Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11347129000 від 16.05.2008 року в сумі 1 089 527 грн. 51 коп. та судових витрат, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримав в позивача кредит в розмірі 112 000 доларів США на термін з 16.05.2008 року по 16.05.2023 року зі сплатою 13,5% річних та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відовідно до умов договору про надання споживчого кредиту. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 14.05.2013 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями у сумі 1 089 527 грн. 51 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 744 959 грн. 19 коп., заборгованість за відсотками - 344 568 грн. 32 коп. [PERSON], як поручитель згідно договору поруки, відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним договором про надання споживчого кредиту перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи тим, що відповідач [PERSON] як поручитель згідно договору поруки від 16.05.2008 року зобов'язувався перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем [PERSON] (боржником) усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 16.05.2008 року. Однак, 30.01.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та боржником [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору споживчого кредиту №11347129000 від 16.05.2008 року, яким було змінено умови основного договору, а саме сторони домовились про зміну куницевого терміну повернення кредиту, визначено термін до 16.05.20123 року замість 16.05.2011 року. Внаслідок такої зміни умов договору про надання споживчого кредиту відповідальність поручителя збільшилась. Однак, поручитель [PERSON] згоди на зміну умов основного договору не давав і додаткових угод до договору поруки не підписував. Отже, зобов'язання було змінено без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, а тому порука [PERSON] є припиненою. Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні 04 червня 2014 року представник позивача додатково пояснив, що згідно графіку погашення кредиту позичальник зобов'язувався погашати кредит кожного місяця рівними платежами. Вимоги зустрічного позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнав, оскільки вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду. Вважає, що право банку на пред'явлення позову виникло з 18 лютого 2010 року, на підставі направленого 08 лютого 2010 року листа-вимоги про дострокове виконання зобов'язань по кредитному договору. Згідно позиції Верховного Суду України, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Просив відмовити в позові. Вимоги зустрічного позову визнав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що договір поуки є припиненим у зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди. Просив в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з боржника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 16 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11347129000 (а.с.5-13), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в сумі 112 000 доларів США, та зобов'язався погасити кредит не пізніше 16.05.2011 року. Умовами п. 1.3.1. договору про надання споживчого кредиту (а.с.6) встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 13,5% річних. Відповідно до п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 3805 доларів США, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 (а.с.85-86). 30 січня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №11347129000 від 16.05.2008 року (а.с.14), за якою змінено кінцевий термін повернення кредиту за договором. Згідно п.1.1 Додаткової угоди № 1, позичальник зобов'язується повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 16 травня 2023 року. Окрім того, 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі зобов'язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11347129000 від 16.05.2008 року (а.с.27-28). У зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитними зобов`язаннями які виникли у [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11347129000 від 16.05.2008 року. Не зважаючи на взяті на себе за договором про надання споживчого кредиту зобов'язання, відповідач [PERSON] систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту (а.с.84). Коли відповідачем [PERSON] було здійснено останній платіж на погашення кредиту ні представник позивача ні представник відповідача [PERSON] суду пояснити не могли. Однак, на даний час договір про надання споживчого кредиту діє та відповідач зобов'язаний його виконувати. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11347129000 від 16.05.2008 року (а.с.84) відповідач [PERSON], не зважаючи на взяті на себе за договором про надання споживчого кредиту зобов'язання, з часу укладення такого договору допускав істотні порушення умов договору, зокрема в частині розміру та строків погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами. Позивачем надсилалась відповідачам вимога про погашення наявної заборгованості за кредитними зобов'язаннями (а.с.19-20), які останніми залишені без реагування. Позивачем станом на 14.05.2013 року проведено розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11347129000 від 16.05.2008 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] перед банком за кредитними зобов'язаннями у сумі 1 089 527 грн. 51 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 744 959 грн. 19 коп., заборгованість за відсотками - 344 568 грн. 32 коп. Представник відповідача [PERSON] просив застосувати строк позовної давності, однак, на даний час договір діє та заборгованість обліковується в межах строку позовної давності. Позивач звернувся до суду 05 серпня 2013 року, отже має право вимагати стягнення заборгованості по кредиту за період з 05 серпня 2010 року по даний час. Свого розрахунку на спростування довідки-розрахунку позивача представник відповідача [PERSON] суду не надав. Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] та вимог зустрічного позову, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору про надання споживчого кредиту №11347129000 від 16.05.2008 року, між банком та відповідачем [PERSON] 16.05.2008 року укладено договір поруки №11347129000/1-П (а.с.15-16), відповідно до якого в п. 1.3. та п. 1.4 поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником [PERSON] зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту. Частиною 1 ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається із п. 2.1 договору поруки від 16 травня 2008 року, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується відповідальність поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору (шляхом проставляння підпису уповноваженої особи та печатки Поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільним повідомленням та/або укладання Поручителем додаткової угоди до договорів щодо внесення відповідних змін. Як встановлено судом, боржник та банк змінили умови основного договору, термін повернення кредиту, без згоди поручителя. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що припинення договору поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Аналогічна позиція викладена у Постанові ВСУ від 05 червня 2013 р у справі №6-43- цс1З, яка відповідно до ст.3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України. За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України підставою припинення поруки є такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-97цс13). Отже, порука [PERSON] є припиненою з моменту зміни основного зобов'язання без його згоди, внаслідок чого було збільшено обсяг відповідальності [PERSON] У зв'язку з наведеним, поручитель не повинен нести солідарну відповідальність з боржником. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання споживчого кредиту є частково обгрунтованою та підлягає частковому задоволенню в частині позичальника [PERSON], а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] про відшкодування судових витрат суд не просив, тому суд не стягує їх з позивача (відповідача за зустрічним позовом). На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 611, 554 ч.ч.1, 2, 559, 1050 ч. 2, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: partial