Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що він є співвласником 1/12 частини житлового будинку [ADDRESS] . Співвласником 5/12 частин даного будинку є відповідач [PERSON] . Позивач посилається на неможливість виділення в натурі або встановлення порядку користування наведеною часткою та, з урахуванням вартості майна, просить стягнути з відповідача 155\~425,00 грн. компенсації за частку в майні. Відповідачем надано відзив на позовну заяву.,в якому звернуто увагу на відсутності доказів про неможливість поділу майна в натурі, а також його дійсної вартості, що, на думку сторони, не може підтверджуватись висновком, при складенні якого оцінювач не попереджався про кримінальну відповідальність. Відповідач також зауважує на наявності інших співвласників будинку, яким належать відповідні частки у праві власності. У поданій відповіді на відзив позивач вказує про встановлення порядку користування майном у вигляді окремо визначених квартир та виникнення спору саме із відповідачем як особою, яка спільно із позивачем виступили спадкоємцями після одного спадкодавця. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали. Представник відповідача заперечував з приводу задоволення позову. Судом встановлено наступні обставини. Позивачу [PERSON] на праві власності належать 25/300 частин житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. За вказаними відомостями співвласниками будинку є також: [PERSON] в розмірі 5/12 частини, [PERSON] 32/100 частини, [PERSON] 18/300 частини, [PERSON] 18/300 частини, [PERSON] 18/300 частини, [PERSON] 32/100 частини. Між сторонами виник спір з приводу користування спільним майном. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суд надається оцінка наступним обставинам: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. За положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, позивачем не надано належних доказів на підтвердження неможливості виділення майна в натурі, а також в доведення матеріальної спроможності іншими співвласниками сплатити визначену позивачем компенсацію. Суд звертає увагу, що відповідачем заперечується вартість майна, крім того, з огляду на положення ч.2 ст. 364 ЦК України особа обґрунтовано посилається на необхідність пред`явлення вимог до всіх співвласників. Позивачем безпідставно покладається умова про фактично встановлений порядок користування будинком у вигляді визначення квартир в можливість стягнення компенсації лише з іншого користувача такої квартири (комплексу приміщень), оскільки, як зазначалось вище, вимоги ч.2 ст. 364 ЦК України розповсюджуються на всіх співвласників, які згідно зі ст. 360 ЦК України зобов`язані відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Не надано суду також підтверджених відомостей про неможливість спільного використання майна усіма співвласниками. З таких обставин, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed