Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №51_0125 від 20.11.2018 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між банком та [PERSON] 20.11.2018 року було укладено договір про споживчий кредит №51_0125, за умовами якого [PERSON] було надано кредит в загальному розмірі 200 000,00 грн. строком на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19.11.2023 року. Позивач зазначає, що банк свої зобов`язання виконав, в той час як [PERSON] належним чином останні не виконала, у зв`язку з чим станом на 21.01.2020 року має заборгованість на загальну суму 183 991,24 грн., з яких: -160 000,04 грн. - загальна сума простроченого кредиту (основного боргу); -22 891,30 грн. - загальна сума прострочених нарахованих процентів; -550,90 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; -439,95 грн. - пеня за несвоєчасне сплату процентів; -61,37 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; -47,68 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по процентам. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність представника Банку та надана згода на ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання. На підставі положень ст. 280 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, між банком та [PERSON] 20.11.2018 року було укладено договір про споживчий кредит №51_0125, за умовами якого [PERSON] було надано кредит в загальному розмірі 200 000,00 грн. строком на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19.11.2023 року. Із пункту 2.4.1 Договору вбачається, що за користування Кредитом Позичальник зобов`язується сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних. За умовами Договору, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 3 333,33 грн та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з грудня 2018 року. Згідно п.3.9.1. Договору сторони погоджуються з тим, що Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання Позичальником та/або поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим Договором та/або Договорами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними позичальником з Банком, вимагати повернення суми Кредиту та сплати всієї суми нарахованих процентів за користування Кредитом, строк сплати яких ще не настав, у повному обсязі у тому числі, але не виключно, у разі якщо відбулась будь-яка із наступних подій: п.3.9.1.1. - затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування Кредитом на один календарний місяць. Відповідно до п.3.9.3.2 Договору, дострокове повернення кредиту за ініціативою банку відбувається у разі прострочення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 календарних днів. В силу положень ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання; сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] належним чином зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим на 21.01.2020 року має заборгованість на загальну суму 183 991,24 грн., з яких: -160 000,04 грн. - загальна сума простроченого кредиту (основного боргу); -22 891,30 грн. - загальна сума прострочених нарахованих процентів; -550,90 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; -439,95 грн. - пеня за несвоєчасне сплату процентів; -61,37 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; -47,68 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по процентам. Оскільки на день розгляду справи з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині сплати заборгованості, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі.

Outcome: approved