Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів посилаючись на те, що 29 липня 2014 року між сторонами укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у борг 80 000 грн.,які вона зобов'язалась повернути до 01 грудня 2014 року. 29 грудня 2014 року позивач передав відповідачу у борг 13 000 грн., які вона зобов'язалась повернути до 01 березня 2015 року. Відповідач не повертає кошти відповідно до договорів позики. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що кошти у розмірі 80 000 грн. він передав відповідачу у боргу та остання зобов'язалась їх повернути. У послідуючому , ним за свої кошти був закуплений посуд на загальну суму 13 000 грн., які він передав відповідачу, а остання написала про це розписку. Позивач не є приватним підприємцем, а є пенсіонером. Відповідач не повернула даний товар, а тому відповідно до розписки зобов'язана повернути кошти у розмірі 13 000 грн. Просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, надала суду заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю її представника в іншому судовому засіданні та проходженням курсу лікування. Від представника відповідача [PERSON] також надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, приймаючи до уваги підстави, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та представника відповідача, які в судове засідання не з'явились та прийняти надані ними заперечення на позовні вимоги , що заявлені в ході розгляду справи. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідачем [PERSON] у судових засіданнях надані пояснення по суті позову відповідно яких вона позов не визнала та пояснила, що вона є приватним підприємцем та займається реалізацією господарчих товарів. Протягом тривалого часу знайома з позивачем у якого отримувала даний товар під реалізацію, оскільки останній працював директором ПП «Імперія посуду» . 16 липня 2014 року позивач передав відповідачу товар на загальну суму 80 000 грн., про що вона написала розписку. Факт передачі товару підтверджується накладними. 29 липня 2014 року під диктовку дочки позивача - [PERSON] відповідач переписала розписку , де зазначила, що отримала від позивача кошти у розмірі 80 000 грн., хоча фактично гроші їй не були передані. У жовтні 2014 року позивач забрав з торгових павільйонів відповідача товар та виявив недостачу на 13 000 грн., а тому нею була написана розписка про боргові зобов'язання на цю суму. Позивач забирав всі кошти від продажу товару, а тому будь-яких боргових зобов'язань у неї перед позивачем немає. Кошти в сумі 80 000 грн. повернуті, недостачі товару на 13 000 грн. не було. Також нею повернуті позивачу кошти у розмірі 4 000 грн. Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 липня 2014 року між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики, а саме [PERSON] передав у борг [PERSON] кошти у розмірі 80 000 грн. Вказану суму грошей відповідач зобов'язувалася повернути до 01 грудня 2014 року , на підтвердження чого відповідач надала позивачу розписку. Згідно розписки від 24 грудня 2014 року [PERSON] взяла у [PERSON] товар під реалізацію. Борг за товар становить 13 000 грн. та зобов'язується повернути борг до 01 березня 2015 року. У визначені строки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка від 29 липня 2014 року є доказом факту передачі грошової суми позичальнику . Розписка від 24 грудня 2014 року про отримання відповідачем від позивача товару під реалізацію на суму 13 000 грн., також є грошовим зобов'язанням, оскільки згідно неї, відповідач зобов'язалась повернути позивачу борг в сумі 13 000 грн. Факт повернення певного товару з його індивідуальними характеристиками в даній розписці не обумовлений, а тому дану розписку, суд розцінює як підтвердження передачі позивачем відповідачу коштів у розмірі 13 000 грн. Є неприйнятними заперечення відповідача про неотримання коштів у розмірі 80 000 грн., написання такої розписки під тиском дочки позивача [PERSON], оскільки з часу написання розписки - 29 липня 2014 року, відповідачем не вчинено жодних дій з приводу захисту свого порушеного права. Зі слів відповідача, вона звернулась до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій позивача після відкриття провадження у даній справі. Також з часу написання розписки від 24 грудня 2014 року, відповідач не зверталась з заявами про викладення неправдивих відомостей у даній розписці, відсутності передачі обумовлених коштів чи інших фактів, зазначених у розписці. Також посилання відповідача щодо відібрання позивачем всіх коштів , які вона отримала як дохід від реалізації товару , та у послідуючому вилучення всього товару відповідача позивачем та його дочкою, не може бути прийнятий до уваги, оскільки на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано доказів у розумінні ст. 57 ЦПК України. