Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути за рахунок державного бюджету (Державне казначейство України) на його користь завдану йому Головним управлінням НП в Кіровоградській області, прокуратурою Кіровоградської області, Кіровоградським районним судом Кіровоградської області майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 29 000 грн. та в рахунок відшкодування частини моральної (немайнової) шкоди 100 000 грн. Позов обґрунтовує тим, що 29.09.2015 року слідчим Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області було внесено відомості до ЄРДР за № 12015120170001319 про те, що він ніби то заподіяв сусіду тілесні ушкодження. 06.10.2015 року до нього приїхали два працівники міліції із райвідділу (анкетних даних не пам`ятає) і він думав, що вони приїхали розбиратися по його заяві, але вони повідомили, що сусід написав на заяву про те, що він побив сусіда і поламав йому ногу, а тому потрібно поїхати до райвідділу де його закриють, якщо він не зізнається у нанесенні тілесних ушкоджень сусіду. Заперечуючи він повідомив, що сусіда не бив, а навпаки сусід його побив і йому довелося звертатися до лікарні і де у нього прийняла слідча заяву. Працівники міліції у наказному тоні сказали, щоб він сів у їхній автомобіль і повезли його через все село, як злочинця. По дорозі працівники міліції здійснювали на нього психологічний тиск і вимагали, щоб він зізнався у нанесенні тілесних ушкоджень сусіду, але йому не було у чому зізнаватись, працівники міліції ці пояснення ігнорували. Виїхавши за село його висадили і він пішов додому. Через невеликий проміжок часу до нього додому приїхав працівник міліції-дільничний (анкетних даних не пам`ятає) і сказав, щоб він терміново збирався і поїхав до райвідділу, бо з ним хоче поспілкуватися слідчий. Він поїхав до райвідділу і слідчий Павліченко К.Ю. сказав, щоб він поїхав з працівником міліції у лікарню, він не заперечував, але коли приїхали, то зрозумів, що його привезли до психіатричної лікарні в с. Нове. На запитання навіщо його привезли, працівники міліції пояснили, що так потрібно і якщо відмовлюсь, то примусово заведуть у психіатричну лікарню. Не розуміючи, що відбувається, йому погано і він зателефонував дружині та сину, а працівникам поліції сказав, що поки не приїде син, нікуди не піде. На що працівник міліції-водій, почав погрожувати, але потім його посадили у автомобіль і відвезли назад до райвідділу. З райвідділу повели до прокурора Мєлікова А.Ф. і він йому розповів про зазначені вище обставини, але з його питань та розмови, зрозумів, що він захищав кривдника-сусіда. Після чого прокурор сказав, щоб він вийшов і чекав у коридорі та потім сказав, що вільний, але щоб з місця мешкання нікуди не виїжджав без дозволу слідчого, тим самим обмежуючи його конституційні права, як громадянина України. 04.05.2016 року слідчий Кіровоградського районного відділення поліції Кіровоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Павліченко К.Ю. повідомив йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яка була погоджена прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури Меліковим А.Ф. В подальшому обвинувальний акт, затверджений прокурором Осєтровим В.О., по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120170001319 від 29.09.2015 року було скеровано до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області. 10.10.2016 року вироком судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області Пасічником Д.І. його було визнано винним по ч. 1 ст. 122 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст. 75, 76 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням та покладено обов`язки, які обмежували його права. З вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області він не погоджувався, а тому захисником 08.11.2016 року було подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області. 01.06.2017 року колегією суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.10.2016 року - скасовано. Кримінальне провадження за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України за невстановленістю достатності доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати - закрито. Крім того, він звертався із скаргою до Кіровоградської обласної прокуратури на дії та бездіяльність працівників міліції (поліції) та прокуратури, але жодних заходів прокуратурою області по припиненню протиправних дій з боку правоохоронних органів вжито не було, а навпаки, його вважали злочинцем та підтримувалось обвинувачення у апеляційному суді прокурором обласної прокуратури Агеєвим В.М. Зазначає, що є людиною похилого віку, на пенсії, має майже 79 років, пережив Велику Вітчизняну Війну, голодомор після війни, все життя працював, через що має проблеми зі здоров`ям. Все життя вірив у справедливість та законі дії працівників міліції (тепер поліції) і органів прокуратури, але після події, яка потребувала законного прийняття рішення Кіровоградською районною міліцією та районною прокуратурою, розчарувався у справедливості правоохоронних органів та зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася у емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, яких зазнав у зв`язку з неправомірними та протиправними діями працівників міліції (поліції), прокуратури, суду. Невиконання правоохоронними органами своїх функціональних обов`язків та його Конституційних прав, нанесло психологічну травму, що проявляється у втраті довіри до правової системи. Також психологічна травма була наслідком втрати соціальних зв`язків із знайомими, сусідами. На фоні емоційних та психологічних страждань та їх наслідків, на даний час має нестабільний стан здоров`я, на відновлення якого потрібно довгий час і значні кошти, а також невизначеністю, якими будуть наслідки для здоров`я. Розмір моральної шкоди визначає в сумі 100 000,00 грн. Спричинена майнова (матеріальна) шкода становить 29 000 грн. і складається: 14 000 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги від 04.05.2016 року за юридичні послуги по кримінальному провадженню під час досудового розслідування та у судах і 15 000 грн., сплачених адвокату Іващенку О.П. відповідно до договору про надання правової допомоги від 23.05.2020 року за юридичні послуги у цивільній справі. