Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03.05.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 2945 про стягнення з нього грошових коштів у розмірі 36 784,33 грн. та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Позов мотивує тим, що на підставі вищезазначеного виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. з нього за кредитним договором № 100631209701 від 22.01.2016 року на користь ПАТ «ПУМБ» стягнуто грошові кошти у розмірі 36 784,33 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом складає 11 908,12 грн., прострочена заборгованість за комісією - 8 269,01 грн., прострочена заборгованість по процентам - 3 454,50 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 12 826,13 грн., строкова заборгованість за комісією - 255,07 грн., строкова заборгованість по процентам - 71,50 грн. та витрати за виконання вчинення напису - 400,00 грн. Про наявність даного виконавчого напису він не знав, вимога про дострокове стягнення коштів йому не направлялась, виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця Вольф Т.Л., вважає, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом порушені норми статей 87, 88 ЗУ « Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій щодо встановлення безспірності заборгованості, в розрахунок включено комісію в розмірі 8 524,08 грн., що не відповідає вимогам чинного законодавства. Дані обставини в сукупності повністю виключали для нотаріуса факт безспірності його заборгованості перед банком, а вчинення виконавчого напису на підставі п.2 Переліку документів № 1172 є неправомірним. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просив задовольнити позов. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, при цьому, представник позивача надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог, представник відповідача відзив на позов не надав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі та винесення рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа приватний виконавець Вольф Т.Л. в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2945, згідно якого з позивача [PERSON] на користь відповідача - Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 100631209701 від 22.01.2016 року в розмірі 36 784,33 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом складає 11 908,12 грн., прострочена заборгованість за комісією - 8 269,01 грн., прострочена заборгованість по процентам - 3 454,50 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 12 826,13 грн., строкова заборгованість за комісією - 255,07 грн., строкова заборгованість по процентам - 71,50 грн. та витрати за виконання вчинення напису - 400,00 грн. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначається, що: «При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Отже, в основі вчинення вищевказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної у боржника заборгованості. З тексту оспорюваного виконавчого напису № 2945 від 03.05.2018 року судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається з копій поданих позивачем документів, приватному нотаріусу була надана заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 100631209701 від 22.01.2016 року. Документ, який підтверджує заборгованість позивача перед банком, не може бути доказом безспірності заборгованості, оскільки в ньому не вказано дату коли був отриманий кредит, не зазначено суми отриманого кредиту, відсутній строк остаточного погашення кредиту, відсутній зрозумілий розрахунок прострочення по відсотках та зазначено суму комісії 8 269,01 грн., що не може слугувати фактом безспірності заборгованості. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 03.05.2018 року не врахувала обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам і повинен був відмовити Банку у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким кредитний договір № 100631209701 від 22.01.2016року укладений між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» - не являється Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не забезпечено справедливий баланс інтересами позивача та суспільства, що не відповідає нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved