Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач в позові посилається на те, що 2.05.2018р. придбав квартиру [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у квартирі, був родичем колишніх власників квартири, у квартирі не проживає, чим створює перешкоди у користуванні квартирою. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Ухвалою судді від 27.08.2018р. у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від відповідача надійшли заперечення у яких він просив розглядати справу у загальному порядку, проти позов заперечував, посилаючись на те, що він є сином померлого власника квартири [PERSON]. Ухвалою від 1.10.2018р. суд перейшов до розгляду справи у загальному позовному провадженні. Судом встановлено, що 1.02.2001р. за договором дарування, відповідач подарував квартиру [ADDRESS] своєму батькові - [PERSON] (а.с.32,37). Відповідач зареєстрував своє місце проживання, відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 12.05.2014р. (а.с.14-16). [PERSON] помер [INFO] (а.с.33). В подальшому [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.04.2018р. Четвертою полтавською державною нотаріальною конторою, за реєстровим №324, продала квартиру [ADDRESS] - позивачу (а.с.8-9). Відповідач не є членом сім'ї позивача і зніматися з реєстрації не бажає. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на зазначену квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку (а.с.8). Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, враховуючи, що відповідач реєстрацією у зазначеній квартирі створює позивачу перешкоди у її володінні та користуванні, то порушене право підлягає захисту, а обраний позивачем спосіб захисту цього права, як то визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - задоволенню. Доводи відповідача про те, що справа стосовно спадкування зазначеної квартири №554/854/17 перебуває у Верховному Суді, а тому провадження у цій справі слід зупинити, є неспроможними,а тому ухвалою суду від 3.12.2018р. відхилені. На підставі викладеного,

Outcome: approved