Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.05.2016 року. У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою. Причиною розірвання шлюбу є те, що йому зараз стало відомо, що він не є біологічним батьком дочки [PERSON] Такий факт підтверджується експертним висновком про біологічне батьківство № [NUMBER] від 13.11.2017 року, за результатом якого біологічне батьківство [PERSON] стосовно дитини [PERSON] виключено. На дадний час подружніх відносин з відповідачем він не підтримує, з 24.11.2017 року вони проживають окремо. Надалі перебувати у шлюбних відносинах не бажає, примиреня між ними є неможливим, оскільки сім'я розпалася остаточно. Просив шлюб розірвати, малолітню дитину залишити на виховання відповідача, судові витрати по справі віднести на його рахунок. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак на адресу суду подав письмову заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак на адресу суду надіслала заяву, в якій позов визнала з підстав зазначених в ньому, не заперечила проти його задоволення та просила справу розглянути у її відсутності. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.05.2016 року (а.с. 3). У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою (а.с. 4). Подружнє життя між сторонами не склалося, відповідно до експертного висновку про біологічне батьківство № [NUMBER] від 13.11.2017 року, за результатом якого біологічне батьківство [PERSON] стосовно дитини [PERSON] виключено (а.с. 5). Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідач повністю визнала позовні вимоги та не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що позивач просив місцем проживання малолітньої дитини визначити місце проживання відповідача, а відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд, вважає, що місцем проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При такому вирішенні спору, враховуючи те, що позивач в позові просив судові витрати по справі віднести на його рахунок, суд вважає, що судові витрати по справі віднести на рахунок позивача. На підставі ст.ст. 110, 112, 113 СК України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved