Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом. Представник позивача у справі, [PERSON], в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю із мотивів наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Із змісту позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що за кредитним договором від 16.01.2007 року № 005/07К, [PERSON] отримав в позивача кредит у розмірі 3000 доларів США на термін до 15.01.2010 р. і зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору, [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 17.12.2014 року має заборгованість - 4096,63 долари США. В забезпечення виконання зобов'язання за договором 005/07К між ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителем [PERSON] було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] Просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість у розмірі 4096,63 долари США, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.12.2014 року складає 64603,86 грн. і судові витрати. Відповідачі у справі, [PERSON] і [PERSON], в судове засідання не з'явилися повторно, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їхньої відсутності не подавали, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 16.01.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 005/07 К, за яким [PERSON] отримав в позивача кредит у розмірі 3000 доларів США на термін до 15.01.2010 р., і зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.7-11). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 005/07К від 16.01.2007 року (а.с.13-14). Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 17.12.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого сума заборгованості [PERSON] за кредитними зобов'язаннями становить 4096,63 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 1326,57 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 1262,96 доларів США, заборгованість з пені 1507,10 доларів США. Відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.12.2014 року, 100 доларів США складає 1577,8907 гривень (а.с.15). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. В забезпечення належного виконання зобов'язання по кредитному договору № 005/07К від 16.01.2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено договір поруки № 005/07К від 17.01.2007 року (а.с.12) відповідно до якого [PERSON] зобов'язався перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором №005/07К від 16.01.2007 року. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до позичальника і поручителя про виконання основного зобов'язання [PERSON] щодо повернення кредиту. Позивач звертався до відповідачів із відповідними вимогами (а.с.16, 17, 18, 19). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яким позивачеві відмовлено. Відповідно до абзаців 5, 6 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 646,04 грн., відповідно до платіжного доручення № BO1S7B0RE3 від 17.02 2015 року (а.с.1) і платіжного доручення № BOK35B0AIP від 15.08.2014 року (а.с.2) підлягає стягненню з відповідачів, у розмірі по 323,02 грн., з кожного. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 526, 527, 530, 554, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: approved