Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення на користь ПАТ «Київенерго» боргу за спожиту електроенергію за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] в розмірі 3911,01 гривень, за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] в розмірі 2927,42 гривень, стягнення 3 % річних від суми боргу в розмірі 402,57 гривень та інфляційну складову боргу в суму 603,15 гривень, а також судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є споживачем електроенергії за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS], однак в порушення Правил користування електричною енергією відповідач належним чином не виконує свої зобов»язання щодо здійснення оплати за спожиту електричну енергію. Станом на 01.05.2013 р. заборгованість за спожиту електроенергію за особовим рахунком № [NUMBER] становить 3911,01 гривень та за особовим рахунком [NUMBER] 2927,42 гривень. З врахуванням положень ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиту електроенергію за особовим рахунком [NUMBER] та за особовим рахунком [NUMBER]. Представник позивача подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника ПАТ «Київенерго». Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи станом на початок судового засідання не звертався. В зв»язку з викладеним, з врахуванням наявних в матеріалах справи письмових заперечень відповідача, на підставі положень ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ «Київенерго» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.01.1993 р. і є споживачем електричної енергії. За даною адресою ПАТ «Київенерго» був відкритий особовий рахунок споживача електричної енергії № [NUMBER]. Відповідно до ст.26 Закону України «Про електроенергетику» споживання електроенергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до ст..714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов»язується надавати другій стороні ( споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов»язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбачених договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. 13.08.2002 р. між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] був укладений Договір про користування електричною енергією, відповідно до умов якого енергопостачальник взяв на себе зобов»язання надійно постачати Споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності електроустановок, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості на межі розподілу, а [PERSON], як Споживач, зобов»язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у терміни, передбачені Договором. Відповідно до п.16 Договору про користування електричною енергією, що укладений між сторонами у даному спорі, Оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань приладу обліку, не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунками. Рахунки електропостачальника оплачуються протягом 10 днів після їх отримання. При відсутності оплати за спожиту електроенергію в терміни, визначені Договором, У разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного в Договорі, Енергопостачальник згідно з правилами користування електричною енергією здійснює заходи щодо припинення електропостачання Споживачу. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію по особовому рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], позивач посилається на невиконання відповідачем свого обов»язку щодо оплати наданих послуг з електропостачання та наявність боргу в розмірі 2927,42 гривні. З наданих суду письмових доказів, а саме акту розрахунку за спожиту електроенергію станом на 11.08.2006 р. вже існувала заборгованість в розмірі 1783 гривні 50 копійок. Невиконання [PERSON] свого обов»язку щодо належного здійснення оплати за отримані послуги з електропостачання по особовому рахунку № [NUMBER] підтверджується листом-відповіддю Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» від 13.07.2007 р., відповідно до якого відповідачу повідомляється про наявність боргу станом на 06.07.2007 р. в розмірі 2726,26 гривень. Судом встановлено, що 29.03.2008 р. [PERSON] було надіслано попередження про відключення електропостачання за адресою: [ADDRESS] в зв»язку з наявною заборгованість в розмірі 2726,46 гривень (лист від 18.07.2008 р. № 038-347-6940 ос). Оскільки заборгованість не була погашена відповідачем, 07.05.2008 р. на підставі наряду-допуску електропостачання зазначеної квартири було припинено. 19.06.2008 р. відбулось повторне припинення електропостачання квартири в зв»язку із самовільним підключенням. Станом на 16.07.2008 р. сума заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] становить 2927,42 гривні, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості по особовому рахунку. Дана заборгованість виникла з 2003 року в зв»язку з відсутністю, починаючи з зазначеного періоду, оплати за надані послуги. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.11.1991 р. За даною адресою ПАТ «Київенерго» був відкритий особовий рахунок споживача електроенергії [NUMBER]. Як зазначалось судом вище, в силу положень ст.26 Закону України «Про електроенергетику» постачання електричної енергії здійснюється лише на підставі договору. Договір про постачання електроенергії за адресою: [ADDRESS] між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] не укладався. В 2011 році ПАТ «Київенерго» в особі Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» зверталось до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про зобов»язання укласти договір про користування електричною енергією, однак, відповідно до рішення суду від 06.12.2012 р. у задоволенні даного позову було відмовлено. Зазначене рішення Голосіївського районного суду м.Києва було залишено без змін згідно з ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 19.02.2013 р. Однак, обов»язок сплачувати за спожиту електроенергію у Споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, а і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин. Зокрема, відповідно до ст.3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов»язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357. Пунктами 19-21 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача. Починаючи з 2006 року відповідач лише частково здійснював оплату за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS]. Остання оплата за спожиті послуги з постачання електроенергії здійснена [PERSON] в липні 2009 року. Енергопостачальником надсилались попередження відповідачу про припинення електропостачання в зв»язку з наявною заборгованістю 06.06.2009 р., 09.09.2009 р.,09.09.2010 р. Постачання електроенергії за адресою: [ADDRESS] було припинено 15.09.2010 р. в зв»язку з наявним боргом в розмірі 1029,08 гривень станом на 09.09.2010 р., про що зазначено в письмовому попередженні, надісланому на адресу відповідача, про припинення постачання електроенергії. Після звернення [PERSON] до електропостачальної організації щодо складання акту-претензії електропостачання було відновлено, змінено прилад обліку 23.10.2010 р. Після зміни електролічильника електроенергія продовжує споживатись відповідачем і станом на травень 2013 р. сума заборгованості становить 3911,01 гривень. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач пред»являє вимоги про стягнення заборгованості з відповідача по особовому рахунку [NUMBER] в розмірі 2927,42 за період з 2003 року по травень 2013 р. Також позивач пред»являє вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] за період з 2006 року по травень 2013 року в сумі 3911,01 гривень. Відповідно до положень ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В силу ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності за даними позовними вимогами. При вирішенні питання щодо періоду, за який підлягає стягненню сума заборгованості за спожиту електроенергію, суд враховує положення ст.264 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тобто, з положень ст.264 ЦК України вбачається, що строк позовної давності переривається також пред»явленням відповідного позову щодо частини боргу, на яку має право позивач. Порядок звернення з вимогами про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію передбачений спеціальною нормою, а саме ст.ст.95, 96 ЦПК України, згідно з якими особа, які належить право вимоги може звернутись з заявою про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. В силу положень ст..118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених ст.96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. З огляду на викладені норми чинного законодавства суд приходить до висновку, що подання, в даному випадку, заяви про видачу судового наказу з вимогами про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію перериває строк позовної давності. Судом встановлено, що позивач в травні 2011 року звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] в розмірі 2927,42 гривень. Дана заява була задоволена судом і 06.06.2011 р. судом видано судовий наказ про стягнення зазначеної суми боргу та інфляційної складової і 3% річних від суми боргу. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 16.08.2011 р. судовий наказ від 06.06.2011 р. був скасований за заявою боржника. Отже суд приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідача заборгованість по оплаті за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] за період з травня 2008 р. по травень 2013 року, що відповідно до наданого позивачем розрахунку ( з врахування положень ст.ст.257, 264 ЦК України) становить суму 40 гривень 44 копійки (а.с.190-191). Також судом встановлено, що позивач в квітні 2011 року звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з заявою про видачу судового наказу і стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1874,50 гривень та інфляційної складової і 3% річних від суми боргу. 30.05.2011 р. за даною заявою був виданий судовий наказ, який в подальшому відповідно до ухвали суду від 09.08.2011 р. був скасований за заявою боржника. З врахуванням положень ст.ст.257, 264 ЦК України підлягає стягненню з відповідача сума заборгованості за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] за період з квітня 2008 року по травень 2013 року в розмірі 3435,71 гривень (розрахунок заборгованості а.с. 187-188). Оскільки оплата за спожиті послуги з електропостачання є грошовим зобов»язанням, суд за вимогою позивача, вважає за необхідне застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України і стягнути суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в зв»язку з неналежним виконанням грошового зобов»язання. Наданий позивачем розрахунок інфляційної складової в сумі 170,11 гривень та 3 % річних в сумі 138,31 гривень від суми заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, розрахований з наявної суми заборгованості, а тому може бути взятий судом до уваги. Однак, на думку суду, розрахунок інфляційної складової та 3 % річних від суми заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] не може бути прийнятий судом, оскільки даний розрахунок проведений із суми боргу 56,52 гривні, натомість судом встановлено, що розмір заборгованості відповідача за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] становить 40,44 гривні. З огляду на викладене інфляційна складова виходячи з розміру заборгованості в сумі 40,44 гривні за період з травня 2010 року по травень 2013 року (за заявленими вимогами) становить 4,88 гривень, а 3 % річних за даний період складає 3,68 гривень. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що на момент розгляду справи з боку відповідача не надано суду доказів на підтвердження виконання свого обов»язку по оплаті за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS], суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] за період з квітня 2008 року по травень 2013 року в сумі 3435,71 гривень та суми боргу за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] за період з травня 2008 року по травень 2013 року в сумі 40,44 гривні, а також щодо стягнення суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних від суми боргу, в зв»язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 115,85 гривень, що становить 50,53% від сплаченої при зверненні суми судового збору.

Outcome: partial