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з грудня 2013 року працювала реалізатором у ПП [PERSON] - відповідача по справі. Щодо написання відповідачем розписки їй нічого не відомо, вважає, що відповідач не позичала гроші у позивача. У липні 2014 року відповідач привезла на реалізацію господарчі товари на загальну суму 80 000 грн., які взяла у позивача. Вона передавала [PERSON] кошти виручені від реалізації товару. У жовтні 2014 року була проведена ревізія товару та встановлена недостача на суму 10-13 000 грн., ревізія проводилась у відсутність відповідача . Свідок [PERSON] надавала суду суперечливі пояснення, однозначно не відповідала на поставлені питання, її відповіді на питання не були однозначні. Також вона не була присутня ні під час написання розписки, ні під час передачі товарів позивачем відповідачу на суму 80 000 грн., а тому її пояснення не можуть бути прийняті судом Також у судовому засіданні відповідач як на підставу не визнання позову посилалась на ту обставин, що всі перемови пов'язані з придбанням товару та передачу нею коштів велись виключно з позивачем як власником ПП «Імперія посуду», позивач вирішував питання як передання їй товару під реалізацію так і у послідуючому вона повинна була віддавати йому половину коштів виручених від продажу товару. Ці заперечення судом не можуть бути прийняті виходячи з наступного. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є приватним підприємцем та займається реалізацією господарських товарів - посуду. Вона має найманого працівника - [PERSON], яка є її дочкою та на неї покладені всі обов'язки як з бухгалтерського обліку так і питання реалізації товару. Всі взаємовідносини її ПП з іншими покупцями належить до компетенції її дочки, вона особисто ніякої участі у цьому не приймає. Їй відомо, що її чоловік - позивач по справі, на прохання відповідача позичив останній кошти у розмірі 80 000 грн., які до цього часу не повернуті. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач це її батько,який не є приватним підприємцем. З відповідачем знайома з 2013 року. ЇЇ мати [PERSON] є приватним підприємцем та вона у неї працює, займається продажем господарських товарів. До її обов'язків належить всі дії пов'язані з веденням підприємницької діяльності. У 2013 році планували назвати підприємство «Імперією посуду», проте у послідуючому ПП так і не було перейменовано. У 2014 році відповідач закупала посуд , про що була оформлена накладна, приблизно на загальну суму 50 000 грн. Наприкінці літа чи на початку осені 2014 року вона забрала зазначений товар у відповідача на загальну суму близько 10 000 грн. Залишок боргу склав 4 000 грн., які потім їй віддала відповідач. Ці 4 000 грн. вона позивачу не передавала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що влітку 2014 року вона була присутня в офісі ПП [PERSON], по [ADDRESS]. До офісу прийшла відповідач [PERSON] для зустрічі з [PERSON] [PERSON] писала розписку, а [PERSON] передав їй гроші, в цей час свідок вийшла з приміщення. Зі слів [PERSON] їй відомо, що відповідач позичила у [PERSON] 80 000 грн. В кінці літа 2014 року за розпорядженням [PERSON] вона відпускала товар [PERSON] Потім двічі допомагала робити ревізію товару у торгових павільйонах, що розташовані на центральному базарі м. Полтави. Свідок [PERSON] суду пояснила, що на даний час вона є найманим працівником ПП [PERSON] Влітку 2014 року [PERSON] запитувала у неї яким чином пишеться розписка про позику коштів. Зі слів [PERSON] їй відомо, що у серпні 2014 року [PERSON] позичила 80 000 грн. у [PERSON] Вона разом з [PERSON] за проханням [PERSON] двічі їздила перераховувати товар у відповідача. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ПП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність пов'язану з реалізацію господарських товарів. Суду не надано доказів, що позивач є приватним підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність від імені ПП [PERSON] Що стосується повернення 4 000 грн. про які наголошувала в судовому засіданні відповідач та на підтвердження чого надала суду ксерокопію розписки від 24 грудня 2014 року, то як встановлено в судовому засіданні ці кошти отримала [PERSON] та не передавала їх позивачу. Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Відповідачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження своєї позиції щодо невизнання позову, а тому її заперечення суд вважає безпідставними. Не визнаючи позовні вимоги щодо стягнення боргу, відповідач не використала своє право та не звернулась до суду з зустрічними позовними вимогами щодо визнання договорів позики недійсними чи визнання договорів такими, що не укладались. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 93 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір на загальну суму 1173 грн. 60 коп.

Outcome: approved