Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач за первісним позовом Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до Приватного підприємства «Інтерпром» та [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтував тим, що 29.03.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції і Приватним підприємством «Інтерпром» було укладено Генеральну кредитну угоду №15, згідно якої загальний розмір наданих кредитів не повинен перевищувати 946 000,00 гривень. 11.10.2007 укладено додаткову угоду №1 до Генеральної кредитної угоди №15 від 29.03.2007, згідно якої загальний розмір наданих кредитів не повинен перевищувати 1 496 000,00 гривень. 11.10.2007 укладено кредитний договір №010/03-11/641, згідно якого позивач надав Приватному підприємству «Інтерпром» кредит в сумі 550 000,00 гривень строком до 10.10.2008 зі сплатою 14% річних, з погашенням відповідно до Графіку погашення, що є невід'ємною частиною Договору. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 19.04.2013 у справі №11/66-09 з ПП «Інтерпром» стягнуто заборгованість за кредитним договором №010/03-11/641 від 11.10.2007 у сумі 393 650,00 грн, а також 43 111,83 грн - пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 4 923,39 грн - відшкодування витрат на державне мито та 118,00 грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Відповідно до умов договору, за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом позичальник повинен сплачувати пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. 11.10.2007 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №010/03-11/1031, відповідно до якого, [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за зобов'язаннями боржника, що виникають з умов кредитного договору №010/03-11/641 від 11.10.2007, а у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов'язань, вони несуть солідарну відповідальність на всю суму заборгованості. Таким чином, позивач просив стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №010/03-11/641 від 11.10.2007 у сумі 393 650,00 грн основної суми кредиту та 1 924,31 грн судового збору; крім того, стягнути на користь позивача з ПП «Інтерпром» та [PERSON] солідарно заборгованість у сумі 156 902,75 грн, що складається з заборгованості за відсотками за користування кредитом - 153 737,03 грн, 3 165,72 грн - пені за несвоєчасне погашення відсотків та 1 516,69 грн судового збору. [PERSON] до початку судового розгляду подав зустрічну позовну заяву про визнання договору поруки припиненим. Свої вимоги обґрунтував тим, що 11.10.2007 між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції було укладено договір поруки №010/03-11/1031. Відповідно до умов вказаного договору, [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати за зобов'язаннями ПП «Інтерпром», що виникають з умов кредитного договору №010/03-11/641 від 11.10.2007. Відповідно до умов кредитного договору, ПП «Інтерпром» було зобов'язано повернути Банку кредит у сумі 500 000,00 грн до 10.10.2008. П. 3.2. договору поруки визначено, що днем виникнення зобов'язання Поручителя вважається день закінчення строку надання кредиту за кредитною угодою, у тому числі з урахуванням пролонгації. Позивач за зустрічним позовом вважає, що відповідно до умов кредитного договору днем виникнення зобов'язання у нього як поручителя є 10.10.2008. Оскільки ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки, а п. 4.1. договору поруки визначено, що порука припиняється, якщо кредитор у межах трирічного строку з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить вимоги до Поручителя, то позивач за зустрічним позовом вважає, що дія договору поруки припинилась 10.10.2012. Крім того, позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначив, що 05.03.2009 Банк звертався з позовом до ПП «Інтерпром» про стягнення заборгованості за кредитом, а до [PERSON] як поручителя жодних вимог не пред'являв, тому просив визнати договір поруки №010/03-11/1031 від 11.10.2007 припиненим. У судовому засіданні представник позивача Горобець Д.Г., який діє на підставі довіреності №587/12 від 05.11.2012 (а.с. 46), первісний позов підтримав повністю, просив його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зустрічний позов [PERSON] не визнав, заперечив проти його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях, зокрема, посилаючись на те, що п. 4.1. договору поруки встановлено, що договір втрачає дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. Договір поруки забезпечує виконання кредитного договору №010/03-11/641 від 11.10.2007, п. 9.1 якого встановлено, що кредитний договір діє до повного погашення заборгованості за ним та відсотків за користування кредитом. Відтак, відповідач за зустрічним позовом вважає, що договір поруки зберігає чинність у зв'язку з існуванням боргу за кредитом, тому просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача за первісним позовом - Приватного підприємства «Інтерпром» [PERSON], який діє на підставі довіреності від 28.01.2014, у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції не визнав у повному обсязі. Пояснив, що 05.03.2009 Банк звертався з позовом до ПП «Інтерпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/03-11/641 від 11.10.2007. 19.04.2013 Господарським судом Вінницької області між даними сторонами прийнято рішення про стягнення з ПП «Інтерпром» заборгованості за кредитом. Під час розгляду справи господарським судом Банк не ставив вимог про стягнення відсотків, тому представник відповідача за первісним позовом вважає, що у позові Банку до ПП «Інтерпром» слід відмовити. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ВН №007598 та витягу з договору про надання правової допомоги від 10.01.2014, у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. Зустрічну позовну заяву [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній. Крім того, звернув увагу суду на те, що відповідно до положень цивільного законодавства передбачено шестимісячний строк дії поруки, якщо строк її дії не передбаченого договором, тобто строк, визначений законодавцем є значно коротшим, ніж передбачений договором поруки, що укладений між сторонами за зустрічним позовом. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до даних копії Генеральної кредитної угоди №15 від 29.03.2007, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції і Приватним підприємством «Інтерпром» укладено угоду, згідно якої загальний розмір наданих кредитів не повинен перевищувати 946 000,00 гривень (а.с. 5-7). 11.10.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції і Приватним підприємством «Інтерпром» укладено додаткову угоду №1 до Генеральної кредитної угоди №15 від 29.03.2007, згідно якої загальний розмір наданих кредитів не повинен перевищувати 1 496 000,00 гривень (а.с. 8), та укладено кредитний договір №010/03-11/641, згідно якого позивач надав Приватному підприємству «Інтерпром» кредит у сумі 550 000,00 гривень строком до 10.10.2008 зі сплатою 14% річних, з погашенням відповідно до Графіка погашення (а.с. 9-12). 11.10.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції та [PERSON] укладено договір поруки №010/03-11/1031, згідно якого [PERSON] взяв на себе зобов'язання відповідати за зобов'язаннями Приватного підприємства «Інтерпром», які виникають з умов кредитного договору №010/03-11/641 від 11.10.2007, - у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань, боржник та [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед кредитором (а.с. 13). Постановою Господарського суду Вінницької області від 23.04.2013 задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції про стягнення з Приватного підприємства «Інтерпром» боргу за кредитним договором №010/03-11/641 від 11.10.2007 у сумі 393 650,00 грн заборгованості за основною сумою кредиту, 43 111,83 грн - пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 4 923,39 грн - відшкодування витрат на державне мито та 118,00 грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 14-20). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. У судовому засіданні не було подано доказів на спростування наявності заборгованості за кредитним договором №010/03-11/641, що складається із заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 153 737,03 гривні за період з 18.10.2007 по 29.07.2013, та пені за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 3 165,72 гривні, всього у сумі 156 902,75 гривні, тому позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції у частині стягнення наведеної заборгованості є доведеним та підлягає задоволенню. Вирішуючи чи підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до п. 1.2. договору поруки, вказаним договором забезпечено виконання зобов'язання ПП «Інтерпром» перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» у повному обсязі (а.с. 13). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З умов договору поруки №010/03-11/1031 вбачається, що останнім встановлено строк дії поруки. Так, п 4.1. договору поруки передбачено: «Сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. Також порука припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до Поручителя (ч. 4 ст. 559 ЦК України)». Суд ураховує, що наведений пункт договору містить дві альтернативні умови для припинення договору поруки. Однак, відповідно до п. 24 Постанови пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заперечення представника відповідача за зустрічним позовом - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що порука не є припиненою, оскільки у боржника - ПП «Інтерпром» існують зобов'язання перед кредитором, не заслуговують на увагу та не спростовують доводів зустрічного позову. Посилання ж позивача за зустрічним позовом на умову припинення договору поруки у зв'язку зі збігом трирічного терміну після настання терміну виконання основного зобов'язання є слушним з огляду на наступне. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, Кредитор відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у сумі 550 000,00 гривень строком до 10.10.2008. При цьому під терміном «невідновлювальна кредитна лінія» розуміється кредитна лінія, при якій при отриманні Позичальником повної суми кредитних коштів і досягненні ліміту кредитування подальша видача кредитних коштів Позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом упродовж дії кредитного договору. Відповідно до п. 3.2. договору поруки, днем виникнення зобов'язання Поручителя вважається день закінчення строку надання кредиту за кредитною угодою, у тому числі з урахуванням пролонгації. Таким чином, зі змісту п. 3.2. договору поруки та умов кредитного договору слідує, що днем настання строку виконання основного зобов'язання є 10.10.2008. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що кредитор мав право пред'явити вимогу до поручителя у межах трирічного строку, тобто до 11.10.2011, як передбачено умовами договору поруки. Такий висновок суду повністю кореспондується зі змістом правової позиції Верховного Суду України, що висловлена судовою палатою у цивільних справах №6-3цс13 від 13.02.2013 у порядку перегляду ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з мотивів неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та є обов'язковою для застосування всіма судами України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок: «Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки договорами поруки було встановлено строк її припинення - після закінчення трьох років, починаючи від останнього дня, передбаченого для виконання зобов'язань за договором кредиту, а кредитним договором установлено його дію до 24 червня 2009 р., то днем настання строку виконання основного зобов'язання, з якого починається відлік трирічного строку для пред'явлення кредитором вимоги до поручителів, буде 25 червня 2009 р., а припинення поруки відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України - 25 червня 2012 р.». На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції із залученням третьої особи без самостійних вимог - Приватного підприємства «Інтерпром» про визнання договору поруки припиненим підлягає задоволенню. Таким чином, [PERSON] як поручитель за договором поруки, який є припиненим, не може відповідати за зобов'язаннями Приватного підприємства «Інтерпром», що виникли з умов кредитного договору №010/03-11/641 від 11.10.2007. З огляду на викладене, заборгованість за кредитним договором, що виникла та розмір якої не оспорювався сторонами, слід стягнути з Приватного підприємства «Інтерпром», у позові Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, а саме у розмірі 156 902,75 гривні, що становить 28,5% від суми позову з яким звернувся позивач ((156 902, 75 х 100) : 550 552,75 = 28,5%), то з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом слід стягнути судові витрати, що документально підтверджені (а.с. 1), пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто у сумі 980,69 гривні (3441 грн х 28,5% = 980,69 грн). Оскільки суд дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, то з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом слід стягнути понесені останнім судові витрати, що документально підтверджені, у розмірі 243,60 гривні (а.с. 68). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial