Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаною позовною заявою. До початку розгляду справи по суті, протокольною ухвалою суду було уточнено найменування третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору з Управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області на Управління Держгеокадастру у Тячівському районі Закарпатської області. Позивач та його представник посилаються на те, що будучи фактичним власником нежитлової будівлі колишнього фуражного складу КСП «Полонина», розташованого в с. Новоселиця по вул. Борканюка 17, він звернувся до суду з адміністративним позовом до [PERSON] сільської ради, третя особа [PERSON] про надання згоди на виготовлення проекту з землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду з правом викупу під будівлю магазину змішаних товарів по вул. Борканюка 17, в с. Новоселиця. 12.02.2016 р. під час судового розгляду даної справи йому стало відомо, що рішенням тринадцятої сесії VI-го скликання [PERSON] сільської ради «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди» № 621 від 15.11.2012 р. [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0.03 га. на умовах оренди в с. Новоселиця по вул. Борканюка. 20.04.2016 р. адвокат [PERSON] звернувся до [PERSON] сільської ради із адвокатським запитом за № 83, у якому просив надати копії документів, які були підставою для прийняття вищевказаного рішення. [PERSON] сільської ради № 07-09/9 від 25.04.2016 р. було повідомлено, що земельна ділянка площею 0.03 га. виділялася у користування відповідачу на умовах оренди, у звязку з наявністю в нього прав на майнові паї і додано додатки на трьох аркушах: копію оскаржуваного рішення 13-ї сесії VI-го скликання [PERSON] сільської ради № 621 від 15.11.2012 р.; копії свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № 088996 виданого 24.07.2012 р. [PERSON] на суму 1418 грв. на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2011 р. ВРС № 779948 і на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № 088799 виданого 27.05.2013 р. на суму 621 грв. на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2013 р. ВТЕ № 024153. Вважає, що рішення тринадцятої сесії VI-го скликання [PERSON] сільської ради «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди» № 621 від 15.11.2012 р. є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню з наступних підстав. По-перше, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № 088799, виданого 27.05.2013 р. на суму 621 грв. на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2013 р. ВТЕ № 024153, посвідченого Тячівською нотаріальною конторою не могло бути підставою для прийняття рішення сесії у листопаді 2012 року. По-друге, у оскаржуваному рішенні зазначено, що земельна ділянка відводиться на умовах оренди для обслуговування складу. Однак, відповідачем [PERSON] не подано жодного документу про право власності чи право користування складом, що знаходиться на виділеній земельній ділянці. Наявність свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № 088996, виданого 24.07.2012 р. [PERSON] на суму 1418 грв. на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2011 р. ВРС № 779948, посвідченого Тячівською нотаріальною конторою не посвідчує права власності чи права користування складом для обслуговування якого виділяється земельна ділянка. Також відповідно до довіреностей від 27.09.2010 р. за реєстровими номерами 3189 та 3190, посвідчених приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уповноважили його подарувати відповідачу належне їм нерухоме майно частини пайового фонду КСП «Полонина», що розташований за адресою: с. Новоселиця, вул. Борканюка 5. 01.11.2011 р. на підставі вищезгаданих довіреностей ним та [PERSON] було підписано договір дарування права на майнові паї, посвідченого свідоцтвом, котрий було посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3617. Тоді як із копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № 088996 виданого 24.07.2012 р. [PERSON] сільською радою на імя [PERSON], встановлено, що останній став власником майнових паїв на суму 1418 грв. згідно з договором купівлі-продажу виданих Тячівською нотаріальною конторою ВРС № 779948 від 01.11.2011 р. По-третє, рішенням шістнадцятої сесії V-го скликання [PERSON] сільської ради «Про надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження щодо відводу земельної ділянки на умовах оренди» № 517 від 09.04.2009 р. для обслуговування даного складу на умовах оренди [PERSON] запропоновано виготовити проект відводу земельної ділянки на умовах оренди (0.11 га.) в с. Новоселиця по вул. Борканюка. Згідно договору купівлі-продажу майнових паїв від 18.07.2012 р. право власності від [PERSON] в повному обсязі (37543 грв. майнових паїв) перейшло до нього. Крім того, згідно рішення [PERSON] сільської ради № 2 від 23.01.2008 р. за ним було оформлено право власності на магазин змішаних товарів, розташований по вул. Борканюка 17. Отже, надавши дозвіл [PERSON] на розробку проекту відведення в оренду земельної ділянки для обслуговування складу площею 0.03 га. по вул. Борканюка в с. Новоселиця, [PERSON] сільська рада позбавляє позивача можливості оформлення права власності фактично належної йому будівлі колишнього фуражного складу КСП «Полонина». Крім того сільська рада своїм рішенням позбавила його права обслуговувати належну йому частину складу, так як підїзд до неї стає неможливим, що є грубим порушенням протипожежних норм. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що відповідно до списку працівників колгоспу, за актом прийому-передачі здійснювався розподіл майнових паїв на частину фуражного складу КСП «Полонина». Відповідно до розміру майнових паїв особам видавалися свідоцтва про право власності на майновий пай. Однак, у свідоцтвах про право власності на майновий пай взагалі відсутня адреса будівлі. Виділена земельна ділянка [PERSON] площею 0.03 га., знаходиться за адресою: с. Новоселиця по вул. Борканюка 5, а земельна ділянка, на якій знаходиться фуражний склад по вул. Борканюка 17. Отже, відповідач використовує земельну ділянку з одного боку будівлі, а позивач з іншого боку. Ці земельні ділянки навіть не накладаються одна на одну. На час звернення до суду [PERSON] не являється власником майна колишнього фуражного складу КСП «Полонина», він, як і [PERSON], є власником майнових паїв. Часиною першою ст. 331 ЦК передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Наразі у [PERSON] така державна реєстрація права власності відсутня, про що свідчить рішення