Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 24.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: [ADDRESS], номер РПВН 38645822, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. за реєстровим №3938. Вважає даний Договір дарування недійсним, укладеним із порушенням норм чинного законодавства України, з огляду на наступне. 23 жовтня 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Траст Фінанс») до Галицького районного суду м. Львова подано позовну заяву про стягнення боргу за кредитним договором №КБ 49755 від 05.06.2008 року з позичальника - [PERSON] та поручителя за договором поруки №РО 9430 від 05.06.2008р. [PERSON]. 19 березня 2015 року Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/13054/14-ц винесено заочне рішення, яким позов задоволено, стягнуто борг солідарно із позичальника та поручителя на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (код ЄДРПОУ 19358632) за кредитним договором № КБ 49755 від 05 червня 2008 року в розмірі 62 457,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 808 828,63 гривень та судовий збір в розмірі 3775,80 гривень. 25 травня 2015 року Галицьким ВДВС м. Львова відкрито виконавче провадження ВП №47604570 по стягненню боргу з поручителя [PERSON]. 06 серпня 2015 року [PERSON] до Галицького районного суду м Львова подано заяву про перегляд заочного рішення. 09 жовтня 2015 року Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/13054/14-ц винесено ухвалу про скасування заочного рішення від 19 березня 2015 року та справу призначено до розгляду. 21 жовтня 2015 року Галицьким ВДВС м. Львова закінчено виконавче провадження ВП №47604570 по стягненню боргу з поручителя [PERSON]. 20 жовтня 2017 року Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/13054/14-ц повторно винесено заочне рішення яким позов задоволено, стягнуто борг солідарно із позичальника та поручителя на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (код ЄДРПОУ 19358632) заборгованість за кредитним договором № КБ 49755 від 05 червня 2008 року в розмірі 62457,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 808828,63 гривень (вісімсот вісім тисяч вісімсот двадцять вісім грн. шістдесят три копійки), стягнуто судовий збір в розмірі 1887,90 гривень з [PERSON] та [PERSON]. Після скасування заочного рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 жовтня 2015 року у справі №461/13054/14-ц між [PERSON] та [PERSON] 24 жовтня 2015 року було укладено договір дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. за реєстровим №3938. На момент укладення спірного договору, дарувальник, починаючи з 25 травня 2015 року року була обізнана про існування судового рішення від 19 березня 2015 року у справі №461/13054/14-ц про стягнення з неї на користь Позивача заборгованості за кредитним договором № КБ 49755 від 05 червня 2008 року в розмірі 62457,81 доларів США, тобто про існування майнового зобов'язання перед Позивачем, а відтак могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Дії з дарування нерухомого майна вчинені відповідачкою у короткий проміжок часу після ухвалення рішення суду від 19 березня 2015 року у справі №461/13054/14-ц, та на користь близьких осіб, внаслідок чого у неї відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення в межах виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення. Вказане свідчить про наявність умислу всіх сторін правочину, а саме свідомого наміру невиконання договору, тобто про відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Дії з дарування вказаного вище нерухомого майна, вчинені в короткий проміжок часу після ухвалення рішення суду від 19 березня 2015 року та відразу після завершення виконавчого провадження про стягнення із неї вказаної заборгованості, що, на думку позивача, вказує на прагнення сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близької особи з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів та узгоджується з правовою позицією ВСУ від 19.10.2016 року у справі 6-1873цс16. Просить суд визнати недійсним договір дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: [ADDRESS], укладений 24 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. за реєстровим №3938 із застосуванням наслідків недійсного правочину, передбачених ст. 216 ЦК України та поверненням до попереднього правового стану і внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. Крім того, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18 серпня 2018 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на приміщення квартири (магазин промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер майна: 38645822, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 758217446101, який належить [PERSON]. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про про проведення розгляду справи без його участі, та не заперечив проти винесення заочного рішення. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, і на підставі частини 3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин. Відтак, суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: [ADDRESS], номер [NUMBER], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. за реєстровим №3938 (а.с.68). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом частини пятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 19 березня 2015 року у справі №461/13054/14-ц вирішено стягнути із [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (код ЄДРПОУ 19358632) борг за кредитним договором № КБ 49755 від 05 червня 2008 року в розмірі 62 457,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 808 828,63 гривень (вісімсот вісім тисяч вісімсот двадцять вісім грн. шістдесят три копійки) та судовий збір в розмірі 3775,80 гривень. 25 травня 2015 року Галицьким ВДВС м. Львова на виконання вказаного вище рішення суду відкрито виконавче провадження ВП №47604570. 09 жовтня 2015 року Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/13054/14-ц винесено ухвалу про скасування заочного рішення від 19 березня 2015 року та справу призначено до розгляду. 21 жовтня 2015 року Галицьким ВДВС м. Львова закінчено виконавче провадження ВП №47604570 по стягненню боргу з поручителя [PERSON]. 20 жовтня 2017 року Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/13054/14-ц повторно винесено заочне рішення яким позов задоволено, стягнуто борг солідарно із позичальника та поручителя на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (код ЄДРПОУ 19358632) заборгованість за кредитним договором № КБ 49755 від 05 червня 2008 року в розмірі 62457,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 808828,63 гривень (вісімсот вісім тисяч вісімсот двадцять вісім грн. шістдесят три копійки), стягнуто судовий збір в розмірі 1887,90 гривень з [PERSON] та [PERSON]. Після скасування заочного рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 жовтня 2015 року у справі №461/13054/14-ц між [PERSON] та [PERSON] 24 жовтня 2015 року було укладено спірний договір дарування. При цьому, на момент укладення спірного договору дарувальник, починаючи з 25 травня 2015 року року була обізнана про існування судового рішення від 19 березня 2015 року у справі №461/13054/14-ц про стягнення з неї на користь Позивача заборгованості за кредитним договором № КБ 49755 від 05 червня 2008 року в розмірі 62457,81 доларів США, тобто про існування значного майнового зобов'язання перед Позивачем, а відтак могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Дії з дарування квартири приміщення квартири №3 (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: м. Львів, [ADDRESS], відповідачем вчинені в короткий проміжок часу після ухвалення рішення суду від 19 березня 2015 року у справі №461/13054/14-ц, та на користь близьких осіб, внаслідок чого у неї відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення в межах виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення. Вказане свідчить про наявність умислу всіх сторін правочину, а саме свідомого наміру невиконання договору, тобто про відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Дії з дарування вказаного вище нерухомого майна, вчинені в короткий проміжок часу після ухвалення рішення суду від 19 березня 2015 року у справі №461/13054/14-ц та відразу після завершення виконавчого провадження про стягнення із неї вказаної заборгованості, що, на думку позивача, вказує на прагнення сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близької особи з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів та узгоджується з правовою позицією ВС України від 19.10.2016 року у справі 6-1873цс16. Таким чином, сторони укладаючи договір дарування не мали не меті фактичне виконання цього договору дарування, оскільки відповідач [PERSON] продовжує фактично володіти та користуватись спірним майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved