Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між ним та відповідачкою зареєстрований 06 листопада 2003 року у Саджавській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 17. У шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] . Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів та небажання проживати спільно. Вважає, що шлюб став формальним, тому просить його розірвати. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та вказав, що в даний час їх шлюб носить формальний характер і наміру проживати спільно у шлюбі він не має. Вважає, що неявка відповідачки та її представника є зловживанням своїми процесуальними правами та наміром затягнути судовий розгляд. Повідомив, що вони з відповідачкою проживають в одному житловому будинку, однак спільне господарство не ведуть, з часу відкриття провадження у справі відповідачка жодних заходів для примирення не вживала. На його думку примирення є неможливим, тому просив шлюб розірвати. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. У поданій заяві представник відповідачки заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням у відпустці. Однак зважаючи на повторну неявку відповідачки та її представника суд вважає вказане клопотання про відкладення розгляду справи необґрунтованим. У поданому відзиві відповідачки вимоги позову не визнала та вказала, що є можливість збереження сім`ї. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 листопада 2003 року у Саджавській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 17. У шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення відповідно до яких шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При цьому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. З огляду на взаємини, які склались та існують між сторонами, враховуючи те, що фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально, позивач не бажає примирення та збереження шлюбу, подальше спільне життя подружжя буде суперечити його інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved