Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач до суду з позовом, у якому просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], батьківських прав, щодо його малолітньої дитини: громадянки України - [PERSON], [INFO], передати малолітню дитину: громадянку України [PERSON], [INFO] під опіку до Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками щодо створення рівня життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального. культурного, духовного і соціального розвитку доньки. Відповідно до ст.ст. 164. 165. 180 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8. 10 Закону України «Про охорону дитинства» просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви, просив позов задовольнити. Вважав, що наявні підстави, передбачені п. 2,4 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, а саме: ухиляння батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та зловживання батьком алкогольними напоями. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 13.10.2017 року заперечував проти позову, пояснивши, що його жінка [PERSON] важко хворіла, родичі грошей не давали, тому вони вирішили продати будинок за адресою: [ADDRESS], що їм належав. Новий будинок придбати не вдалося. [INFO] дружина померла. Гроші, отримані від продажу будинку відповідач витратив на сплату штрафів за порушення ним правил дорожнього руху, а також на сплату аліментів на іншу свою дитину, оскільки мав велику заборгованість. За гроші, що залишилися, вони з дитиною жили. Зазначив, що був в шоковому стані після смерті дружини. Житло знайти в м. Лиман дуже важко. З будинку за адресою: [ADDRESS] довелося з'їхати, оскільки, поки відповідача не було вдома, родичі розібрали там піч. Коли знайшов житло за адресою: [ADDRESS], забрав туди доньку, влаштував її до дитячого садочка, оформив соціальну допомогу малозабезпеченим родинам. Проте, з власницею будинку за вказаною адресою [PERSON] мав конфлікти через її поведінку. Після цього він з донькою оселився за адресою: [ADDRESS]. Дитина захворіла, була вдома. 30.05.2017 року відповідач викупав доньку, хотів попрати речі, у зв'язку з чим перебирав їх. Оскільки донька вже одужала, він хотів її відвести до лікаря, а потім до дитячого садочка. Донька захотіла їсти, тому [PERSON] пішов до магазину та придбав котлету, посмажив її та між 8 та 9 годиною ранку нагодував дитину. Поки він ходив до магазину, дитина вивела з ладу його мобільний телефон. У зв'язку з цим він замкнув доньку у будинку, залишив їй мультфільм та поїхав лагодити телефон, оскільки йому потрібно було зателефонувати з приводу працевлаштування. Раніше доньку саму ніколи не залишав, дитина слухняна, тому на думку відповідача не могла собі нашкодити. Вдома його не було приблизно 1 годину, а коли близько об 11 годині він повернувся, то виявив відчинений будинок, доньки вдома не було. З'ясував, що вона в Центрі соціальної реабілітації. Коли повернувся до будинку, він вже був закритий, власниця будинку не віддавала документи, поки не отримає плату за житло. У зв'язку з цим відповідач поїхав до тітки в м. Бахмут Донецької області, тому дитину не відвідував. З вересня 2017 року офіційно працевлаштувався та повернувся до м. Лиман. Зазначив, що алкоголь не вживає, а 4 флакони з «Бояришником», що знаходились в нього вдома на столі, йому прописав лікар для серця. Відсутність вдома достатньої кількості запасів їжі під час обстеження умов проживання, пояснює тим, що завжди купує трохи продуктів, необхідних для приготування страви. Стверджує, що великої матеріальної підтримки ні від кого не отримував. Ніде не працював, оскільки мав хвору дружину та маленьку дитину. Отримує допомогу у зв'язку з втратою годувальника. Від УПФУ отримав близько 8000 грн., а від УПСЗН - приблизно 5000 грн. в квітні 2017 року. Визнав, що на теперішній час дитині краще перебувати в центрі соціальної реабілітації, оскільки в нього існують складнощі з житлом. В подальші судові засідання відповідач, якого було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи не з'явився. Представник відповідача заперечував проти позову, зазначивши, що позовна заява є необґрунтованою, в ній не містяться посилання на конкретні пункти ст. 164 Сімейного кодексу України. Визнав, що дійсно, відповідач на теперішній час не має, де мешкати з дитиною, проте посилання представника позивача на зловживання відповідачем алкогольними напоями не підтверджено доказами, а той факт, що дитина була вилучена брудною та недоглянутою є лише суб'єктивне сприйняття осіб, які її оглядали. 30.05.2017 року дійсно залишив дитину саму вдома, але за словами відповідача це тривало не довго та не доведено наявність загроз для дитини в цей час. Зазначив, що позов на його думку підписано особою, яка не мала на це повноважень, а також те, що в позовній заяві хибно зазначено Центр соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області, як заінтересовану особу. Вважав, що неприбуття відповідача до судових засідань не свідчить про його незаінтересованість у результаті розгляду справи, оскільки останній витрачає багато часу на пошук житла. Представник третьої особи - Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області в судовому засіданні підтримав позов. Повідомив, що 30.05.2017 року о 13:15 до центру привезли дівчинку [PERSON]. ЇЇ було оглянуто медсестрою, нагодовано, викупано, оскільки дитина булла брудною, перевдягнено у чистий одяг (одяг дитини також був брудним) та прийнято до установи. Розвиток дитини не відповідав її віку, мала запори, проблеми з зубами. По теперішній час вона перебуває в центрі та отримує соціально-психологічну допомогу, отримує нормальне харчування. В цей день батько прийшов до дитини приблизно о 17 годині, але до дитини його допущено не було через те, що він був у нетверезому стані, відчувався запах алкоголю. Після цього до центру не з'являвся до 05.07.2017 року. Після цього почав добросовісно відвідувати дитину, приносив ласощі. Дитина тягнеться до батька, рада, коли він приходить. За час перебування понад 5 місяців в центрі з'явилися зрушення у розвитку дитини, але вона досі потребує уваги та роботи з нею. Прокурор Лиманського відділу Слов'янської місцевої прокуратури Городницька А.