Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач в позові вказує, що за час шлюбу, який було укладено в 1961 році, вона з чоловіком [PERSON], проживаючи разом з 1970 року почали будувати житловий будинок в [ADDRESS] будівництво якого закінчили в 1972 році. Титульним власником будинку був записаний [PERSON] В 2014 році чоловік позивачки, [PERSON] переоформив свою частку на їх дочку [PERSON], а частка позивачки, як вона вважала, залишилася їй. [INFO] [PERSON] помер. На початку 2019 року із соціальної служби в Калинівському районі позивачку повідомлено про те, що вона не зможе отримувати субсидію за користування природнім газом, так як на її ім'я відсутній правовстановлюючий документ на 1/2 частку будинку. Після звернення до нотаріуса, позивачці було роз'яснено, що згідно наявних документів, а саме свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER], виданого 29.09.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Калинівського РУЮ Вінницької області, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 27421350, зареєстрованого державним реєстратором реєстраційної служби Калинівського РУЮ Вінницької області, титульним власником спільно придбаного майна рахується лише [PERSON] та позивачка, разом з дітьми, відповідачами по справі, можуть оформити спадщину на 1/2 частину вищезазначеного будинковолодіння та на відповідну частку земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER], виданого 29.09.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Калинівського РУЮ Вінницької області, власником рахується [PERSON] Позивачка не погоджується на те, що може претендувати лише на 1/8 частку будинку, замість належної їй за законом 1/2 частки не як спадщини, а як майна набутого в шлюбі, тому звертається до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до розгляду справи по суті в судовому засіданні подала заяву, в якій просить розгляд по справі проводити в її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явилися, однак надали заяви відповідно до яких проти позовних вимог заявлених позивачкою не заперечують та просять справу розглянути у їх відсутність. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом встановлено, що за час шлюбу, який було укладено в 1961 році, позивачка з чоловіком [PERSON], проживаючи разом з 1970 року почали будувати житловий будинок в [ADDRESS] будівництво якого закінчили в 1972 році. Титульним власником будинку був записаний [PERSON], що підтверджується довідками № 84, 85, виданими 11.02.2019 року Голубівською сільською радою Калинівського району Вінницької області. Таким чином, відповідно до діючого на той час законодавства - ч. 1 ст. 22 КпШС України «майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю». При цьому згідно з ч. 2 ст. 22 цього кодексу подружжя має рівні права на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Така норма фактично утверджує презумпцію належності подружжю на праві спільної сумісної власності всього майна, що набувається ним в період шлюбу. В 2014 році чоловік позивачки, [PERSON] переоформив свою частку на їх дочку [PERSON], а частка позивачки, як вона вважала, залишилася їй. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 08.02.2016 року виконкомом Голубівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. На початку 2019 року із соціальної служби в Калинівському районі позивачку повідомлено про те, що вона не зможе отримувати субсидію за користування природнім газом, так як на її ім'я відсутній правовстановлюючий документ на 1/2 частку будинку. Після звернення до нотаріуса, позивачці було роз'яснено, що згідно наявних документів, а саме свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER], виданого 29.09.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Калинівського РУЮ Вінницької області, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 27421350, зареєстрованого державним реєстратором реєстраційної служби Калинівського РУЮ Вінницької області, титульним власником спільно придбаного майна рахується лише [PERSON] та позивачка, разом з дітьми, відповідачами по справі, можуть оформити спадщину на 1/2 частину вищезазначеного будинковолодіння та на відповідну частку земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER], виданого 29.09.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Калинівського РУЮ Вінницької області, власником рахується [PERSON] Позивачка не погоджується на те, що може претендувати лише на 1/8 частку будинку, замість належної їй за законом 1/2 частки не як спадщини, а як майна набутого в шлюбі. Вимогами ч. 1 ст . 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Враховуючи, що відповідачі позов визнають, не заперечують проти визнання за позивачем права власності, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За вказаних обставин суд вважає за можливим визнати за позивачем право власності на частку в спільному майні подружжя. На підставі викладеного та

Outcome: approved