Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2012-0581 «Стандарт-Кредит-Готівковий» від 23.03.2012 року, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримала у позивача кредит в розмірі 11 000 грн., строком до 23 березня 2014 року, зі сплатою 29,5% річних за користування кредитом та зобовязалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 05.09.2014 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 15 535 грн. 61 коп. [PERSON] та [PERSON], як поручителі згідно договорів поруки відповідають по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник. Представником позивача 10.07.2015 року було подано заяву про збільшення позовних вимог, за змістом якої позивач просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Львівська» заборгованість станом на 03.07.2015 року в розмірі 19 863 грн. 89 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання 18.04.2016 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується її підписом на повідомленні про розгляд справи. Причину неявки суду не повідомила. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з'явилялись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та конвертом, що повернувся за закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомили. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору забезпеченого порукою, внаслідок чого кредитна спілка позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за цим договором з позичальника та поручителів. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 23.03.2012 року між кредитною спілкою «Львівська» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №2012-0581 «Стандарт-Кредит-Готівковий» (а.с.5-6), за яким кредитна спілка надала, а позичальник отримала кредит в сумі 11 000 гривень, терміном до 23 березня 2014 року. Пунктом 1.1. кредитного договору встановлено плату за користування кредитом в розмірі 29,5 % річних від залишку суми кредиту. Згідно п. 3.1.1. кредитного договору № 2012-0581 «Стандарт-Кредит-Готівковий» кредитодавець має право збільшити відсоткову ставку за кредитом до 75% річних, якщо позичальник протермінував сплату по кредиту, та відсотках більше ніж на 30 днів, а також вимагати сплати додаткових відсотків за кожен протермінований день з розрахунку 0,15% річних від залишку по кредиту для покриття завданих витрат. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, відповідач [PERSON] не дотримувалася графіку сплати кредитних коштів та відсотків, внаслідок чого станом н 03.07.2015 року у неї виникла заборгованість перед спілкою в розмірі 11 595 грн. 55 коп., в тому числі 6 066 грн. 06 коп. тіло кредиту, 685 грн. 55 коп. відсотки, 4 843 грн. 94 коп. додаткові відсотки. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням вказаної норми позивач також просить стягнути з відповідачів 3% річних за період з 31.05.2013 року по 03.07.2015 року в розмірі 400 грн. 50 коп. та інфляцію за період 2013-2015 років в розмірі 3942 грн. 94 коп. Суд вважає такі вимоги позивача обґрунтованими, оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобовязання, а тому такі суми підлягають стягненню з відповідачів. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач просить суд стягнути з відповідачів 3924 грн. 90 коп. упущеної вигоди за період з 31.05.2013 року по 03.07.2015 року, оскільки суму боргу можна було надати в кредит іншим членам спілки. Суд вважає таку вимогу позивача необґрунтованою, оскільки судом задоволено вимогу позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, додаткових відсотків за протермінування сплати, 3% річних та інфляційних втрат. Також позивачем не надано суду доказів, що саме таку суму упущеної вигоди могли отримати члени спілки та що саме ці неповернуті кредитні кошти могли б надаватися в кредит іншим членам спілки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №2012-0581 від 23.03.2012 року, між кредитною спілкою «Львівська» та відповідачами [PERSON] та [PERSON], 23.03.2012 року укладено два окремі договори поруки (а.с.8, 10), відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором. Відповідач [PERSON] жодних доказів на спростування вимог позивача суду не надала, хоча таке право судом їй було розяснено в судовому засіданні 14 березня 2016 року. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. Разом з тим, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі укладення кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником як солідарні боржники. Тому по кредитному договору та договорах поруки відповідачі повинні відповідати солідарно, однак окремо від іншого поручителя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 22, 526, 546, 548, 625, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial