Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з зазначеним позовом, який згодом уточнив, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14438,40 грн. та відшкодування за завдану йому моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 06.10.1975 року був прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма» (далі ПАТ «Рефма») на посаду учня слюсаря-ремонтника в ремонтно-механічний цех та з 23.04.2013 року на підставі ст. 38 КЗпП України був звільнений за власним бажанням, однак розрахунок в розмірі 5615,89 грн. передбачений ст. 116 КЗпП України відповідач з ним в день звільнення, не провів. Ще у 2013 році позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу. 10.10.2013 року Мелітопольським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з ПАТ «Рефма» на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 5615,89 грн. та вирішено питання про стягнення з відповідача судових витрат. Відповідну суму заборгованості по зарплаті позивач отримав на руки 27.01.2014 року в ході примусового виконання виконавчого документі - вказаного судового наказу у ВДВС Мелітопольського МУЮ в Запорізькій області, що підтверджується довідкою відділу державної виконавчої служби. В зв'язку з цим, на думку позивача, він має право згідно з законом на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14438,40 грн. Також позивач зазначає, що своїми діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 гривень, затримка розрахунку при звільненні призвела до значних моральних страждань, приниження його честі та гідності, втрати нормальних життєвих зв'язків, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні уточнених заявлених позовних вимог наполягає. Представник відповідача Зайцев О.М. в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити в задоволенні позову. Згідно наданих заперечень, представник відповідача зазначає, що підстав для виплати компенсації (середнього заробітку) за час затримки виплати заробітної плати відсутні, оскільки застосування вказаної норми матеріального права передбачає наявність вини відповідача, яка не доведена. Крім того, згідно постанов головного державного виконавця ВДВС Мелітопольського МРУЮ рахунки відповідача на усіх банківських установах було арештовано, у зв'язку з чим, з цього моменту взагалі не було жодної можливості розраховуватися за фінансовими зобов'язаннями. Тобто, затримка з виплати заробітної плати сталася не з причини небажання роботодавця розрахуватись з робітником, а у зв'язку з наявністю об'єктивних обставин та скрутним фінансовим становищем. Тому відповідач вважає, що вини відповідача у затримці виплати заробітної плати позивачем не має, і тому підстави для виплати компенсації відсутні. Щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, який був зменшений позивачем до суми 14438,40 грн., враховуючи надані ПАТ «Рефма» данні щодо кількості робочих днів позивача за два останні місяці роботи, передуючі звільненню, відповідач зазначив в запереченні, що враховуючи розмір середньоденної заробітної плати, який складає 75,20 грн., згідно довідки ПАТ «Рефма» про розмір середньої заробітної плати від 10.06.2014 року /а.с. /, при наявності вини підприємства має визначатися з часу звільнення та по час перерахування грошових коштів з рахунку підприємства на рахунок ВДВС Мелітопольського МУЮ, тобто 03.12.2013 року, а не фактичного зарахування коштів на рахунок позивача - 27.01.2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 06.10.1975 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Рефма») на посаду учня слюсаря-ремонтника в ремонтно-механічний цех та з з 23.04.2013 року на підставі ст. 38 КЗпП України був звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки. /а.с. / Після звільнення, позивач отримав трудову книжку, але кінцевий розрахунок відповідач з ним не провів. Вказані кошти в розмірі 5615,89 грн. позивач отримав на руки 27.01.2014 року в ході примусового виконання судового наказу, виданого Мелітопольським міськрайонним судом від 10.10.2013 року, у ВДВС Мелітопольського МУЮ в Запорізькій області, про що свідчить копія судового наказу /а.с. / та копія довідки відділу державної виконавчої служби № 543/8 від 14.04.2014 року /а.с. /. З позицією представника відповідача, стосовно того, що грошові кошти відповідача на усіх банківських рахунках було арештовано, в зв'язку з цим взагалі не було жодної можливості розрахуватися за фінансовими зобов'язаннями, суд не може погодитися, оскільки відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За ст.117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає при наявності у цьому вини роботодавця. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 Порядку). Суд вважає, що розрахунок середньоденної заробітної плати на час звільнення позивача, в розмірі 14438,40 грн., що складений позивачем відповідає вимогам встановленого Порядку обчислення та співпадає з розрахунком середньомісячної та середньоденної заробітної плати, що також був визначений представником відповідача в запереченні, а саме з 23.04.2013 року (дня звільнення) по 27.01.2014 року (день фактичного отримання грошових коштів), що становить 192 дні (без урахування святкових та вихідних днів), і тому правомірно застосований позивачем при обчисленні належної йому до виплати компенсації. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на отримання компенсації за час затримки виплати розрахунку при звільненні, виходячи з кількості робочих днів за весь період затримки та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Кількість робочих днів, що припадають на час затримки виплати заробітної плати: квітень 2013р. - 5 р.д., травень 2013р. - 23 р.д., червень 2013р. - 18 р.д., липень 2013р. - 23 р.д., серпень 2013р. - 21 р.д., вересень 2013р. - 21 р.д., жовтень 2013р. - 23 р.д., листопад 2013р. - 21 р.д., грудень 2013р. - 22 р.д., січень 2014р. - 15 р.д., Всього - 192 р.дн. І тому, сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати складає: 75,20 грн. * 192 р.дн. = 14438,40 грн. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, суд вважає необхідним відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що позивачем не доведено те, що діями відповідача дійсно йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5 000 грн., оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку при звільненні призводила до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Крім того, оскільки позивач на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial