Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 22.03.2013 року він уклав шлюб з відповідачем у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 303. Дітей від шлюбу вони не мають. На протязі останнього року сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач ігнорує позивача як чоловіка, не прислухається до його думки, на його прохання про зміну ставлення до стосунків\~ не зважає, не розуміє та не хоче розуміти суті проблем, які виникають між ними, не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватись про будову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги та дружби. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. На прохання розірвати шлюб добровільно в\~ органах РАЦС відповідач відмовилась. На підставі наведеного просив суд\~ розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 118568 від 22 березня 2013 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 22 березня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис за № 303. Від шлюбу у сторін\~ дітей немає. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved