Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до територіальної громади с. Кононча в особі Конончанської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування. У позові позивач вказав, що [INFO]. померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець у визначений законом термін звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, оформити право власності на спадковий житловий будинок не зміг, про що отримав відмову нотаріуса. Тому змушений звернутися до суду з відповідним позовом, просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] в м. Київ. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 23.01.2014 року (а.с.17) в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади с. Кононча в особі Конончанської сільської ради - голова села Підгірний І.А., який діє на підставі рішення сільської ради №1 від 12.11.2010 року в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечує проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, думку представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно із ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема: - свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.04.1998р. (а.с.8), що [PERSON] померла [INFO] в м. Київ; - з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.08.1953р. (а.с.7), що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]; - з технічного паспорта на садибний житловий будинок [ADDRESS], що власник домоволодіння не зазначений (а.с.9-13); - з довідки голови Конончанської сільської ради №16 від 23.01.2014 року, що в домоволодінні по [ADDRESS] по день смерті була зареєстрована та проживала [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] (а.с.14). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з повідомлення Канівської державної нотаріальної контори №297/02-14 від 04.02.2014року, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадщину за законом прийняв [PERSON] (а.с.24-28). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України). Крім цього, судом у судовому засіданні встановлено, що представник відповідача не заперечує проти визнання права власності за [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON]. З огляду на викладене та з урахуванням зібраних у справі доказів суд дійшов висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і право чинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або право чинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», №1952-1У від 01.07.2004 року передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог, і його доводи знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved