Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути 170000 грн. основного боргу за договором позики, 1190 грн. інфляційних та 1299 грн. 25 коп. - 3% річних, а всього на загальну суму 172489 грн. 45 коп. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 30.07.2013 року передав у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 333549 грн., строком на три місяці. При цьому, відповідач зобов'язався повернути йому таку ж суму грошових коштів до 30.10.2013 року. Передача грошей та намір про їх повернення засвідчені власноруч написаною відповідачем розпискою від 30 липня 2013 року. Таким чином між ними склалися правовідносини, які за своїм змістом є договором позики. Проте, у визначений строк відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, а лише частково погасив заборгованість на суму 163549 грн. Сума непогашеного боргу за договором позики складає 170000 грн. Вважає, що у зв'язку із простроченням зобов'язання останній також повинен сплатити йому 1190 грн. інфляційних та 1299 грн. 45 коп. - 3% річних. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що гроші в борг [PERSON] були взяті для ведення спільного бізнесу, а не для особистих сплат. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до розписки від 30.10.2013 року, [PERSON] взяв у [PERSON] у борг 333549 грн., та зобов'язався їх повернути до 30.10.2013 року. Згідно з розрахунком загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних становить 172489 грн. 45 коп. (170000 грн. - сума заборгованості + 1190 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення +1299 грн. 45 коп. - 3% річних). Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на утвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на правову підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням зазначених вище обставин, положень закону та умов укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з цим, до пояснення представника відповідача про те, що кошти отримані відповідачем в борг, були взяті для ведення спільного господарства, суд ставиться критично, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved