Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича Фірма «Гідрозалізобетон», у якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь гроші в сумі 30000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у звязку з виробничою травмою йому було встановлено ступінь втрати працездатності. Вказує, що моральна шкода полягає фізичних страждання у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] просив задовольнити позов повністю, обґрунтовуючи позовні вимоги розясненнями Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.1167 ЦК України та врахувати можливість її відшкодування незалежно від вини працівника. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову та просила відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд встановив, що між сторонами склалися правовідносини з приводу завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків шкоди та регулюються ст.ст.\~21,\~153,\~173,\~237-1 КЗпП України. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. За даними трудової книжки позивач працював у ТОВ ВФ «Гідрозалізобетон» (код 31049512) з 12.07.2005 року по 31.01.2011 року. Згідно наказу № 45 к від 31.01.2011 року [PERSON] звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпПУ (арк.с.21-22). 19.11.2008 року о 6 год.55 хв., [PERSON], працюючи слюсарем з ремонту обладнання цеху ЖБК-1 на підприємстві, отримав від виконуючого обовязки начальника цеху [PERSON] завдання провести огляд технічного стану обладнання, його змазку та регуліровку, а також, коли прийде цементовоз, то перевірити наявність цементу в бочці цементовозу. О 10 год. 50 хв. прибув цементовоз, він заліз на стаціонарній драбині на бочку, перевірив через відкритий люк наявність цементу і почав спускатися донизу. На передостанній сходинці, на висоті біля одного метру від землі, оступився та мимовільно стрибнув донизу. Після чого він почув біль в правій стопі. Йому було надано первинну медичну допомогу та відправлено до лікарні м. Часів Яру. 21.11.2008 року проведено розслідування нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом і складення акта форми Н-1, якщо ними виявлено порушення вимог цього Порядку чи інших нормативно-правових актів з охорони праці. У розділі 6 акту встановлено вид події падіння з висоти (біля одного метру), у розділі 7 «Причини нещасного випадку»: організаційні (згідно класифікатору, який є Додатком до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2009 р. N 885) основна - 24.2 невиконання вимог інструкцій з охорони праці, супутня - 24.1 невиконання посадових обов'язків. Згідно розділу 10 Акту форми Н-1 особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнані: [PERSON] в. о. начальника цеху ЖБК-1 (порушення посадової інструкції начальника цеху № 33 п.2.16, 2.11, тобто це визначено супутнім порушенням законодавства про охорону праці, [PERSON] слюсар з ремонту обладнання у звязку із порушенням інструкції № 20 з охорони праці для слюсаря-ремонтника 3.27 п. «б» ст.. 14 Закону з охорони праці, що є основним порушенням (24.2) (арк. с.24). Також у акті зазначено, що інструктажі з потерпілим проводилися: вступний 11.07.2005 року, первинний - 12.07.2005 року, повторний 17.11.2008 року, тобто за 2 дні до нещасного випадку. Позивач вказував, що він ознайомлений з акт форми Н-1, він погодився з усім, що в акті відображено. Актом огляду МСЕК від 21.04.2009 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 10% з 21.04.2009 року у звязку з виробничою травмою, про що свідчить витяг з акту № 041221 (арк.с.75). Після отриманої травми [PERSON] працював на іншому підприємстві з лютого 2011 року по серпень 2014 року (арк.с.22). Згідно Довідки МСЕК № 041449 Серія ДОН-04 від 16.01.2013 року, тобто більш ніж через 4 роки, [PERSON] встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково та рекомендовано медикаментозне лікування за наслідками травми на підставі акту огляду МСЕК № 100, інвалідність не призначалася. Відповідно до ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст. 173 КЗпП України\~передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. З названих норм права вбачається, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копією трудової книжки, актом по формі Н - 1 довідками МСЕК, медичними документами. Відповідно до частини 1\~статті 268 ЦК України\~позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Отже, завдана позивачу під час виконання ним трудових обов'язків моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок власника і з підстав, передбачених цивільним законодавством України. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: що основною причиною нещасного випадку є протиправні дії позивача - порушення інструкції № 20 з охорони праці для слюсаря-ремонтника 3.27 п. «б» ст. 14 Закону з охорони праці, про що зазначено у Акті форми Н-1, документів, які б свідчили про оскарження акту позивачем не надано, а також суд враховує тяжкість ушкодження здоров'я, вину підприємства у втраті професійної працездатності, суму заявленої моральної шкоди та доведеність її спричинення. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що підприємство не працює і на майно підприємство накладено арешт постановою державного виконавця, оскільки такі обставини не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог та звільненні від відповідальності за ушкодження здоровя працівнику. Разом з тим, суд при ухваленні судового рішення приймає до уваги винуватість самого працівника у спричиненні шкоди здоровю. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], суд, визначає моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 3000 грн. В іншій частині позовних вимог в сумі 27000 грн. слід відмовити, оскільки заявлена сума у 30000 грн. є занадто великою, необґрунтованою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат при розгляді справи, суд вважає, їх необхідно компенсувати згідно ст. 88 ч. 2 ЦПК України за рахунок держави, оскільки, згідно ст. 88 ч. 3 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір в сумі 55,12 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави Україна.

Outcome: approved