Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківський прав відносно сина [PERSON] та призначити його опікуном. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є рідним дядьком [PERSON], [INFO]. З листопада 2016 року [PERSON] перебував разом з матір'ю в Козятинському обласному соціальному центрі матері та дитини Вінницької області, в зв'язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов'язків. 23.11.2016 року [PERSON] (батько дитини) забрав свого сина з Козятинського обласного соціального центру матері та дитини і з тих пір до [INFO] року [PERSON] проживав разом з ним. [INFO] року [PERSON] помер, тому він та його дружина займаються вихованням дитини, хлопчик навчається у 5-Б класі школи № 8 м. Вінниці, тому вони бажають стати йому опікунами та по можливості замінити батька та матір. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Однак, всупереч вказаній нормі Закону, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, не піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи байдуже ставлення відповідачки до своїх батьківських обов'язків, долі та здоров'я сина та у відповідності до вимог ст.165 СК України позивач звернувся в суд з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю по мотивах зазначених в позовній заяві, просить їх задовільнити. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що нехай син живе в дядька, якщо він так хоче. Представник Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області [PERSON], що діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Третя особа на боці позивача, яка не заявляє самостійних вимог Рогізківська сільська рада Чечельницького району Вінницької області не заперечують проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що після смерті батька [PERSON], [INFO] проживає разом з дядьком [PERSON] Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 19 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управліня юстиції Вінницької області [PERSON] народився [INFO] року, його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Чечелницького районного суду Вінницької області від 16.07.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище - [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області 01 жовтня 2018 року [PERSON] [INFO] року помер. Після його смерті малолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. Мати дитини- [PERSON] будучи повідомлена про смерть чоловіка, ніяких мір стосовно сина не прийняла. Згідно довідки №271 від 13.11.2018 року виконавчого комітету Рогізківської сільської ради Чечельницького району Вінницької області [PERSON] на даний час з дітьми в селі не проживає, місце проживання не відоме. Старший син [PERSON] проживає біля дядька, а двоє молодших дітей [PERSON] та [PERSON] перебувають в ОКЗ «Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураження ЦНС та порушення психіки». За час проживання в селі зарекомендувала себе посередньо, за дітьми не доглядала, сім'я перебувала під контролем та супроводом соціального працівника та виконкому сільської ради. За безвідповідальне відношення по догляду за дітьми була влаштована з дітьми в будинок матері і дитини. Під час перебування дітей в лікарні декілька раз з'являлася до свого житлового будинку з чужим чоловіком, зловживали алкогольними напоями. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно висновку Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області від 14.11.2018 року за №11 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], Чечельницька райдержадміністрація вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], оскільки вона не бажає виховувати свого сина, не бажає допомагати йому на матеріально, ні морально. Згідно висновку служби у справах дітей Вінницької міської ради від 01.04.2019 року за № 31-00-011-15737 [PERSON] є дядьком малолітнього [PERSON], [INFO], та бажання дитини проживати у його сім'ї, тому служба у справах дітей Вінницької міської ради вважає, що громадянин [PERSON] може бути опікуном малолітнього [PERSON], [INFO]. За таких обставин, суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з сином, не проявляє ініціативи до зустрічей, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї малолітньої дитини та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо нього, а відтак є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісну матір, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідача по відношенню до малолітнього сина, оскільки це викликано необхідністю. А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивача щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню. Частиною 3 ст. 243 СК передбачено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Частиною 3 ст.60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено вимогу щодо призначення його опікуном над малолітнім племінником. Висновок служби у справах дітей Вінницької міської ради від 01.04.2019 року про можливість бути опікуном [PERSON], свідчить про можливість громадянина [PERSON] бути опікуном малолітнього [PERSON], [INFO]. Таким чином, вимога позивача щодо призначення його опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], підлягає задоволенню.

Outcome: approved