Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, діючий в інтересах малолітного [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Посилаючись на те, що відповідачка є матір»ю [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх обов»язків по його належному вихованню та утриманню. Дітина зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте наразі проживали в родині прийомних батьків, де створені належні умови для його життя та розвитку. Підставою для того, щоби дитина потрапила до прийомної сім»ї послугувала та обставина, що відповідно до акту орагну внутрішніх справ України та закладу охорони здоров»я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 18 листопада 2016 року, мати дитини - [PERSON] не забрала [PERSON] з дошкільного навчального закладу № 147 м. Києва, який дитина відвідувала з вересня 2016 року (група з нічним перебуванням). Динина була доставлена на цілодобове перебування до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей БФ «Асперн». З 18 листопада 2016 року мати [PERSON] - [PERSON] на зв»язок не виходила, її мобільний телефон не працював, до садочка та служби вона не зверталась та не розшукувала свого сина, за адресою реєстрації не проживала, у зв»язку із чим 24 листопада 2016 року Службою у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації направлено лист до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві про встановлення місця знаходження [PERSON], а 24 березня 2017 року її оголошено в розшук. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 17 березня 2017 року № 184 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 23 травня 2017 року № 357 «Про поповнення прийомної сім»ї» [PERSON] надано статус прийомної дитини та влаштовано на виховання та спільне проживання до прийомної сім»ї подружжя [PERSON]. Як вбачається із характеристики на дитину, хлопчик не має особливих спогадів про матір, спогади про неї майже відсутні, прив»язаність до неї слабка, дитина соматично здорова. З часу залишення відповідачкою дитини, остання жодно разу не відвідувала сина, не цікавились його станом здоров»я, навчанням та вихованням тощо. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов»язків та долі дітини змусило позивача в інтересах дітини звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з»явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, з підтриманням позовних вимог й висновку органу опіки та піклування № 101-13432/03 від 11.12.2017 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с. 32-34). Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розмішеним повідомленням на офіційному сайті судової влади. З розміщеннм даного оголошенням відповідач вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). В судове засідання прокурор не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю згідно затвердженої процедури про організацію діяльності органів прокуратури щодо захисту прав і свобод дітей, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 16гн від 06 грудня 2014 року (а.с. 35-36). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка є матір»ю [PERSON], [INFO] (а.с.6, 8), проте ухиляється від виконання своїх обов»язків по його належному вихованню та утриманню (а.с.32-34). Дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте наразі проживали в родині прийомних батьків, де створені належні умови для його життя та розвитку. Підставою для того, щоби дитина потрапила до прийомної сім»ї послугувала та обставина, що відповідно до акту орагну внутрішніх справ України та закладу охорони здоров»я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 18 листопада 2016 року, мати дитини - [PERSON] не забрала [PERSON] з дошкільного навчального закладу № 147 м. Києва, який дитина відвідувала з вересня 2016 року (група з нічним перебуванням) (а.с.10). Динина була доставлена на цілодобове перебування до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей БФ «Асперн». З 18 листопада 2016 року мати [PERSON] - [PERSON] на зв»язок не виходила, її мобільний телефон не працював, до садочка та служби вона не зверталась та не розшукувала свого сина, за адресою реєстрації не проживала, у зв»язку із чим 24 листопада 2016 року Службою у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації направлено лист до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві про встановлення місця знаходження [PERSON], а 24 березня 2017 року її оголошено в розшук. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 17 березня 2017 року № 184 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.11, 12, 13). Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 23 травня 2017 року № 357 «Про поповнення прийомної сім»ї» [PERSON] надано статус прийомної дитини та влаштовано на виховання та спільне проживання до прийомної сім»ї подружжя [PERSON]. Як вбачається із характеристики на дитину, хлопчик не має особливих спогадів про матір, спогади про неї майже відсутні, прив»язаність до неї слабка, дитина соматично здорова. З часу залишення відповідачкою дитини, де остання жодно разу не відвідувала сина, не цікавились його станом здоров»я, навчанням та вихованням (а.с.16). Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації надала до суду Висновок органу опіки та піклування № 101-13432/03 від 11.12.2017 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с. 32-34). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складений вказаною службою дитина влаштована до прийомної сім»ї, де відповідачка жодно разу не відвідувала дитину, не цікавились його станом здоров»я, навчанням та вихованням. Малолітній наразі навчаються, має позитивні характеристики. Жодних доказів про те, що дитиною займається повністю або частково його матір, цікавиться його життям, матеріали справи не містять. Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батьків обов»язків не виконують: вона не спілкується з дитиною, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавляться його долею, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто остання уцілому ігнорує факт споріднення з сином. Оскільки вказані факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачем та свідомим нехтуванням батьківськими обов»язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відносно її малолітньої дитини. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Зважаючи на те, що дитина малолітня, опіка над нею в порядку визначеному законом не встановлена, особа опікуна не призначена, підстав для вирішення питання про стягнення з матері дитини (відповідача) аліментів на даний час немає. На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial