Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] року померла її баба [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Ще за життя, 10.07.1991 року [PERSON] скала заповіт на неї, згідно з яким заповіла її квартиру [ADDRESS]. [PERSON], за життя була членом житлово-будівельного кооперативу №73, сплатила всі належні їй внески, та 25.02.1985 року їй було видано ордер №14749 на вказану квартиру. З осені 2011 року вона постійно проживала з бабцею [PERSON]. 22.04.2013 року позивачка звернулася до П'ятої Львівської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини за заповітом. Однак, в нотаріальній конторі відмовили, що видати свідоцтво про прийняття спадщини на майно, яке залишилось після смерті її баби, не можуть, з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. Оскільки вона не можу отримати від нотаріуса П'ятої Львівської державної нотаріальної контори свідоцтва про право власності за заповітом на вказану квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,4 кв.м., а тому вважає, що її право та інтереси порушені як спадкоємця, а тому вона змушена звертається до суд за захистом такого. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задоволити Представник відповідача, представники третіх осіб Житлово-будівельного кооперативу №73 та П'ятої Львівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечили позивач та третя особа [PERSON]. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та пояснили, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті їхньої бабці [PERSON]. Однак вони не претендує на майно спадкодавця, оскільки квартира [ADDRESS] має належати позивачу. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що уточнений позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON], за життя була членом житлово-будівельного кооперативу №73, сплатила всі належні їй внески, та 25.02.1985 року їй було видано ордер №14749 на квартиру [ADDRESS]. 10.07.1991 року [PERSON] скала заповіт на позивачку, згідно з яким заповіла останній квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [INFO] року [PERSON] померла(а.с.6) та після її смерті відкрилась спадщина на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається із довідки Житлово-будівельного кооперативу №73 від 11.12.2012 року за №85, що [PERSON] проживає і прописана за адресою: [ADDRESS] та те, що вказана квартира повністю виплачена її бабцею [PERSON]. 22.01.2013 року [PERSON] звернулася із заявою до П'ятої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом(а.с.8) Однак державний нотаріус П'ятої Львівської державної нотаріальної контори постановою від 22.04.2013 року №1177/01-16 відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При житті [PERSON] не оформила документи про право власності на спірну квартиру [ADDRESS]. Внаслідок чого позивач не може оформити право власності на вищевказану квартиру після смерті бабці [PERSON] з приводу чого отримала відмову у державаного нотаріуса. У відповідності до положень ст.ст.316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян може, зокрема, здійснюватися шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності на майно. Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.292 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом є єдиним можливим способом захисту порушених прав позивачки.

Outcome: approved