Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, але представник надала письмову заяву в якій просила проводити розгляд без їхньої участі. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Зі згоди позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно зч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст.157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що повторна неявка сторін без поважних причин згідно ст.169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] о укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якого [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] у строк до жовтня 2014 року взяті у борг грошові кошти в розмірі 71 000 (сімдесят одна тисяча) грн. 00 коп. 01 липня 2014 року [PERSON] уклав договір поруки з [PERSON] про забезпечення вищевказаного зобов'язання. Згідно умов вказаного договору поручитель [PERSON] зобов'язався відповідати перед кредитором [PERSON] за виконання всіх зобов'язань, що виникли у відповідності до розписки боржника [PERSON] [PERSON] відповідає перед [PERSON] за виконання зобов'язання в сумі 1000 грн. В зазначений строк, борг [PERSON] повернуто не було. Гроші взяті у позику [PERSON] використані на цілі визначені у розписці, а саме на ремонт будинку. Ухвалою суду від 07 червня 2016 року за клопотанням [PERSON], який посилався на те, що він не писав та не підписував розписки щодо якої виник спір, було призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідно до листа Дніпропетровського науково-дослідного інституту №3353-16 від 22 грудня 2016 року призначена ухвалою суду від 07 червня 2016 року судова почеркознавча експертиза проведена не була, у зв'язку з тим, що станом на 29.11.2016 року кошти за проведення експертизи на рахунок Дніпропетровського НДІСЕ не надійшли, тобто [PERSON] не сплатив кошти за проведення судової експертизи. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що зчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка є письмовим документом, який було видано боржником [PERSON] кредитору [PERSON] за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми Вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто, [PERSON] повинен був повернути суми позики не пізніше 30 жовтня 2014 року, що ним зроблено не було, а тому сума боргу підлягає поверненню. Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином [PERSON] має право, окрім стягнення суми позики, вимагати стягнення із [PERSON] суми процентів у розмірі облікової ставки НБУ за весь час користування позикою. Також, згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, при розрахунку інфляційних втрат на суму боргу, індекс яких взято з щомісячного видання «Урядовий кур'єр» за період з 01.11.2014 року по 22.12:2015 року утворилась сума у розмірі 35 053 грн. 70 коп. Розмір пені за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ за період з 01.11.2014 року по 22.12.2015 року складає 19 201 грн. Також, штраф за користування коштами 3% річних за період з 01.11.2014 року по 22.12.2015 року складає 2485 грн. Таким чином, остаточна сума, що підлягає стягненню з [PERSON] складає 127 739 грн. 70 коп. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з [PERSON] 1000 грн. за договором поруки від 01.07.2014 року у зв'язку з не виконанням останнім свого зобов'язання за договором позики є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо підсудності даної справи Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області, суд виходить з того, що у відповідності до ч. 1 ст. 113 ЦПК, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Також, у зв'язку з тим, що [PERSON] не сплатив кошти за проведення судової почеркознавчої експертизи та експертиза не була проведена, підстави стверджувати, що боргова розписка [PERSON] написана не ним та підпис у розписці не його у суду відсутні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] (ІПН2284922675) підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1277 грн. 40 коп. та сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 487 грн.20 коп. Відповідно ч.3 ст.232 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Outcome: approved