Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та суду пояснила, що відповідач [PERSON] має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батько [PERSON] - [PERSON], помер [INFO]. Відомості про батька малолітнього [PERSON] внесені до свідоцтва про народження відповідно до ст.135 ч.1 СК України. Відповідач не працює, зловживає алкогольними напоями, вживає наркотичні речовини, веде асоціальний спосіб життя, не має постійного місця проживання та умов для виховання дітей, не займається їх вихованням та утриманням. З 17.09.2004 року вона перебуває на обліку в наркологічному диспансері м.Краматорська. З 05.08.2016р. малолітній [PERSON] влаштований до Краматорського будинку дитини «Антошка» на повне державне забезпечення. 25.07.2016 року малолітнього [PERSON] влаштовано до центру соціально-психологічної реабілітації дітей внаслідок бродяжництва. Під час перебування дітей у державних закладах, відповідач їх не відвідувала, цікавості щодо життя, розвитку, стану здоров'я дітей та подальшої долі не виявляла, матеріальної підтримки не надавала. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей та стягнути з неї аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частки усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, щомісяця до досягнення ними повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомої причини, про день, час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.. В судовому засіданні представник 3-ої особи Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей - Вернигора Т.А., показала, що вважає позов обгрунтованим, проти його задоволення не заперечує. В судовому засіданні представник 3-ої особи Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» - Соловйова К.П., також, показала, що вважає позов обгрунтованим, проти його задоволення не заперечує. Суд вважає, що по справі можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухав думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення позову, пояснення позивача, представників третіх осіб, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], - є відповідач по справі [PERSON]. (а.с.17,22). Відповідач не працює, зловживає алкогольними напоями, вживає наркотичні речовини, веде асоціальний спосіб життя, не має постійного місця проживання та умов для виховання дітей, не займається їх вихованням та утриманням, перебуває на обліку у наркологічному диспансері. Внаслідок асоціального способу життя відповідача з 05.08.2016 року малолітній [PERSON], [INFO], влаштований до Краматорського будинку дитини «Антошка», а малолітній [PERSON], [INFO], 25.07.2016 року влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації дітей. З часу влаштування дітей до державних закладів, відповідач їх не відвідувала, цікавості щодо життя, розвитку, стану здоров'я та подальшої долі не виявляла; матеріальної підтримки не надавала. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко з нею поводяться, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Статтею 165 СК України передбачено, що мають право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, особа в сім'ї якої проживає дитина. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитини для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою ВРУ від 27.02.1991 року, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст.27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд прийшов до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно вливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Суд вважає, що такими діями відповідач самоусунулася від виховання дітей, свідомо нехтує своїми обов'язками, тому її необхідно позбавити батьківських прав у відношенні синів. Згідно ст.166 ч.2 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, на утримання синів є законними і підлягають задоволенню. На момент звернення позивача до суду 15.06.2017 року, відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України була викладена в такій редакції: «розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. » Таким чином, враховуючи зміни в законодавстві, з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2017 року до 07.07.2017 року включно, а з 08.07.2017 року й до повноліття дітей, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в доход держави за позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 640 грн. та за позовними вимогами про позбавлення батьківських прав - 640 грн.

Outcome: approved