Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виселення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 вересня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № МКH7GK0000000006, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 49 865,48 доларів США строком до 24 вересня 2028 року та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, які встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 24 вересня 2008 року було укладено договір іпотеки № МКH7GK0000000006, згідно якого останній надав в іпотеку належне йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 57,80 кв. м., житловою площею 44,70 кв. м., який розташований за адресою: Закарпатська область, Перечинський район, с. Сімерки, вул. Центральна, № 15. У звязку з тим, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушив умови кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 57,80 кв. м., житловою площею 44,70 кв. м., який розташований за адресою: Закарпатська область Перечинський район, с. Сімерки, вул. Центральна, буд. 15, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Оскільки відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, тому просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Закарпатська область Перечинський район, с.Сімерки, вул. Центральна, № 15. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, але в судове засідання не зявився, тому, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 24 вересня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № MKH7GK0000000006, згідно якого банк видав останньому кредит у розмірі 49 865,49 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 вересня 2028 року (а. с. 5-8). Також встановлено, що на виконання вказаного зобовязання між позивачем та [PERSON] 24 вересня 2008 року був укладений договір іпотеки, згідно якого останній надав в іпотеку будинок загальною площею 57,80 м. кв., який розташований за адресою: с.Сімерки, вул. Центральна, № 15 Перечинського району Закарпатської області (а. с. 9-11). Крім цього встановлено, що [PERSON] порушив умови кредитного договору № MKH7GK0000000006 від 24 вересня 2008 року, а саме не проводив щомісячні платежі для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого у нього станом на 19 вересня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 88 155,73 доларів США. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми боргу шляхом звернення на предмет іпотеки задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKN7GK0000000006 від 24 вересня 2008 року в розмірі 88 155 доларів США 73 центи, звернуто стягнення на будинок загальною площею 57,80 кв. м., який розташований за адресою: Закарпатська область, Перечинський район, с. Сімерки, вул. Центральна, № 15 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 24 вересня 2008 року) публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а у позові щодо [PERSON] відмовлено (а. с. 12-13). Правовідносини між сторонами випливають із зобовязань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами глави 48 ЦК України, зокрема згідно вимог статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення не переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» про необхідність добровільного звільнення займаного нерухомого майна, що підтверджується відповідним листом від 19 березня 2014 року (а. с. 14-17). Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Для застосування положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України у спірних правовідносинах, що склалися між сторонами (виселення осіб з предмета іпотеки, на яке судовим рішенням звернуто стягнення), проживання чи не проживання відповідача (власника іпотечного майна) не має вирішального значення, оскільки визначальною обставиною у спірних правовідносинах з урахуванням предмету позову, є необхідність захисту прав іпотекодержателя та забезпечення йому можливості задоволення боргових вимог за рахунок іпотечного майна, що передбачено вимогами закону та умовами укладеного між сторонами іпотечного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пуктами 1 і 2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові по справі № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року за змістом статей 29, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Судом встановлено, що жилий будинок, з якого позивач просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у даному будинку, був придбаний за рахунок кредиту і є предметом іпотеки (а. с. 11). В той же час, вирішуючи позовну вимогу позивача в частині виселення інших осіб, які зареєстровані або проживають у даному будинку, суд виходить з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В ході судового засідання встановлено, що відповідачем у даній справі є одна особа [PERSON]. До інших осіб, які можуть бути зареєстровані або проживають у даному будинку, позивачем позову не предявлялося. Отже у суду відсутні правові підстави задовольнити позов в частині виселення інших осіб, які зареєстровані або проживають у даному будинку, оскільки рішення суду не може базуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про виселення підлягає до частового задоволення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: partial