Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з цим позовом в якому вказав, що 01.02.2009 Свято-Троїцький Браїлівський жіночий монастир Вінницької єпархії Української православної церкви передав в оренду [PERSON] земельну ділянку із правом її забудови, площею 0,2672 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий №052055300:02:004:0173). Протягом 2009 року [PERSON] збудувала на орендованій земельній ділянці приміщення Странноприймальні, ворота з хвірткою, огорожу, що розташовані за адресою: [ADDRESS], які за домовленістю сторін під час інвентаризації Жмеринським районним структурним підрозділом «ВООБТІ» були записані на Свято-Троїцький Браїлівський жіночий монастир. 01.01.2010 [PERSON] повернула Свято-Троїцькому Браїлівському жіночому монастирю орендовану земельну ділянку площею 0,2672 га та передала у дар позивачу забудовану нею на вказаній земельній ділянці будівлю Странноприймальні. 16.12.2011 Свято-Троїцькому Браїлівському жіночому монастирю на земельну ділянку площею 0,2672 га, на якій знаходиться спірна будівля, видало державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №019892. З метою нотаріального посвідчення договору дарування виробничого приміщення Странноприймальні Свято-Троїцький Браїлівський жіночий монастир надав відповідні документи до нотаріальної контори та звернувся до [PERSON] із пропозицією оформити договір дарування, однак вона ухиляється від нотаріального посвідчення такого договору, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON]. Позивач просив визнати дійсним договір дарування, укладений 01.01.2010 між Свято-Троїцьким Браїлівським жіночим монастирем та [PERSON], щодо виробничого будинку - Странноприймальні загальною площею 1351,1 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS]; визнати за Свято-Троїцьким Браїлівським жіночим монастирем право власності на виробничий будинок - Странноприймальню, позначеною на плані літерою «Б», загальною площею 1351,1 кв. м, ворота з хвірткою, огорожу, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача Чоловський О.М. позов підтримав з підстав вказаних вище. На запитання суду пояснив, що земельна ділянка Браїлівському жіночому монастирю була виділена до 2009 року, а державний акт він отримав в 2011 році. На час передачі земельної ділянки в оренду були визначені її межі. Представник відповідача [PERSON] позов визнала, однак пояснила, що її довіритель [PERSON] людина глибоко віруюча, являється монашкою Свято-Троїцького Браїлівського жіночого монастиря Вінницької єпархії Української православної церкви. Посвідчення договору дарування протирічить її релігійним переконанням. Вона брала в оренду у Свято-Троїцького Браїлівського жіночого монастиря земельну ділянку з метою постройки на ній приміщення для потреб монастиря, будувала його за власні кошти та благодійні кошти жителів територіальної громади. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців релігійна організація Свято-Троїцький Браїлівський жіночий монастир Вінницької єпархії Української православної церкви з 1996 р. зареєстрований як юридична особа (а.с.6-7); керівником якої, згідно довідки про включення до єдиного державного реєстру - є [PERSON] (а.с.8-9). Державним комітетом України у справах релігії 30.04.1996 було видане свідоцтво №17 про реєстрацію статуту релігійної організації - Браїлівського жіночого монастиря Вінницької єпархії Української православної церкви (а.с.10-20). Як вбачається із договору оренди земельної ділянки 01.02.2009 Свято-Троїцький Браїлівський жіночий монастир Вінницької єпархії Української православної церкви в особі настоятельниці [PERSON] передав в оренду [PERSON] земельну ділянку із правом її забудови, площею 0,2672 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий №052055300:02:004:0173), про що також свідчить акт прийому передачі земельної ділянки від 01.02.2009 (а.с.23-24, 25). Як вбачається із акту прийому-передачі земельної ділянки та нерухомого майна від 01.01.2010 [PERSON] повернула Свято-Троїцькому Браїлівському жіночому монастирю орендовану земельну ділянку площею 0,2672 га та передала у дар позивачу забудовану нею на вказаній земельній ділянці будівлю Странноприймальні із огорожею, воротами та хвірткою. Акт був підписаний сторонам - [PERSON] настоятельницею Браїлівського жіночого монастиря та [PERSON]. Сторони погодили, що інвентарна справа щодо нерухомого майна буде виготовлятись органами БТІ на Свято-Троїцький Браїлівський жіночий монастир Вінницької єпархії Української православної церкви (а.с.26). Відповідно до технічного паспорту на виробничий будинок «Странноприймалні», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виготовленого станом на 03.02.2010 Жмеринським районним структурним підрозділом «ВООБТІ» на Свято-Троїцький Браїлівський жіночий монастир Вінницької єпархії Української православної церкви, зведений самовільно (а.с.27- 40), на земельній ділянці площею 0,2672 га (кадастровий №052055300:02:004:0173), яка згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (серія ЯЯ №019892), виданого на Свято-Троїцький Браїлівський жіночий монастир Вінницької єпархії Української православної церкви, перебуває у її постійному користуванні (а.с.41-42). З метою нотаріального посвідчення договору дарування виробничого приміщення Странноприймальні Свято-Троїцький Браїлівський жіночий монастир надав відповідні документи до нотаріальної контори та звернувся до [PERSON] із пропозицією оформити договір дарування, однак вона ухиляється від нотаріального посвідчення такого договору, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] (а.с.43). Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій будівлі Странноприймальні Свято-Троїцький Браїлівський жіночий монастир Вінницької єпархії Української православної церкви, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], - вона відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації (а.с.44-65). Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття; за ч. 2 цієї Статті, прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз'яснень в п. 5 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спарив від 07.12.2014 № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). На підставі ст.ст. 220, 328, 375, 719, 722 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спарив від 07.12.2014 № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved