Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з казенного підприємства «Кіровгеологія» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 38 842,68 грн. за 21 місяць, а саме з 01.11.2015 року по 31.07.2017 року включно та покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 26.06.1973 року по 09.09.2011 року перебував у трудових відносинах з ГРЕ № 37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія», працюючи на різних посадах. 08.09.2011 року був звільнений з роботи за власним бажанням. На момент звільнення підприємство з ним не розрахувалось маючи заборгованість по виплаті заробітної плати за 2011 рік в сумі 13 000 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.09.2013 року стягнуто з КП «Кіровгеологія» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 10.09.2011 року по 23.05.2013 року. Після набрання судовим рішенням законної сили, він отримав виконавчий лист та подав його до виконавчої служби за місцем знаходження боржника. В листопаді 2013 року отримав лист про відкриття виконавчого провадження № 40896576. Незважаючи на відкриття виконавчого провадження, боржник рішення суду не виконував, а тому в жовтні 2014 року він знову звернувся в суд з позовом до цього ж відповідача про стягнення середнього заробітку за 16 місяців затримки розрахунку, а саме з 01.06.2013 року по 30.09.2014 року включно. Після набрання цим рішенням законної сили він отримав виконавчий лист та пред»явив його до виконання. В грудні 2015 року він вимушений був знову звертатись в суд з аналогічним позовом, але за період з 01.10.2014 року по 30.10.2015 року. Даний позов судом розглянуто і винесено рішення на його користь. 30.06.2017 року відповідач виконав вказане рішення суду. Згідно із встановленими судовими рішеннями обставинами справи, розмір його середньої заробітної плати становить 91 грн. 18 коп., а тому КП «Кіровгеологія» має сплатити йому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.11.2015 року по 31.07.2017 року, що загалом складає 21 місяць та становить 38 842,68 грн. Сторони в судове засідання не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлені, позивач надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити, а представник відповідача КП «Кіровгеологія» надав суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини просив відмовити в його задоволенні. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, записами в трудовій книжці, що [PERSON] з 26.06.1973 року перебував у трудових відносинах з ГРЕ № 37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія». 08.09.2011 року звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.09.2013 року, яке набрало законної сили, та в порядку ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України є обов'язковим для виконання на всій території України всіма суб'єктами права, позовні вимоги [PERSON], до КП «Кіровгеологія» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати задоволено. Стягнуто з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] 69 531,60 грн. за період з 10.09.2011 року по 23.05.2013 року. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.02.2015 року, яке набрало законної сили, та в порядку ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України є обов'язковим для виконання на всій території України всіма суб'єктами права, позовні вимоги [PERSON], до КП «Кіровгеологія» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати задоволено. Стягнуто з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] 30 454,12 грн. за період з червня 2013 року по вересень 2014 року. В грудні 2015 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з аналогічним позовом за період з 01.10.2014 року по 30.10.2015 року. Даний позов судом розглянуто і винесено рішення на його користь. 30.06.2017 року відповідач виконав вказане рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначене рішення не було оскаржене і 25.02.2014 року набрало законної сили. Судом також встановлено, що вищезазначені рішення суду від 17.09.2013 року та від 17.02.2015 року належним чином не виконані. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Зазначеним Законом врегульовано правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З огляду на зазначене, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-144ц13 від 29 січня 2014 року). Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON] мав правові підстави для звернення до суду з зазначеним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після ухвалення на його користь вищезазначених судових рішень про стягнення заборгованості по заробітній платі та рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 із змінами, - нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.11.2015 року по 31.07.2017 року. Згідно наданого ним розрахунку сума середнього заробітку складає 38 842,68 грн. з яким погоджується суд, а тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову саме у вищезазначеній сумі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн. На підставі викладеного та ст. ст.116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved