Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору Львівської міської ради про стягнення боргу за договором позики, а також усунення перешкод у користуванні майном, покликаючись на те, що відповідач зайняв нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS], загальною площею 19,2 кв.м., відмовляється підписувати акт прийомки-передачі приміщень позивачеві згідно Договору позички нерухомого майна після закінчення строку дії позички та добровільно не допускає до згаданих приміщень, оскільки стверджує, що останній втратив своє право власності на приміщення у строк. Таким чином, оскільки, відповідач добровільно не надає доступу та оспорює право власності позивача на нежитлове приміщення, а також з огляду на закінчення строку дії позички, відмовляється сплачувати позичкодавцю тобто позивачу штраф, останній був змушений звернутися з даною позовною заявою в суд. Просить задоволити уточнені позовні вимоги. У судове засідання позивачка не з'явилась, однак подала заяву у якій свої уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просить уточнені позовні вимоги задоволити. Просить позов задоволити. У судове засідання відповідачка не з'явилась, однак подала письмову заяву у якій уточнені позовні вимоги визнала. У судове засідання представник третьої особи Львівської міської ради- Гасюк Т.Б. не з'явився, однак подав письмову заяву про слухання справи у його відсутності, позов заперечив у повному обсязі. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позички нерухомого майна. Згідно умов даного Договору 01 вересня 2013 року позивачем передано відповідачу, а відповідачем прийнято у тимчасове безоплатне користування приміщення гаражного боксу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 19,2 кв.м. Згідно п. 2.1. Договору, приміщення надаються в позичку на строк до 31.12.2014 року. Строк позички може бути змінений Позичкодавцем в односторонньому порядку. Про зміну строку позички Позичкодавець повинен повідомити Користувача не пізніше як за 30 днів до дня закінчення строку позички ( п. 2.3. Договору). У зв'язку з наміром позивача використовувати передані у позичку приміщення для власних потреб, відповідача було повідомлено 20.12.2013 року про зміну строку позички, встановленого п. 2.1. Договору. Новий строк позички визначений до 31.07.2014 року, про що повідомлено Відповідача у встановлений договором термін - не пізніше як за 30 днів до дня закінчення строку позички. Всупереч наведеному, 25.12.2013 року відповідач звернувся до позивача з листом, у якому відмовився передавати приміщення у строк до 31.07.2014 року та зазначив, що позивач втратив своє право власності на передані у позичку приміщення на строк до 31.12.2014 року, а відтак позивач не вправі вимагати повернення з користування у строк до 31.07.2014 року. З огляду на вище наведене, відповідач одноособово змінив умови договору та чинить перешкоди позивачу в їх використанні у власних потребах. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні приписи закріплені у положеннях ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Поряд з цим, відповідач, не маючи жодних прав на предмет Договору з огляду на закінчення строку дії договору, не звільнив його та перешкоджає позивачеві володіти та користуватись ним шляхом не допуску до нього останнього, чим порушує права закріплені приписами статті 41 Конституції України. Відповідно до п. 6.2. Договору позички нерухомого майна у випадку прострочення звільнення приміщень після закінчення строку позички, встановленого у п. 2.1. Договору або встановленого Позичкодавцем в порядку п. 2.3. Договору, Користувач сплачує Позичкодавцю штраф у розмірі 25 000,00 грн. Станом на день подання позову до суду, відповідач займаних приміщень не звільнив, штраф на користь позивача не сплатив. Таким чином, відповідач у зв'язку з відмовою передачі приміщень позивачеві згідно п. 5.1. та 2.3. Договору позички, зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 25 000,00грн. Поряд із зазначеним, згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином, позивач вправі вимагати у відповідача усунути перешкоди в користуванні приміщеннями шляхом виселення останнього із згаданих приміщень. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин. За даних обставин суд приймає визнання позовних вимог відповідачем та вважає за можливе ухвалити рішення без дослідження фактичних обставин справи в частині, що підтверджують наявність зобов'язань відповідача. Окрім того, суд вважає за доцільне задоволити частково даний позов, зокрема в частині визнання права власності задоволити, а в частині стягнення штрафних санкцій по Договору позики та усунення перешкод у користуванні майном відмовити враховуючи заяву [PERSON] від 03.10.2014 року. Відповідно до статті 109 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Outcome: approved