Тячівського районного суду, яке апеляційним судом залишено без змін. Щодо оцінки правомочності чи протиправності оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, то основними законодавчими актами, які визначають роль сільських, селищних, міських рад в регулюванні земельних відносин є Земельний кодекс України та Закон України «Про місцеве самоврядування». Таким чином, відсутні будь-які ознаки протиправності оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування. Представник [PERSON] сільської ради [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що на балансі КСП «Полонина» рахувалася земельна ділянка площею шістнадцять з половиною сотин. Однак право власності на земельну ділянку за колгоспом зареєстроване не було. Після розпаювання КСП «Полонина» [PERSON] викупив 91 % майнових паїв із загальної вартості, а решту викупили [PERSON] та [PERSON] На засіданні [PERSON] сільської ради було прийнято рішення надати позивачу більшу частину земельної ділянки через найбільший розмір майнових паїв, а відповідачу надати земельну ділянку площею 0.03 га. На той момент сторони були друзями та сказали, що донесуть всі необхідні документи. [PERSON] звернувся з документами про виділення та надання йому дозволу на відведення земельної ділянки розміром 0.03 га. На даний момент у комунальній власності територіальної громади, на вул. Борканюка, біля складу, залишилася земельна ділянка площею 0.11 га., яка рахувалася за колгоспом. Оскільки свідоцтво про право власності на 91 % будівлі, яке було видано [PERSON] скасовано, то вони не можуть передати йому іншу частину земельної ділянки. Через відсутність свідоцтва про право власності на незайняту будівлю КСП «Полонина», сільська рада не в змозі передати земельну ділянку за договором оренди. На даний час проект відведення земельної ділянки не виготовлений. Будівля, паї на яку належать [PERSON] та [PERSON], розташована таким чином, що є можливість виділити земельну ділянку [PERSON] без обмеження прав доступу [PERSON] до будівлі, так як вони користуються різними входами. Представник управління Держгеокадастру [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що для виготовлення проекту технічної документації для відведення земельної ділянки особа звертається із заявою та геодезичними матеріалами, карткою кадастру або іншими документами, які містять найбільш точні дані. Графічні матеріали виготовляє геодезична організація, яка має відповідну ліцензію. На замовлення сільської ради геодезична організація може виготовити графічні матеріали земельної ділянки. В управлінні держгеокадастру відсутні будь-які відомості про земельну ділянку по вул. Борканюка у с. Новоселиця. Якби позивач і відповідач звернулися про здійснення геодезичних зйомок, то йому були б відомі точне місце знаходження та межі земельної ділянки. Спірній земельні ділянці не присвоювався реєстраційний номер. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та обов'язками осіб, які беруть участь у справі вказано і право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів. Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, опитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] має майнові паї на 91 % будівлі колишнього фуражного складу КСП «Полонина», який знаходиться на вул. Борканюка в с. Новоселиця. [PERSON] має паї на 9 % цієї будівлі. На даний час право власності на будівлю ні за ким не зареєстровано, хоча обидва користуються нею. Рішенням [PERSON] сільської ради № 621 від 15.11.2012 р. [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0.03 га. на умовах оренди в с. Новоселиця, вул. Борканюка, б/н, і запропоновано йому виготовити проект відведення земельної ділянки та затвердити цей проект на черговій сесії сільської ради. На даний час рішення не реалізоване, проект не виготовлено, так як [PERSON] та [PERSON] уже кілька років ведуть судові спори відносно правильності придбання кожним із них майнових паїв. Частинами 1 та 3 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності та земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності Українського народу відповідно до закону. Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст, організація землеустрою, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. З приписів статей 13, 16 Закону України «Про оренду землі», ст. 116 ЗК України убачається, що укладання договору оренди земельної ділянки здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Частиною першою ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Всупереч вимогам статей 10, 60 та 61 ЦПК України позивач не наддав суду жодних доказів того, що передача [PERSON] в оренду земельної ділянки площею 0.03 га. по вул. Борканюка в с. Новоселиця, будь-яким чином порушує його охоронювані законом права та інтереси. Представник сільської ради у судовому засіданні ствердила, що будівля складу, якою користуються [PERSON] та [PERSON] розташована на земельній ділянці таким чином, що наявна можливість виділення [PERSON] в оренду 0.03 га. без обмеження [PERSON] доступу до частини будівлі якою він фактично користується. Прийнявши рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди, яка до того не була нікому передана ні у власність ні у користування, сесія сільської ради використала свої повноваження надані їй земельним кодексом щодо землі, яка належить територіальній громаді. Отже суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду з позовом про оспорювання рішення сільської ради яким було надано дозвіл [PERSON] лише на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди, за відсутності самого проекту з конкретним місцем розташування орендованої земельної ділянки є передчасним, так як наявність цього рішення сама по собі не може порушувати його прав. Після розроблення проекту відведення земельної ділянки, який підлягає обовязковому затвердженню сесією сільської ради, у випадку виявлення порушення його охоронюваних законом прав, позивач має право оскаржити це рішення у встановленому законом порядку. Суд вважає, що та обставина, що позивач має 91 % паїв на будівлю складу, а [PERSON] лише 9 %, не дає [PERSON] право сподіватися на захист своїх інтересів, так як відповідно до принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 Конституції України, судовому захисту підлягають лише порушені конституційні права, тобто права передбачені діючим законодавством. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю позовних вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача. За таких обставин,

Outcome: dismissed