Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням зазначивши, що йому на праві приватної власності належить будинок під № 69 по вулиці Прирічній у місті Кіровограді. В обґрунтування позову позивач також вказав, що відповідач [PERSON] є його донькою та разом з дітьми - відповідачами 2 та 3 зареєстровані в його будинку, але з 2000 року фактично в будинку не проживають, місце їх проживання позивачу не відоме. З урахуванням зазначених обставин позивач з даним позовом звернувся до суду. Позивач до суду надав заяву, згідно з якою позов підтримав, просив задовольнити та справу розглянути без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися, причини неявки до суду не повідомили, заяву про розгляд справи без їх участі не надали. З урахуванням вказаних обставин суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти. Відповідно до договору міни від 07.03.1980 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 4 540 та Кіровоградському бюро технічної інвентаризації за № 9287/34, позивач є власником будинку під № 69 по вулиці Прирічній у місті Кіровограді. Згідно з копією паспорта громадянина України, позивач зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до довідки квартального комітету № 4 Ленінського району м. Кіровограда від 12 серпня 2015 року № 829, в будинку під № 69 по вулиці Прирічній у місті Кіровограді зареєстрований позивач та відповідачі, які з 2000 року фактично в зазначеному будинку не проживають, з причини їх виїзду за кордон. Згідно з актом від 21.08. 2015 року, відповідачі в будинку позивача не проживають з 2000 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до п. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що обставини викладені у позові знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є обґрунтованими, доведеними, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved