Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], 3-ті особи: Підгородненська міська рада, Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції, Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі, про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд виділити йому 3/4 частини майна, що спільною сумісною власністю подружжя (будинок та дві земельні ділянки по [ADDRESS]). Відповідачці відповідно просив суд виділити 1/4 частину майна подружжя. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову та поділу майна подружжя за варіантом, не який наголошує позивач. Представник Підгородненської міської ради у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви заступник Підгородненського міського голови просить суд розглядати справу за відсутності представника міської ради. Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомив. Представник Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі у судовому засіданні просив суд винести рішення згідно з вимогами чинного законодавства. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення представника сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 1985 року відділом ЗАГСу АНД району міста Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. За період шлюбу за спільні кошти сім'ї було набуто наступне майно: житловий будинок (літ. А), загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., та господарські будівлі і споруди: навіс літ. Г, вбиральня літ. Д, колодязь літ. К, огорожа № 1 в [ADDRESS], що розташовані на земельній ділянці площею 1527 кв.м. (держфонд), вартістю 51208,00 гривень (п'ятдесят одна тисяча двісті вісім гривень 00 копійок) на момент продажу, що при придбанні були оформлені на [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого « 11» липня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3541, та зареєстровані в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно « 31» липня 2008 року. Відповідно до Технічного паспорту від 09.06.2008р. на вказаний садибний (індивідуальний) житловий будинок, житловий будинок складався з: передпокою літ. 1-1 площею 7,6 кв.м., кухні літ. 1-2 площею 8,7 кв.м., житлової кімнати літ. 1-3 площею 12,5 кв.м., житлової кімнати літ. 1-4 площею 15,7 кв.м., веранди літ. 1-І площею 8,3 кв.м., комори літ. 1-ІІ площею 7,4 кв.м. Згідно з п. 5 вказаного Договору купівлі-продажу житлового будинку, вказаний договір був укладений [PERSON] в інтересах сім'ї, зі годи [PERSON] як її чоловіка. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу (CK) України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 368 Цивільного кодексу (ЦК) України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, вказане вище майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] до [PERSON]. Як пояснив позивач у судовому засіданні, не дивлячись на ту обставину, що нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], було набуто за час шлюбу і є спільною сумісною власністю, [PERSON] було одноособово приватизовано земельні ділянки, на яких розташоване вказане нерухоме майно, і набуто право приватної власності на: земельну ділянку кадастровий номер 1221411000:02:004:0055 площею 0,1000 гектарів за адресою: [ADDRESS], призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі Рішення сесії Підгородненської міської ради від 29.01.2010р. № 4542-XXXVII/V, про що Відповідачу було видано ДЕРЖАВНИЙ АКТ на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 305292 від 09.06.2010 р; та земельну ділянку кадастровий номер 1221411000:02:004:0056 площею 0,0527 гектарів за адресою: [ADDRESS], призначену для ведення особистого селянського господарства, на підставі Рішення сесії Підгородненської міської ради від 29.01.2010р. № 4542-ХХХУІІ/У, про що [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 305293 від 09.06.2010 р. Як пояснив позивач у судовому засіданні, тим самим було грубо порушено його права як співвласника нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], що було придбано нами за час шлюбу і є спільною сумісною власністю нашого подружжя, оскільки його було позбавлено права на отримання земельних ділянок за вказаною адресою у спільну сумісну власність. Згідно зі ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно з ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. У ч. 1 ст. 71 СК України вказано, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, що є спільною сумісною власністю, позивач вимушений звернутися до суду для вирішення спору між нами. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. На думку суду, є всі підстави для визнання майна, придбаного сторонами у шлюбі, спільною сумісною власністю подружжя, припинення права спільної сумісної власності подружжя на придбане в нашому шлюбі майна, та розподілу спільно нажитого та придбаного в шлюбі подружжя майна, виділивши це майно згідно, визнавши на позивачем та відповідачкою відповідно по 3/4 та 1/4 частині спільного майна подружжя. Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України, встановлює право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визначаючи підсудність розгляду даної позовної заяви, суд виходить з того, що згідно з ч. 1 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Дана позовна заява містить вимоги щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], яке знаходиться у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області.

Outcome: approved