Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем, який був розірваний у 2019 році, має малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Відповідач провідує дитину, зустрічі відбуваються в її присутності, але з ким буде проживати дитина вони не можуть дійти згоди. Оскільки дитина хворіє, їй необхідний догляд та дієта, вважає, що дитині буде краще з нею. Посилаючись на ці обставини, просила визначити місце проживання доньки разом з нею. Позивач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, свої позовні вимоги підтримала. Представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив слухати справу у його відсутність, позов визнав повністю. Представник 3-ї особи Управління «Служба у справах дітей» для розгляду справи до суду не з`явився, від них надійшла заява, в якій вони просили справу слухати у їх відсутність, проти позову не заперечували. Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Сумської РДА в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просила слухати справу у її відсутність, заперечень до позову не надала. Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2016 року, від якого мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Донька сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю, що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання (а.с.15,16). Рішенням Сумського районного суду від 08 серпня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано, з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до її повноліття. Також з стягнуто з нього аліменти на користь дружини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною 3-ри річного віку (а.с.11-13). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому ст. державним виконавцем Сумського РВ ДВС Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 13\~785 грн. 14 коп. (а.с.14), яка ним не сплачена. Згідно довідки Нижньосироватської сільської ради Сумського району № 67 від 02.06.2020 року, [PERSON] значиться зареєстрованим та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). З пояснень позивача вбачається, що у грудні 2019 року відповідач звертався до Нижньосироватської сільської ради Сумського району з приводу побачень з дитиною, можливості забирати дитину на декілька днів та на ніч. В зв`язку з чим опікунською радою було розглянуте дане питання, дані певні рекомендації та складений протокол. Статтею 32 Конституції України\~передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Відповідно до\~статті 141 Сімейного кодексу України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до\~статті 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України\~передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. \~\~\~\~Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від\~27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. При цьому суд має виходити з того, що у вирішенні питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини, саме найкращі інтереси дитини мають першочергове значення. Статтю 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина не повинна розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, забезпечується право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності\~з роз`ясненнями,\~що містяться\~в п.\~24\~\~постанови \~Пленуму Верховного\~Суду України\~ від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, - бути розлученою з матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. У відповідності до\~ст. 153 Сімейного Кодексу України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2 ст.\~157\~СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст. 141 СК України. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Статтями\~11,\~15 Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Крім того, як вбачається з пояснень позивача, дитина перебувала на лікуванні у стаціонарному відділенні КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» з діагнозом кропивниця, має алергічну реакцію, тому їй було рекомендовано дотримання дієти. Позивач не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною, але пояснює, що [INFO] доньці виповнилося два роки, вона прив`язана до неї, виявляє прихильність як до матері. Нею створені всі умови для проживання, виховання та нормального культурного і духовного розвитку дитини, тому вважає, що місце проживання для доньки краще буде з нею. У відповідності з ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, судом не встановлено обставин, які б могли стати підставою для відмови [PERSON] у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з нею. Суд вважає встановленим, що як батько, так і мати дитини мають і можливість, і бажання виховувати дитину, забезпечувати її належне існування; дбайливо ставляться до неї, є небайдужими до її долі, належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Разом з тим, враховуючи вік дитини (2018 року народження), тривале проживання разом з матір`ю, суд вважає, що на даний час більш доцільним є визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - позивачем по справі, що відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, принципу рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, узгоджуватиметься з положеннями Конвенції про права дитини, рішеннями Європейського суду з прав людини і ґрунтуватиметься на чинному національному законодавстві України. З урахуванням всіх вищевказаних обставин справи суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до положень статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved