Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічними позовами звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 491нп від 27.11.2013 у сумі 98581,63 грн., яка складається з основної суми боргу 39000 грн., заборгованості зі сплати відсотків 59581,63 грн. В обґрунтування позову позивач за первісним позовом зазначив, що 27.11.2013 між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений кредитний договір №\~491 нп, згідно якого позивач надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 40300 грн., терміном на 24 місяці, зі сплатою 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між [PERSON], КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки № 491нп/1, № 491нп/2, 491нп/3 та 491нп/4 відповідно. Однак відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором кредиту не виконала, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 13.06.2016 склала 98581,63 грн., а саме: основна сума боргу 39000 грн., заборгованість зі сплати відсотків 59581,63 грн. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з них боргу в солідарному порядку не визнали та надали до суду письмові заперечення, відповідно в яких зазначили, що вимоги викладені в первісному позові незаконні, незмістовні та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем за первісним позовом не надано докази на підтвердження фактичного отримання [PERSON] кредитних коштів видатковий ордер за підписом позичальника як одержувача коштів, тому оскільки фактичного зняття коштів [PERSON] не здійснено, договір кредитної лінії № 491 нп від 27.11.2013 є неукладеним. Також позивач за первісним позовом не повідомив їх як поручителів про існуючу заборгованість за даним договором. Жодної вимоги від кредитної спілки на їх адресу не надходило, а лист повідомлення до позичальника та поручителів, що доданий до матеріалів справи в якості доказу про сповіщення відповідачів, не містить суми боргу та взагалі датований 27.11.2013 днем підписання договору. Тому відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вважають, що КС «Імперіал ЛТД» у встановлений законом строк не скористалась правом на повернення суми кредитних коштів за договором, адже не сповістила про таке ані позичальника, ані поручителів. Крім того, зобовязання за вказаним договором було порушено з дня виникнення першого прострочення платежу, згідно розрахунку заборгованості - з 31.10.2014 по тілу кредиту та з 30.04.2015 по відсоткам, тому строк предявлення вимоги до поручителів, встановлений ст. 559 ЦК України, в 6 місяців сплив, тому вимоги про стягнення коштів з поручителів задоволенню не підлягають. Таким чином в задоволенні позовних вимог первісного позову в частині стягнення суми боргу з поручителів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за сплином позовної давності в 6 місяців просять відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] надала до суду письмове заперечення на первісний позов відповідно до якого, остання позов визнає частково, а саме заборгованість на суму 55386,46 грн., яку просить стягнути з неї. В обгрунтування заперечення [PERSON] зазначила, що визнає суму основного боргу у розмірі 39000 грн. та заборгованість зі сплати відсотків в розмірі 16386,46 грн., не погоджується з розрахунком заборгованості позивача зі сплати відсотків за період з 30.06.2015 по 30.11.2015, що нараховані у розмірі 140 % річних, оскільки умовами договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 70 %. Зазначає, що рішення кредитного комітету про визнання кредиту з підвищеним ризиком відповідно до п.п. 3.7, 3.8 не приймалось та її з даним рішенням не ознайомлено. Оскільки термін дії договору кредиту становить 24 місяці, а останній платіж згідно графіку - 27.11.2015, вважає, що заборгованість після 27.11.2015 нарахована безпідставно, тому просить виключити всі нарахування після 27.11.2015. Відповідач [PERSON] просить стягнути борг за кредитом на визнану нею суму 55386,46 грн. лише з неї, так як відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України договори поруки є припиненими, адже кредитною спілкою у встановлений законом строк не було предявлено вимогу до поручителів. 29.08.2016 позивачем за первісним позовом надано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» просить суд: стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 98581,63 грн.; стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 98581,63 грн.; стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 98581,63 грн.; стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 98581,63 грн.; стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] судові витрати по 275,60 грн. з кожного. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД», в якому просить суд припинити договір поруки, укладений між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] від 27.11.2013 за № 491нп/3 в забезпечення кредитного зобовязання [PERSON] за договором кредитної лінії від 27.11.2013 за № 491 нп. Свої позовні вимоги позивач по зустрічному позову [PERSON] мотивує тим, що 27.11.2013 між нею та КС «Імперіал ЛТД» було укладено договір поруки № 491нп/3 в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору № 491нп від 27.11.2013. В зазначеному договорі поруки не вказано строк, після якого порука припиняється, тому до даного договору поруки підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, за якою порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до графіку платежів, останньою датою платежів є 27.11.2015. Позивач звернувся до суду з первісним позовом про стягнення боргу в солідарному порядку 13.06.2016, тобто лише через 198 днів (більш ніж 6 місяців) від дня настання строку виконання основного зобовязання, який настав 27.11.2015, тому порука є припиненою. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД», в якому просить суд припинити договір поруки, укладений між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] від 27.11.2013 за № 491нп/2 в забезпечення кредитного зобовязання [PERSON] за договором кредитної лінії від 27.11.2013 за № 491 нп. Свої позовні вимоги позивач по зустрічному позову [PERSON] мотивує тим, що 27.11.2013 між нею та КС «Імперіал ЛТД» було укладено договір поруки № 491нп/2 в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору № 491нп від 27.11.2013. В зазначеному договорі поруки не вказано строк, після якого порука припиняється, тому до даного договору поруки підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, за якою порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до графіку платежів, останньою датою платежів є 27.11.2015. Позивач за первісним позовом звернувся до суду з первісним позовом про стягнення боргу в солідарному порядку 13.06.2016, тобто лише через 198 днів (більш ніж 6 місяців) від дня настання строку виконання основного зобовязання, який настав 27.11.2015, тому порука є припиненою. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД», в якому просить суд припинити договір поруки, укладений між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] від 27.11.2013 за № 491нп/1 в забезпечення кредитного зобовязання [PERSON] за договором кредитної лінії від 27.11.2013 за № 491 нп. Свої позовні вимоги позивач по зустрічному позову [PERSON] мотивує тим, що 27.11.2013 між нею та КС «Імперіал ЛТД» було укладено договір поруки № 491нп/1 в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору № 491нп від 27.11.2013. В зазначеному договорі поруки не вказано строк, після якого порука припиняється, тому до даного договору поруки підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, за якою порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до графіку платежів, останньою датою платежів є 27.11.2015. Позивач за первісним позовом звернувся до суду з первісним позовом про стягнення боргу в солідарному порядку 13.06.2016, тобто лише через 198 днів (більш ніж 6 місяців) від дня настання строку виконання основного зобовязання, який настав 27.11.2015, тому порука є припиненою. Відповідно до заперечення на зустрічні позовні заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник позивача за первісним позовом, представник відповідача за зустрічними позовами вважає їх необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на п. 3 ст. 3 ЦК України, згідно якої передбачено принцип свободи договору. У п. 5.2 Договору поруки сторони погодилися збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобовязань поручителя (у тому числі, але не виключно щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування), що передбачені умовами кредитного та цього договору. Пунктом 4.2 договорів поруки передбачено, що порука припиняється, якщо Кредитор протягом строків позовної давності, визначених п. 5.2 цього Договору не предявить вимоги до поручителів. Пунктом 5.2 договорів поруки передбачений строк позовної давності у три роки для всіх грошових зобовязань з моменту виконання зобовязання за кредитним договором. Тобто в договорі поруки встановлений строк дії поруки, що відповідає вимогам ч.1 ст. 251, ст. 252 ЦК України, а саме до 27.11.2018. Аналогічна правова позиція викладена в постанові колегії суддів судової палати з цивільних справ Верховного Суду України у справі № 6-3цс13. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки протягом строку, встановленого договором поруки, а тому позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічними позовами вважає, що законні строки предявлення вимоги КС «Імперіал ЛТД» до поручителів не пропущені. Коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобовязання. Відповідно до уточнених зустрічних позовних заяв [PERSON], [PERSON], [PERSON], останні просять припинити поруку за договорами поруки № 491 нп/1, № 491 нп/2, № 491нп/3, укладеними 27.11.2013 між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та КС «Імперіал ЛТД» відповідно, якими було забезпечено зобовязання за договором кредитної лінії № 491 нп укладеним 27.11.2013 між [PERSON] та Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД». Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні позов КС «Імперіал ЛТД» підтримав, у задоволенні зустрічних позовів [PERSON], [PERSON], [PERSON] просить відмовити. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] на зустрічних позовах наполягали, просили визнати поруки припиненими. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] позовні вимоги визнав частково, просить стягнути з [PERSON] на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за договором кредитної лінії № 492 нп від 27.11.2013 у розмірі 55386,46 грн., вважає, що договори поруки є припиненими, у задоволенні решти позовних вимог відмовити за небгрунтованістю. