Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 14 жовтня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що складено відповідний актовий запис за №1894. В шлюбі народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони не змогли створити міцної сім'ї, спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейних відносин. Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість її збереження. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дитину залишити на проживанні з ним. Позивач в судове засідання не з'явився, суду подав заяву, за змістом якої просить розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, в письмовій заяві позов визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 жовтня 2006 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 14 жовтня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 1894. В шлюбі народилася дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка містяться в матеріалах справи (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дитини. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, дитину залишити на проживання з батьком. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved