Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 січня 2015 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позивачем було передану відповідачу 20\~000 грн., які остання зобовязана була повернути до 30 травня 2015 року. З травня 2015 року по лютий 2016 року, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти. Проте, [PERSON] своїх зобовязань з повернення коштів в розмірі 20 000 грн. не виконала до цього часу. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 20\~000 грн., 3 % річних від простроченої заборгованості у сумі 419,18 грн., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 451,87 грн., витрати на юридичний супровід в розмірі 5000 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп., а всього стягнути грошові кошти в розмірі 26\~422,26 грн. Предстаник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила суд, позов задовольнити. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується письмовою розпискою про отримання судової повістки. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась проте, належним чином повідомлена про розгляд справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 202, 509, 526, 549, 610, 612, 625,1046, 1047, ч.1 ст. 1049 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2015р. [PERSON] було передано [PERSON] грошові кошти в розмірі - 20\~000 грн., які остання зобовязалася повернути до 30.05.2015 року. 11.01.2015 року відповідач написала позивачу письмову розписку в якій зобовязався повернути кошти до 30.05.2015 року (а.с. 7 ). Однак, свого зобовязання відповідач не виконала. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої [PERSON] отримала у [PERSON] 20 000 грн., які зобовязалася повернути до 30.05.2015 року (а.с. 7 ). Згідно із ч.2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Оскільки відповідач на момент предявлення цього позову не виконала свого грошового зобовязання за договором та не повернула [PERSON] грошову суму позики в розмірі 20\~000 грн. з [PERSON] на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути вищезазначену суму заборгованості, 3 % річних від простроченої заборгованості у сумі 419,18 грн., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 451,87 грн., відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551 грн. 21 коп. понесених витрат зі сплати судового збору. Не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі - 5000 грн., оскільки вказані витрати не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Outcome: partial