Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про визнання за ним права власності на будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: вул. Бережанська, 84, с. Дибще, Козівського району Тернопільської області і, яке складається із: житлового будинку, побудованого з цегли, загальною площею 145,1 м.кв., житловою площею 68,3 м.кв.; сараю, побудованого з цегли, загальною площею 36,5 кв.м.; гаража, побудованого з цегли, загальною площею 16,5 кв.м.; сараю, побудованого з цегли, загальною площею 17,5 кв.м.; гаража, побудованого з цегли, загальною площею 24,9 кв.м.; огорожі металевої, загальною площею 22,0 кв.м.; воріт металевих, загальною площею 4,8 кв.м.. В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що 01.06.2016 року помер його дід [PERSON], який 22.06.2015 року склав заповіт, відповідно до якого заповів усе належне йому на день смерті майно [PERSON]. 03.05.2017 року він отримав довідку Козівського районного БТІ про те, що його дідові належала 1/3 частина будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: вул. Бережанська, 84, с. Дибще, Козівського району Тернопільської області. Ще 1/3 частина зазначеного майна належала його батькові, який помер 06.05.2015 року. Крім того, 1/3 частина спірного майна належить його бабі [PERSON], яка відмовилася від своєї частки на його користь. У звязку із розясненням нотаріуса, до якого він звертався з метою оформлення спадкових прав, а також зважаючи на довідку Козівського районного БТІ від 03.05.2017 року №186, просить суд визнати за ним право власності на згадане вище майно. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 07.07.2017 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 31). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 25.07.2017 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено попереднє судове засідання (а.с.38). 10.11.2017 року на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач зазначив, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог і просив здійснювати розгляд справи у відсутності його представника (а.с.41). 02.01.2018 року на адресу суду надійшов лист із Козівської державної нотаріальної контори із інформаційними довідками із спадково реєстру (а.с.42-46). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 06.06.2018 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.67). У судовому засіданні 14.03.2019 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити на підставі поданих нею доказів, будь яких клопотань до суду заявлено нею не було та наполягала на винесенні рішення по даній справі на підставі наявних у матеріалах такої справи доказів. Представник відповідача у судове засідання не зявився, при цьому вказавши у відзиві, що просить розглядати справу у його відсутності. Залухавши думку представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Статтею 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст.4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, виходячи із змісту ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачем та його представником долучені до матеріалів справи оригінали та копії різноманітних документів. Зокрема, подано оригінали: довідки Козівського РБТІ від 03.05.2017 року №37 про належність спірного будинку (а.с.3) та супровідний лист до нього від 03.05.2017 року №186 (а.с.4, 7); заяви [PERSON] від 14.06.2017 року про відмову від своєї частки у будинку №84 на вулиці Бережанська у с. Дибще, Козівського району Тернопільської області на користь позивача (а.с.9); розяснення приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу [PERSON] від 29.05.2017 року №511/01-16 про неможливість оформлення спадкових прав у позасудовому порядку (а.с.10); виписки з погосподарської книги від 01.06.2018 року (а.с.66); виписки з погосподарської книги від 06.02.2017 року (а.с.72), а також не засвідчені у встановленому порядку копії: свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок №84 на вулиці Бережанська у с. Дибще, Дибщенської сільської Ради народних депутатів від 19.11.1987 року (а.с.5, 23); довідки Дибщенської сільської ради від 20.04.2017 року №127/3-13 про належність вказаного будинку до колгоспного двору (а.с.6); заповіту [PERSON], [INFO] від 22.06.2015 року (а.с.8); паспорта позивача (а.с.13, 60); картки фізичної особи-платника податків позивача (а.с.14, 61); технічного паспорту на житловий будинок №84 на вул. Бережанській у с. Дибще, Козівського району Тернопільської області (а.с.15-18); виписки з погосподарської книги від 06.02.2017 року (а.с.19); свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.20, 53); свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.21, 54); витягу про реєстрації в спадковому реєстрі від 16.09.2016 року (а.с.22); акту про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 25.09.1973 року (а.с.24); плану забудови садиби від 25.09.1973 року (а.с.25); свідоцтва на забудову індивідуальної садиби №2120 від 1973 року (а.с.26); копії паспорта [PERSON] та її картки фізичної особи-платника податків (а.с.55-56); свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.57); свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.58); свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.59). При цьому, частинами 1, 2 ст.229 ЦПК України встановлено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлено, що виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. В судовому засіданні, на стадії зясування обставин справи та дослідження доказів, якими такі обставини підтверджуються та на підставі яких позивачем заявлено позов, виявилося неможливим для суду безпосередньо дослідити докази у справі, оскільки такі не були надані представником позивача всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України та, відповідно, не заявлено клопотання про їх витребування згідно з вимогами ст.84 ЦПК України. Відтак, неподання позивачем та його представником доказів, на які вони покликаються як підставу звернення із позовом та якими мали б підтверджуватися обставини справи унеможливлює ухвалення обґрунтованого рішення судом, а тому обставини на які покликається позивач у поданому позові слід визнати недоведеними, необґрунтованими. Крім цьогом, суд дійшов до висновку, що визнання позову відповідачем не може бути прийнято, оскільки відсутні законні підстави для ухвалення обґрунтованого рішення про задоволення позову, про що зазначалось судом вище. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, суд вважає необґрунтованим поданий позов, а відтак дійшов до висновку про те, що у задоволенні такого слід відмовити. При цьому, на підставі ч.1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, на позивача слід покласти усі судові витрати у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed