПН КМНО Анохіною В.М. було посвідчено договір відступлення права вимоги між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим №787 та прийняте рішення про реєстрацію прав та обтяжень, згідно з яким права вимоги за Договором задоволення вимог іпотеко держателя та за договором позики набуті новим іпотеко держателем [PERSON] [PERSON] неодноразово направлялись повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення права вимоги за іпотечним договором, однак [PERSON] проігнорувала факт надходження їй на пошту цінного листа. 19.08.2016 року новий кредитор [PERSON] поштою, рекомендованою кореспонденцією, направив [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов'язань з повернення боргу за Договором позики, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання. Однак [PERSON] проігнорувала факт надходження їй на пошту цінного листа, у зв'язку з чим вказані листи були повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Здійснивши аналіз наданих [PERSON] письмових документів ПН КМНО Стрельченко О.В. встановила, що заявником [PERSON] надано їй всі документи для здійснення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, і що в неї, як у державного реєстратора не було підстав для відмови в державній реєстрації. 20.10.2016 р. КМНО Стрельченко О.В. зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Крім цього, [PERSON] зазначає, що посилання [PERSON] на те, що на час укладання боржником [PERSON] договору про задоволення вимог іпотеко держателя в спірній квартирі проживав та був зареєстрований малолітній син [PERSON] є необґрунтованими. Під час укладення вказаного правочину, 21 серпня 2009 р. [PERSON] склав та підписав, а ПН ХМНО Малахова Г.І. посвідчила за реєстровим №2348 та долучила до матеріалів нотаріальної справи заяву, в якій [PERSON] свідчить, що малолітній син [PERSON] 2008 р.н. проживає з ним за адресою: [ADDRESS]. Тож є очевидним, що під час укладення оспорюваного правочину [PERSON] діяв добросовісно. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма визначає право власника у тому числі житлового приміщення чи будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного праві від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим.

Outcome: dismissed