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та місце судового засідання повідомлена належним чином. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилася, в уточненій позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 27.11.2013 між позивачем КС «Імперіал ЛТД»(далі кредитодавець) та відповідачем [PERSON] (далі Відповідач -1, позичальник) було укладено кредитний договір №\~491 нп (далі Договір), за умовами якого [PERSON] отримала кредит у сумі 40300 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитного договору №\~491 нп від 27.11.2013 та графіком платежів за Договором, про що свідчить її підпис в ньому та не заперечувалось її представником в судовому засіданні. Згідно п. 1.1. Договору позивач за первісним позовом зобовязується надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 40300 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.п. 2.1, 2.3, 2.4, 2.5 Договору кредит надається строком на 24 фактичних місяці від дати отримання позичальником кредиту. Позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1 цього Договору. Кредит надається позичальнику готівкою у касі кредитодавця або (згідно заяви позичальника) шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заяві. Датою отримання кредиту вважається дата видачі позичальнику суми кредиту готівкою через касу кредитодавця, а при безготівкових розрахунках дата списання відповідної суми з рахунку кредитодавця. Датою повернення (погашення) кредиту так само як і датою сплати процентів вважається дата оформлення кредитодавцем прибуткових касових ордерів на отримані суми, а при безготівкових розрахунках дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що плата за користування кредитом (проценти) становить 70 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Згідно п. 3.3 Договору сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку платежів, що є Додатком до цього Договору. Погашення заборгованості позичальника перед кредитодавцем здійснюється в наступному порядку: в першу чергу сплачуються всі нараховані проценти, а за відсутності заборгованості по процентах погашається сума кредиту, що передбачено п. 3.5Договору. Відповідно до п. п. 3.7, 3.8 Договору у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит може за рішенням Кредитного комітету, визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитором з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 140 % річних від суми залишку кредиту. Згідно п. 5.1.3. Договору позичальник зобовязався вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка платежів. Відповідно до графіку платежів за кредитним договором № 491 нп від 27.11.2013, боржник [PERSON] зобовязалася сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.12.2013 у сумі 3147,02 грн. щомісячного платежу за основною сумою кредиту та відсотками, за період з 25.12.2013 по 25.10.2014 у сумі 3147,03 грн. щомісячного платежу за основною сумою кредиту та відсотками, за період з 25.11.2014 по 25.09.2015 у сумі 3147,04 грн. щомісячного платежу за основною сумою кредиту та відсотками за період з 25.10.2015 по 27.11.2015. Останній платіж 27.11.2015. В якості забезпечення повернення кредиту 27.11.2013 між [PERSON] (поручитель -1), з однієї сторони, та КС «Імперіал ЛТД» (кредитор), з другої сторони, та [PERSON] (боржник), з третьої сторони, було укладено договір поруки № 491нп/1. В якості забезпечення повернення кредиту 27.11.2013 між [PERSON] (поручитель -2), з однієї сторони, та КС «Імперіал ЛТД» (кредитор), з другої сторони, та [PERSON] (боржник), з третьої сторони, було укладено договір поруки № 491нп/2. В якості забезпечення повернення кредиту 27.11.2013 між [PERSON] (поручитель -3), з однієї сторони, та КС «Імперіал ЛТД» (кредитор), з другої сторони, та [PERSON] (боржник), з третьої сторони, було укладено договір поруки № 491нп/3. В якості забезпечення повернення кредиту 27.11.2013 між [PERSON] (поручитель -4), з однієї сторони, та КС «Імперіал ЛТД» (кредитор), з другої сторони, та [PERSON] (боржник), з третьої сторони, було укладено договір поруки № 491нп/4. Дані договори поруки мають аналогічні умови. Так, відповідно до п. 1.1 Договорів поруки поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором № 491 нп від 27.11.2013, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Згідно п. 2.1 Договорів поруки у разі порушення боржником виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому Договорами поруки. Пунктами 3.1, 3.2 Договорів поруки передбачено, що поручитель відповідає по зобовязаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обзязі, що й боржник. Солідарні боржники залишаються зобовязаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобовязання за кредитним договором не будуть виконані повністю. Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Договорів поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.2 цього Договору, не предявить вимогу до поручителя. Згідно п. 5.2 Договорів поруки сторони домовилися, що кредитор має право звернутися з вимогами до поручителя у трирічний термін, з моменту настання права вимоги за зобовязання. Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З договорів поруки № 491нп/1, № 491нп/2, № 491нп/3, № 491нп/4 вбачається, що в них не встановлено строк, після якого порука припиняється, а строк виконання основного зобов'язання становить 27.11.2015 згідно умов кредитного договору № 491 нп. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 у справі № 6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 26.11.2014 у справі № 6-75 цс14, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. Судом встановлено, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання - 27.11.2015, не пред'явив вимоги до поручителів. До суду з позовом про стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржника та поручителів КС «Імперіал ЛТД» звернулась лише 21.06.2016. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 491нп від 27.11.2013 вбачається, що останнє повернення суми кредиту позичальником [PERSON] було здійснено 30.11.2014, процентів 31.05.2015, проте банк протягом шести місяців вимоги до поручителів не направив та позову до суду не пред'явив. З даним позовом позивач за первісним позовом звернувся до суду 21.06.2016, тобто з часу настання строку виконання основного зобов'язання минуло більш ніж шість місяців. Таким чином, сплив шестимісячний строк від настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладання договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Таким чином, позов до поручителів подано КС «Імперіал ЛТД» після закінчення строку дії поруки, що є підставою для визнання поруки припиненою. На підставі вказаного суд дійшов висновку, що зустрічні позови [PERSON] до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» про визнання поруки припиненою, [PERSON] до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» про визнання поруки припиненою,[PERSON] до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» про визнання поруки припиненою,підлягають задоволенню. Дана позиція узгоджується з постановами Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс 14, від 29 січня 2014 року № 6-155цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Суд не приймає до уваги доводи відповідача за зустрічним позовом щодо застосування строку давності до строку предявлення вимоги до поручителів з таких підстав. Відповідно до ст 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Крім того позивач КС «Імперіал ЛТД» звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення суми заборгованості лише через 198 днів (більш ніж 6 місяців) від дня настання строку виконання основного зобовязання, який настав 27.11.2015, що підтверджується графіком платежів, тобто звернувся до суду після припинення договору поруки відповідно до приписів ч.4 ст. 559 ЦК України. Положення п. 4.1 договорів поруки № 491 нп/1, № 491 нп/2, № 491нп/3, № 491 нп/4 від 27.11.2013 про те, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором, п. 4.2 про те, що порука припиняється, якщо кредитом протягом троків позовної давності визначених п. 5.2 цього договору, не предявить вимоги до поручителя, та п. 4.3 вказаних договорів про те, що не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобовязання, є незаконними, оскільки вони суперечать нормам чинного цивільного законодавства України. Щодо вимог первісного позову суд зазначає таке: Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода. Виходячи з положень ст. ст. 1048, 1054 ЦК України, істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, який визначається договором. Пунктом 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Пунктом першим статті 627 ЦК України також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписуючи кредитний договір, позичальник [PERSON] погодилася з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому підписання даного договору позичальник висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку та обовязковими платежами, передбаченими чинним законодавством України, це не заперечувалось представником відповідача [PERSON] Підписання договору кредиту позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Укладаючи оспорюваний кредитний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд, визначаючи його умови, досягли згоди з усіх істотних умов. В порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого має заборгованість за кредитом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] порушено умови Договору та графік погашення кредиту й сплати процентів, внаслідок чого станом на 13.06.2016 склала 98581,63 грн., а саме: основна сума боргу 39000 грн., заборгованість зі сплати відсотків 59581,63 грн., що підтверджується відповідним розрахунком суми заборгованості за кредитним договором № 491нп від 27.11.2013. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] не спростовувала доводів позивача за первісним позовом щодо відсутності у неї заборгованості за кредитним договором № 491 нп від 27.11.2013, доказів погашення кредиту суду не надала. Натомість в запереченні погодилась з наявною сумою боргу. Доводи відповідача [PERSON], викладені в запереченні від 17.08.2016 про те, що їй було нараховано заборгованість по договору після 27.11.2015 не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Згідно розрахунку заборгованості після 27.11.2015 позивачу нараховувались лише проценти на суму заборгованості, а сама сума боргу залишалася незмінною. Оцінюючи доводи позивача щодо неправомірного нарахування кредитором 140 % річних, оскільки умовами договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 70 %, суд зазначає таке. Як вже було зазначено, що позичальник [PERSON] погодилася з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені договором, підписавши Договір, в п. п. 3.7, 3.8 якого зазначено, що у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит може за рішенням Кредитного комітету, визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитором з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 140 % річних від суми залишку кредиту. Таким чином, в разі несвоєчасного повернення кредиту кредитор має право за рішенням Кредитного комітету, визнавши кредит з підвищеним ризиком, підвищити проценти по ньому до 140 % річних. Порядок прийняття такого рішення договором не встановлено. Відповідно до [PERSON] з Протоколу № 89 засідання Кредитного комітету від 01.06.2015 було встановлено, що кредити по кредитним договорам, зокрема за кредитним договором № 491 нп, були надані на умовах строковості, зворотності та цільового використання. На даний момент Боржники не виконують зобовязання визначені в п. 5.1.3 кредитного договору щодо своєчасного здійснення платежів погашення кредиту та відсотків, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіку платежів. Було внесено пропозицію: відповідно до п. 3.7-3.8 кредитного договору, згідно порушень умов кредитного договору п. 5.1.3 надати кредиту статус кредиту з підвищеним ризиком та зміною з цього приводу процентної ставки, а саме: на 140% річних по кредитах: № 491 нп від 27.11.2013, укладеному між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON], та ухвалено затвердити надання статусу кредиту з підвищеним ризиком та зміну з цього приводу процентної ставки, а саме: на 140% річних, по кредитах: № 491 нп від 27.11.2013, укладеному між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] А отже, позивач за первісним позовом має право застосувати до боржника за кредитним договором відсоткову ставку при нарахуванні процентів у розмірі 140%. Суд відхиляє доводи відповідача за первісним позовом про те, що таке рішення повинно бути направлено боржнику, оскільки такого обовязку кредитний договір № 491 нп від 27.11.2013 не містить, в п. 3.1.1 договору поруки сторони узгодили право кредитора за зміну розміру відсоткової ставки за основним зобовязанням без додаткового повідомлення та укладення окремої угоди. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах № 6-152цс13 від 05.02.2014 та № 6-100цс12 від 26.09.2012, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Суд не приймає до уваги доводи відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], що договір № 491 нп є неукладеним, так як [PERSON] не отримувала кошти, з огляду на те, що [PERSON] не оспорює факт укладення договору № 491 нп та отримання грошей за кредитним договором. Натомість у запереченні на первісний позов визнає наявність у неї заборгованості за кредитним договором № 491 нп. Також суд не приймає доводи відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] що строк предявлення вимоги до поручителів рахується з дати першого платежу, оскільки вони суперечать вимогам п.п. 4.1-4.2 Договору поруки. Суд доводи відповідачів за первісним позовом щодо не надіслання позивачем повідомлень про існуючу заборгованість приймає, однак таке неповідомлення не впливає на обовязок боржника (поручителя) сплачувати кредитні кошти та на обовязок поручителів відповідати за боржника згідно умов договорів поруки. Таким чином, на основі повно і всебічно зясованих обставин, доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково. Оскільки, як вже було встановлено в судовому засіданні КС «Імперіал ЛТД» не було предявлено вимогу до поручителів, то позов до суду до поручителів подано КС «Імперіал ЛТД» після закінчення строку дії поруки, а саме лише 21.06.2016, письмові вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором поручителям не направлялися, то у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя позовні вимоги\~\~про стягнення заборгованості в солідарному порядку не підлягають задоволенню. Сума заборгованості за договором підлягає стягненню лише з боржника [PERSON], а порука з поручителем [PERSON] також є припиненою з тих самих підстав, що і за іншими договорами поруки по вказаному кредитному договору. Таким чином, первісний позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення суми боргу з відповідача [PERSON], в решті вимог первісного позову слід відмовити за необгрунтованістю. Зустрічний позов [PERSON], зустрічний позов [PERSON], зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню повністю з підстав, викладених вище. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). За первісним позовом судові витрати покладаються на відповідача за первісним позовом [PERSON]. Судові витрати за зустрічними позовами [PERSON], [PERSON] [PERSON] поклададаються на відповідача за зустрічним позовом Кредитну спілку «Імперіал ЛТД». На підставі викладеного,

Outcome: partial