І, яку було допущено до участі в справі з метою захисту прав малолітньої [PERSON], вважала позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач дійсно неналежним чином виконував свої батьківські обов'язки, приймав лише готову допомогу, сам не докладав зусилля для забезпечення належних умов для дитини, умови мешкання не змінив. Почав відвідувати дитину лише після загрози позбавитися батьківських прав. Нехтування відповідачем викликами до суду розцінює, як його незаінтересованість у результаті розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). [INFO] [PERSON] померла.(а.с. 8) [PERSON], [INFO], залишилася спільно з батьком - [PERSON] і проживала за адресою: [ADDRESS]. Працівниками служби у справах дітей Лиманської міської ради, Лиманського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Лиманського відділення поліції Слов'янського ВП ГУМИ в Донецькій області в ході проведення сумісного рейду з попередження бездоглядності дітей 05.12.2016 року було проведення обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS].(а.с. 12) За результатами обстеження, в зв'язку з незадовільними умовами проживання, малолітня [PERSON] була влаштована до КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» м. Слов'янськ Донецької області. Лиманським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (ЛМ ЦСССДМ) [PERSON] була надана допомога, проведено ряд профілактичних бесід та надано рекомендації з мстою підвищення батьківського потенціалу, дотримання належних санітарно-гігієнічних умов проживання, профілактики зловживання алкоголем. [PERSON] було враховані зауваження і 16.12.2016 року службою у справах дітей Лиманської міської ради була надана згода щодо повернення дитини до батька. Сім'я оселилася за адресою: [ADDRESS].(а.с. 13,14) З березня 2017 року по 30 травня 2017 року [PERSON] з донькою [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS]. Родина [PERSON] в якій виховується малолітня [PERSON] знаходиться під соціальним супроводом Лиманського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з 05.12.2016 року.(а.с. 30) За час соціального супроводу з [PERSON] проведені ряд профілактичних заходів та надано рекомендації з метою підвищення батьківського потенціалу, дотримання санітарно-гігієнічних умов проживання, профілактики зловживання алкоголем. Крім того надані рекомендації щодо працевлаштування, проведена робота з метою оформлення соціальних виплат на дитину. Сприяння родині в отриманні гуманітарної допомоги від благодійних організацій, сприяння щодо можливості відвідуванню дитиною дитячого садку. Це підтверджується показами фахівця з соціальної роботи Лиманського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шепеля С.Ю., допитаного в якості свідка в судовому засіданні. Також свідок повідомив, що зацікавленість батька в участі в гуманітарних програмах закінчувалася отриманням ним матеріальної допомоги. Надати звіт про витрачені кошти відповідач не міг, у зв'язку з чим його участь в програмах припинялася. 30.05.2017 року до Лиманського відділення поліції Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення, що за адресою: [ADDRESS], знаходиться малолітня дитина, яка просить па допомогу. Працівниками поліції встановлено, що [PERSON] був відсутнім за місцем проживання, малолітня [PERSON] знаходилася сама. Дитина була доставлена до центру соціально-психолоітчної реабілітації дітей м. Лиман, де і знаходиться по теперішній час.(33-34) Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на [PERSON], складеної психологом центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман від 20.06.2017 року, дитина соціально-педагогічно занедбана, має брак батьківської любові.(а.с. 16) [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], за місцем реєстрації не проживав і не проживає. Вказаний будинок на теперішній час до для мешкання непридатний. (а.с. 6 - зворот, 15). Відповідач з січня 2017 року отримує пенсію по втраті годувальника на 2-х утриманців (а.с. 110) Офіційно до 01.09.2017 року тривалий час ніде не працював. З 01.09.2017 року станом на 10.10.2017 року працює в ДП ЗАТ «Донбастрансбуд» машиністом бульдозера, де отримав дохід 2576 грн. та позитивно характеризується(а.с. 97-99) Постійного місця мешкання на теперішній час не має. 21.07.2017 року Виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області складено висновок щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], оскільки батько залишив дитину у небезпеці та відсторонився від виконання батьківських обов'язків.(а.с. 19-20) Відповідно до принципу змагальності цивільного судочинства (ст. 10 ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає недоведеним той факт, що відповідач є хронічним алкоголіком та зловживає спиртними напоями. Водночас суд вбачає в поведінці відповідача ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Так, відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд зважає на те, що протягом розгляду справи в суді відповідачу вдалося працевлаштуватися, а також налагодити спілкування з дитиною в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Проте судом встановлено той факт, що відповідач протягом тривалого часу не зміг створити належних та стабільних умов для проживання та належного фізичного розвитку дитини, часто мусив змінювати місце мешкання через неможливість, будучи безробітним, його оплатити а також через конфлікти з власниками будинків. А відставання дитини у розвитку відповідно до свого віку свідчить про неналежне забезпечення батьком умов для духовного розвитку дитини. Також суд враховує легковажне ставлення відповідача до виховання дитини, що виражалося у залишенні 3-річної дитини однієї вдома як на короткий проміжок часу з його слів для виходу в магазин за продуктами, так і на більш тривалий час з його слів для ремонту телефону, що призвело до виклику сусідами працівників поліції та вилучення дитини. З травня 2017 року по теперішній час відповідач не знайшов житла для мешкання разом з дитиною, проти чого він та його представник не заперечували в судовому засіданні. Враховуючи викладене,

Outcome: approved