Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що відповідно до кредитного договору №ML-001/131/2007 від 07 листопада 2007 року, який був укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON], останньому був наданий кредит в сумі 125000,00 доларів США на строк 366 днів зі сплатою процентної ставки у розмірі 5,99 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки №PCL-001/131/2007 від 07 листопада 2007 року, предметом якого є квартира [ADDRESS], загальною площею 62, 70 кв.м.. Позивач вказує, що позичальник порушив і порушує взяті на себе зобов'язання щодо строків сплати платежів за Кредитним договором, і станом на 02.07.2013 року його заборгованість становила 152782,98 доларів США і яка складається з залишку заборгованості за кредитом в сумі 122127,34 долари США; відсотків за користування кредитом в сумі 30655,64 долари США; пені в сумі 4457359,43 гривень. У зв'язку з невиконанням позичальником вимог про повернення коштів Позивач звертається до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Решта відповідачів у судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у відповідності до кредитного договору №ML-001/131/2007 від 07 листопада 2007 року, який був укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON], останньому був наданий кредит в сумі 125000,00 доларів США на строк 366 днів зі сплатою процентної ставки у розмірі 5,99 % річних. Пунктом 4.1.1 Кредитного договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. З матеріалів справи вбачається, що позичальник за кредитним договором [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим його заборгованість на 02.07.2013 року його заборгованість становила 152782,98 доларів США і яка складається з залишку заборгованості за кредитом в сумі 122127,34 долари США; відсотків за користування кредитом в сумі 30655,64 долари США; пені в сумі 4457359,43 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таке ж право позикодавця передбачене п. 1.9.1 Договору. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки №PCL-001/131/2007 від 07 листопада 2007 року, предметом якого є квартира [ADDRESS], загальною площею 62, 70 кв.м.. Листами від 03.07.2013 року банк попереджав відповідачів про наявність простроченої заборгованості і реалізацію права позикодавця, передбаченого п. 6.1 Договору іпотеки, вимагаючи протягом 30-ти календарних днів сплатити поточну заборгованість іпотеки попереджаючи про відкликання усієї суми кредиту, в разі якщо вимоги не будуть задоволені. Проте такі вимоги банку залишились без задоволення. Для належного виконання зобов'язань статтею 546 ЦК України передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частиною 6 ст.3 Закону «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до пункту 6.1 Договору іпотеки у разі невиконання Позичальником умов основного зобов'язання Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. В той же час 03.06.2014 року був прийнятий Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 1.1 вказаного закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, оскільки вказаний закон є чинним, відповідач [PERSON] заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], загальною площею 62, 70 кв.м., яка згідно пояснень відповідача та матеріалів справи є її єдиним місцем проживання відповідачів, доказів про наявність іншого нерухомого майна у відповідачів суду не подано, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed