Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся в Могилів-Подільський міськрайонний суд з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання частково недійсним договору та повернення сплачених коштів, посилаючись на те, що 12 вересня 2015 року уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 002391, згідно якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Ford Focus» (Titanium X) у власність і передати його у користування йому як лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Як зазначив позивач в позовній заяві, представник відповідача підготувала пакет документів та договір фінансового лізингу, показала, що він готовий до підписання, але в усній формі розяснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 115000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде підписана підготовлений договір і протягом троьх днів відповідач передасть йому в користування предмет лізингу. При цьому сам договір йому для ознайомлення наданий не був, мотивуючи це тим, що він у них є однаковий для всіх і ніяких змін він не може до нього внести. Разом з тим, його запевнили, що всі умови в ньому викладені згідно чинного законодавства і жодних недобросовісних умов, які б порушували його права як споживача він не містить. Цього ж дня на виконання умов договору він сплатив 115000 грн. як авансовий платіж. Однак, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був придбаний та переданий йому. Натомість відповідач виставив додатковий рахунок на оплату чергового авансового платежу в сумі 267776 грн. Вважає, що відповідач вніс в договір пункти, якими порушив його права, як споживача, оскільки під час укладання договору зазтосував нечесну підприємницьку діяльність, позбавив його достатнього часу для прийняття свідомого рішення. Таким чином представником компанії введено його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а відповідачем було створено умови, які спричиняють дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Внаслідок введення його в оману щодо обставин справи, він вимушений був розірвати оскаржуваний договір, направивши відповідачу 14.09.2015 повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу та повернення всіх сплачених ним коштів. Однак до цього часу жодних повідомлень від відповідача не отримав, кошти йому не повернуто. Тому, враховуючи викладене, та те що досудове врегулювання спору вирішити не вдалося, вимушений був звернутися до суду за захистом порушених прав. Просить визнати недійсним п.12.1 договору фінансового лізингу №002391 від 12 вересня 2015 року укладений між ним та ТОВ «Євролізинг Україна», стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 115000 грн., в рахунок повернення коштів, слачених за договором фінансового лізингу, а також судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON], який також був допитаний в судовому засіданні як свідок, та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав у ньому зазначених, в подальшому зменшили позовні вимоги до суми 84280 грн., оскільки відповідачем частково було повернуто позивачу сплачені кошти в сумі 30720 грн. Представник відповідача ТОВ «Євролізінг Україна» в судове засідання не зявився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та надав заперечення на позовну заяву. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що позивач по справі - це її чоловік. Вона була присутня при укладенні договору лізингу між її чоловіком та відповідачем. Їм не дали належним чином ознайомитись з угодою, але запевнили, що договір типовий, і в ньому не має ніяких недобросовістних умов. Заслухавши позивача та його представника, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, зокрема заперечення відповідача, суд приходить до висновку відмовити в задоволенні позову з наступних підстав: однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. При цьому згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. 12 вересня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг Україна» укладено договір фінансового лізингу № 002391, щодо надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля, який є предметом договору (а.с.12-17). Підписані сторонами договору додатки до нього (графік сплати авансового платежу, специфікація з зазначенням вартості автомобіля) є невідємними частинами договору (а.с.23,24). Зазначеним договором було визначено предмет лізингу - автомобіль марки «Ford Focus» (Titanium X), з погодженням технічних характеристик, який бажав отримати позивач, що також підтверджується його заявою до ТОВ «Євролізинг Україна» від 12.09.2015 (а.с.25,26). Згідно даного договору відповідач зобовязаний придбати предмет лізингу, зареєструвати, застрахувати та передати предмет лізингу у користування позивачу після виконання лізингоодержувачем (позивачем) певних грошових зобовязань. Дані грошові зобовязання передбачені додатком №1 до договору фінансового лізингу №002391 від 12.09.2015 (а.с.23), де чітко визначено вартість предмета лізингу (в валюті євро та національній валюті відповідно до курсу на дату підписання договору), адміністративний платіж 10%, авансовий платіж 50%, розмір подальших щомісячних авансових платежів та комісію 3%. Пунктом 1.7 оскаржуваного договору чітко визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6 ст.9 даного договору. Тобто сплачені позивачем кошти в сумі 115000 грн. включають в себе адміністративний платіж та частину авансового платежу. Згідно надани відповідачем заперечень сума адміністративного плетежу складає 63796,00 грн., а частина авансового платежу 51204,00 грн. Як вбачається з даного договору, та не заперечується сторонами, він був підписаний на кожній сторінці як позивачем [PERSON] так і представником відповідача ТОВ «Євролізинг Україна». В п.17.2 даного договору зазначено, що підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Крім того, п 17.4 передбачено, що підписанням даного договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Євролізинг Україна», що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати та ризики у звязку з укладенням та виконанням даного договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього. Ознайомлений з умовами внутрішніми правилами лізингодавця. Представником ТОВ «Євролізинг Україна» надано лізингоодержувачу повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору та додатків до нього. Тобто на момент укладання договору фінансового лізингу позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача, порядок їх надання, порядок сплати коштів за договором та порядок передачі йому предмета договору. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувау надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підписання позивачем оскаржуваного договору фінансового лізингу, свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, таких як: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів. Свою згоду з умовами договору позивач підтвердив сплативши 12.09.2015 року платіж в розмірі 115000 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату зазначених коштів на рахунок ТОВ «Євролізинг Україна» (а.с.18). Пунктом 12.1 даного договору передбачено, що зізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково, або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк встановлений законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Як зазначив позивач, після сплати ним платежу в сумі 115000 грн., відповідачем предмет лізингу так і не був придбаний та переданий йому. Крім того, відповідач надіслав йому додатковий рахунок на оплату чергового авансового платежу в сумі 267776 грн. (а.с.22). А тому позивач направив відповідачу 14.09.2015 повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу та повернення всіх сплачених ним коштів (а.с.20,21). При цьому, як встановлено в судовому засіданні, відповідач зі своєї сторони виконав умови договору, повернувши позивачу 60 % від сплаченого авансового платежу в розмірі 30720 грн., з урахуванням п.12.1 даного договору. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказів того, що під час укладення договору фінансового лізингу від 12.09.2015 позивача було введено в оману щодо істотних умов договору, а саме: п.12.1, суду не надано. Позивач підписав даний договір добровільно, що встановлено в судовому засіданні і не заперечується ним. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не доведено, введення позивача в оману щодо всіх істотних умов договору, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому слід відмовити в їх задоволенні.

Outcome: dismissed