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, надані суду докази та норми діючого законодавства. Представник ГУНП в Кіровоградській області в судовому засіданні позов не визнала,надала суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просила відмовити в задоволенні позову. Представник Прокуратури в судовому засіданні позов визнала частково, надала суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просила задовольнити позов, враховуючи вимоги діючого законодавства. В судовому засіданні вирішено питання щодо заміни відповідача прокуратури Кіровоградської області та Кіровоградську обласну прокуратуру. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, причини неявки не сповістив, відзиву на позов не надано. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 56 Конституції України гарантоване право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до вимог ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади (його посадовою або службовою особою) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Судом встановлено, що Кіровоградським районним відділенням поліції Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області 29.09.2015 року внесено відомості до ЄРДР № 12015120170001319 за ч. 1 ст. 122 КК України за заявою [PERSON] про нанесення йому тілесних ушкоджень металевою частиною лопати в область правої ноги [PERSON] , в результаті чого у [PERSON] утворились тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ноги гомілкової частини. [PERSON] 04.05.2016 року повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 122 КК України. Процесуальним керівником 30.05.2016 року затверджено обвинувальний акт за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КК України, який скеровано до суду. Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.10.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченим ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 01.06.2017 року вказане кримінальне провадження відносно [PERSON] на підставі п.3 ч.І ст.284 КПК України за невстановленістю достатності доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати - закрито. У касаційному порядку вказані судові рішення не оскаржувались. За приписами КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Судом встановлено, що [PERSON] оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України 04.05.2016 року, а кримінальне провадження закрито судом 01.06.2017 року. Таким чином, [PERSON] перебував під слідством та судом 12 місяців і 28 днів. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1.постановления виправдувального вироку суду; 1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2. закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 3. закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно із ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1. заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2. майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3. штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4. суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5. моральна шкода. Позивачем заявлено вимоги про стягнення на його користь на відшкодування завданої моральної шкоди коштів у сумі 100 000 грн. (п. 5 ст. 3 Закону) та майнову шкоду у сумі 29 000 грн. (п. 4 ст. 3 Закону). Згідно положень ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. Суд приходить до висновку, що позивачем зазначено обставини, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди. Суд враховує вік позивача, стан його здоров`я, тривалість перебування під слідством та судом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому в цій частин розмір моральної шкоди, завданої позивачеві судом визначається в сумі 65 000 грн. Відповідачі по справі є бюджетними установами, відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України та п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Держказначейства України № 39 від 04.02.2008 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 09.02.2008 року № 110/14801, виконання рішень про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду здійснюється Державною казначейською службою. Порядок та підстави відшкодування матеріальної шкоди регламентуються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а тому суд стягує вищезазначені суми моральної шкоди з Державного бюджету України Державної казначейської служби України. Щодо спричинення позивачу матеріальної (майнової) шкоди судом відмічається наступне. Позивач просить суд стягнути на його користь майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 29 000 грн. і складається: 14 000 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги від 04.05.2016 року за юридичні послуги по кримінальному провадженню під час досудового розслідування та у судах і 15 000 грн., сплачених адвокату Іващенку О.П. відповідно до договору про надання правової допомоги від 23.05.2020 року за юридичні послуги у цивільній справі, які складені адвокатом Іващенко О.П . Згідно п. 10, 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральною прокуратурою України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року відповідно до п.4 ст. 3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за: 1) участь адвоката у справі, 2) написання касаційної і наглядної скарги, 3) внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції. Доказів звернення позивача з вимогою щодо визначення розміру шкоди суду не надано, позивачем пропущено визначений законодавством строк визначення розміру шкоди, сплаченої ним адвокату. В розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, всупереч Положенню, включено суми на «Попередню консультацію щодо характеру правової допомоги» та «Підготовку договору про надання правової допомоги», які відповідно до закону не підлягають відшкодуванню. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надані позивачем до позовної заяви розрахунки та квитанції № 01/16 від 04.05.2016 року та № 01/17 від 08.05.2017 року (на загальну суму 14 000 грн.) та № 04/20 від 23.05.2020 року (на суму 15 000 грн.) про оплату правової допомоги не є належним чином оформленими платіжними документами, що могли б свідчити про реальність оплати відповідних послуг, оскільки завірені самим же адвокатом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині матеріальної (майнової) шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Outcome: partial