Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на житло, посилаючись на те, що є власником домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є його колишньою невісткою, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] є його онуками. З 2011 року після розірвання шлюбу між відповідачкою [PERSON] та його сином, відповідачі не проживають в даному будинку, однак залишаються бути в ньому зареєстрованими, добровільно знятись з реєстраційного обліку відмовляються, за таких обставин він змушений звертатись до суду з даним позовом. До початку судового засідання позивач подав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити, а справу слухати в його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, заперечень на позов не надали. Представник заінтересованої особи - Майданецької сільської ради Тальнівського району Черкаської області в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява, в якій просить суд слухати справу за відсутності їх представника та проти задоволення позову не заперечують. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст. 169 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинковолодіння за адресою [ADDRESS] (а.с. 8). Назву провулку Леніна в даному селі змінено на вулицю Трипільську відповідно до рішення Майданецької сільської ради Тальнівського району Черкаської області від 02.12.2014 року № 35-7/УІ (а.с. 10). Як вбачається з свідоцтва про народження, [PERSON] є сином позивача (а.с. 7). Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 22.11.2010 року шлюб між [PERSON], відповідачкою по справі, та [PERSON] розірваний (а.с. 9). Згідно довідки виконкому Майданецької сільської ради Тальнівського району [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані [ADDRESS] та не проживають за даною адресою з 2011 року по даний час (а.с. 11). Відповідно до ст. 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Згідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 71 ЖК України право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили зв'язок з житлом, так як в спірному житлі не проживають тривалий час, інших домовленостей між відповідачами та позивачем - власником житла не встановлено, позивач не має можливості повністю здійснити своє право користування житлом, зокрема, оформити субсидію, що являється підставою для втрати права користування житловим приміщенням відповідачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved