Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним договору № б/н від 17.03.2008 р. про надання кредиту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2008 р. до позивача звернулись працівники Волинського управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та запропонували укласти договір на користування платіжною карткою на що позивач погодився. Проте, через кілька днів працівники банку повідомили про відмову в наданні платіжної картки оскільки, [PERSON] раніше вже укладав аналогічний договір на користування платіжною карткою. Через кілька днів виявилось, що аналогічний договір укладав однофамілець [PERSON] житель іншої області, в звязку з чим повторно запропонували укласти договір на користування платіжною карткою. З огляду на виниклі непорозуміння [PERSON] категорично відмовився від укладення з банком будь яких договорів. 09 квітня 2014 р. [PERSON] отримав постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 27 вересня 2013 р., яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором б/н від 17.03.2008 р. в розмірі 8\~838 доларів США 90 коп., що у гривневому еквіваленті становить 70\~642 грн. 33 коп. та 706 грн. 42 коп. судового збору. Позивач звернувся до Луцького міськрайонного суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка була задоволена і призначена до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 18.06.2014 р. у даній справі була призначена почеркознавча експертиза. Згідно висновку експерта № 547 від 02.09.2014 р. підписи, які знаходяться навпроти друкарського слова «Клієнт» в графі «підпис» та в графі «Підпис клієнта» у заяві № 1101110400047306633 від 17.03.2008 р. виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] Просить суд, визнати недійсним з моменту його вчинення договір № б/н від 17.03.2008 р. про надання [PERSON] кредиту в розмірі 3\~000 доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд, позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд, відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 березня 2008 року від імені [PERSON] у документі - заяві №1101110400047306633/1008011000084791678 від 17.03.2008 року на видачу платіжної картки з кредитним лімітом в сумі 3000 доларів США поставлений підпис. Вказана заява підписана від імені [PERSON] на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», що разом з Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає кредитний договір (а.с. 5 - 9). Судом встановлено, що спірний кредитний договір № б/н від 17 березня 2008 року за формою та змістом відповідає вимогам закону. У висновку експерта № 547 від 02 вересня 2014 року, призначеної за ухвалою суду від 18 червня 2014 року по справі №161/7884/14 -ц, при дослідженні підпису позивача в кредитному договорі від 17 березня 2008 року було зроблено наступний висновок: що підписи, які знаходяться навпроти друкарського слова «Клієнт» в графі «Підпис» та в графі «Підпис клієнта» виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (а.с. 11-15 ). За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду 22 жовтня 2015 року, була призначена експертиза у справі, яка розглядається. Відповідно до висновку № 1597 від 11 квітня 2016 року Львівського науково дослідного інституту судових експертиз вбачається, що підписи від імені [PERSON], розташовані після слова «Підпис» та в графі «Підпис клієнта» на зворотній стороні Заяви № 1101110400047306633/ 1008011000084791678 від 17.03.2008 р. на видачу платіжної картки з кредитним лімітом в сумі 3000 доларів США, виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів [PERSON] (а.с. 147 - 148). Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою б однієї сторони має бути досягнуто згоди.. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частина 3 ст. 215 ЦК України передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Із змісту статті 203 ЦК України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надав належних доказів укладення кредитного договору з позивачем, наявність вищевказаних висновків експертів, суд вважає, що кредитний договір № б/н від 17.03.2008 р. укладений від імені позивача з відповідачем, підписаний особою, яка не мала повноважень на вчинення таких дій, а волевиявлення [PERSON] щодо взяття на себе кредитного зобовязання відсутнє, а сам оспорюваний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 236 Цивільного кодексу України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Волинське головне регіональне управління «Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання недійсним з моменту вчинення договору № б/н від 17.03.2008 р. про надання кредиту підлягає до задоволення. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на користь [PERSON] понесені ним судові витрати з оплати судового збору в розмірі 692,70 грн.

Outcome: approved