Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що йому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2017 року, виданого Жовтоводською державною нотаріальною конторою, належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2017 року. Згідно витягу №2701 від 30.08.2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у належному йому будинку [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] та [PERSON] , які доводяться йому племінниками та згоду на їх реєстрацію надавала за життя його мати, [PERSON] , якій відповідачі доводились онуками. Однак, відповідачі за адресою їх реєстрації вони ніколи не проживали, своїх власних речей не зберігали та взагалі були зареєстровані без наміру проживання. Він, у свою чергу перешкод у користуванні відповідачам будинком де їх зареєстровано не вчиняв. Самі відповідачі намірів вселитись, проживати та утримувати будинок не робили, належних відповідачам речей у будинку немає. Реєстрація відповідачів у будинку створює йому перешкоди щодо його володіння, користування та розпорядження, що змусило його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 17 вересня 2021 року відкрито провадження по вищезазначеній справі та вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Поштовий конверт з повідомлення про розгляд справи повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про слухання справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачі не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 жовтня 2017 року, [PERSON] є власником домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Право власності на зазначене домоволодіння також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2017 року. Як вбачається з витягу №2701 відділу ведення реєстру територіальної громади у будинку [ADDRESS] , окрім позивача, зареєстровані проживаючими відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.8) Згідно із актом про не проживання осіб за місцем реєстрації, підписаного сусідами [PERSON] та [PERSON] та підтвердженого головним спеціалістом відділу забезпечення діяльності міської ради 06.09.2021 року, з 2004 року по теперішній час у будинку [ADDRESS] фактично не проживають громадяни [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.6) Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в у будинку [ADDRESS] посилається на те, що відповідачі в спірному будинку не мешкають, а він, в свою чергу не може реалізувати свої права щодо володіння розпорядження та користування спірним будинком. Оскільки відповідачі, не проживають і не користуються даним житловим приміщенням, що є приватною власністю, не виявили наміру проживати у будинку вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню і відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, будинком [ADDRESS] . При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивача до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачами зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судові витрати позивач просив віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved