Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення. В позовній заяві (а.с. 3 - 7) та поясненнях, наданих позивачем та його представником в судовому засіданні, викладено наступну позицію. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Каховського міськрайонного суду від 03 вересня 2012 року, є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . За період шлюбу та після його розірвання сторони були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . За угодою сторін право власності на вказану квартиру, шляхом її приватизації, набув їх малолітній син - [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач проживала з іншим чоловіком за іншою адресою. 03 січня 2016 року [PERSON] виявила бажання проживати за місцем реєстрації. На початку березня 2016 року позивач виїхав на заробітки до РФ, де працював вахтовим методом - 60 днів через 30 днів. Повернувшись у травні 2016 року додому він виявив, що замки на дверях змінені і там проживає відповідач з іншим чоловіком. З цього часу, через дії відповідача, до житла він доступу не має. В іншому порядку ніж в судовому даний спір вирішити не можливо. За вказаних обставин позивач просив вселити його до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди в користуванні вказаним житлом надавши йому вільний доступ до вказаного приміщення та ключі від вхідних дверей. В поясненнях, наданих представником відповідача в судовому засіданні, викладені наступні заперечення проти позову. Створення відповідачем перешкод в користуванні житлом малолітнього [PERSON] ґрунтується на припущеннях. Певний період часу позивач проживав в указаній квартирі сам, вигнавши з неї [PERSON] та дітей. У зв`язку із цим власник квартири був позбавлений реалізовувати право користування власним житлом. Тільки на підставі відповідного рішення суду він разом із своїм братом та матір`ю був вселений. Вселення позивача в спірне житло неможливе та негативно впливатиме на неповнолітніх дітей - сторони давно не сім`я, характер відносин, що склалися між ними, унеможливлює їх спільне поживання. Представник третьої особи в судовому засіданні висловила наступну позицію виконавчого комітету Каховської міської ради як органу опіки та піклування щодо позову. До відділу у справах дітей виконкому сторони не зверталися. Проте, згідно з матеріалами справи, між сторонами існують конфліктні відносини, - це вказує, що вселення позивача не відповідатиме інтересам дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 06 жовтня 2007 року по 14 вересня 2012 року, є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Відповідно до обставин, встановлених рішеннями судів в справах, в яких брали участь [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15 - 16, 105 - 109), на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 2014 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] з 26 жовтня 2007 року перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 21). Згідно з висновком за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих за заявою [PERSON] від 03 січня 2016 року (а.с. 8), протягом тривалого часу заявниця не перебуває в шлюбі з [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] винаймала житло, оскільки в квартиру за адресою: [ADDRESS] , належну сину сторін, [PERSON] її не впускав. На даний час діти проживають з батьком за вказаною адресою. Бачитись з дітьми [PERSON] не забороняє, проте мешкати в цьому житлі не дозволяє. 04 квітня 2016 року Каховським міськрайонним судом в цивільній справі за позовом [PERSON] , в її та [PERSON] інтересах, до [PERSON] про вселення ухвалене заочне рішення про задоволення позову. 08 грудня 2017 року апеляційним судом Херсонської області ухвалене рішення (а.с. 15 - 16) про відмову в задоволенні позову [PERSON] , в її та [PERSON] інтересах, до [PERSON] про виселення. Судом встановлено, що [PERSON] з 2015 року фактично виїхав з України і з того часу в спірній квартирі не проживав. [PERSON] не доведено фактів систематичного вчинення [PERSON] порушень, визначених ст. 116 ЖК України, в цей період. Згідно з довідкою, виданою ТОВ «Бразис Логистик» 13 грудня 2017 року (а.с. 19), [PERSON] працював в ТОВ «Бразис Логистик» з 16 березня 2016 року на день видачі довідки, вахтовим методом 60/30 днів. 02 жовтня 2018 року до служби 102 Каховського ВП надійшло повідомлення від [PERSON] (а.с. 52), про те, що 02 жовтня 2018 року о 12.06 год. за адресою: [ADDRESS] , відбувся конфлікт між ним та якого колишньою дружиною, яка змінила замки в квартирі. Перевірка даної заяви закінчена, оскільки в даній події відсутній склад будь-якого кримінального правопорушення (а.с. 52). 08 квітня 2019 року Каховським міськрайонним судом ухвалене рішення про відмову в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] 26 вересня 2019 року Херсонським апеляційним судом ухвалено постанову (а.с. 105 - 109) про залишення без змін рішення Каховського міськрайонного суду від 08 квітня 2019 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Постанова мотивована тим, що судами не встановлено факт відсутності [PERSON] , як члена сім`ї власника житла, понад один рік без поважних причин за адресою місця реєстрації проживання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в квітні 2019 року він разом із [PERSON] приїхали на ж/м Світлове, де намагалися потрапити до житла останнього. Оскільки ключі до дверей квартири не підійшли, вони викликали поліцію. Через деякий час приїхала відповідач, яка в присутності працівників поліції повідомила, що до квартири позивач потрапить тільки на підставі рішення суду. Як встановлено ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч. 2 ст. 3 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Суд вважає, що позивач, як член сім`ї власника житла, набув право користування спірною квартирою. На зв`язок [PERSON] з цим житлом вказує тривалість користування ним. В установленому законом порядку позивач не визнаний таким, що втратив право користування указаним житлом. [PERSON] (інший член сім`ї власника житла), чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою (змінила замки на вхідних дверях, не надала ключі від них, чим унеможливила доступ до житла). Даних про те, що позивач має право користування іншим житлом суду не надано. За вказаних обставин, порушене право позивача на житло підлягає захисту шляхом вселення у спірну квартиру та зобов`язання відповідача до надання [PERSON] ключів від вхідних дверей та доступу до приміщень квартири.

Outcome: approved