Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 березня 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. вказаного Договору, на підставі яких відповідач при його укладанні надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Оскільки [PERSON] уклавши з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, то така станом на 27 грудня 2017 року склала 14 622,10 грн., з яких: 6 785,34 грн. тіло кредиту; 2 194,15 грн. нараховані відсотки за користування кредитом; 4 470,13 грн. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 672,48 грн. штраф (процентна складова). На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подав суду відзив на позов, у якому зазначив, що анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14 березня 2014 року він ніколи не бачив і тим більше не підписував, а підпис у вказаній заяві навпроти прізвища «[PERSON]В.» йому не належить. У підтвердження цьому надав копію паспорту громадянина України, де його підпис є повністю протилежний підпису у заяві, адресованій банку. Відповідно він не є стороною відповідного договору, а відтак посилання позивача на те, що відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодженням по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку або інший інтернет-ресурс, зазначений банком, вважає такими, що не відповідають дійсності, адже клієнтом банку він не був, анкету-заяву не підписував, не користувався картковим рахунком та не використовував кредитних коштів. Крім того, звертає увагу на те, що заява про надання банківських послуг датована 19 березня 2014 року, тоді як у додатках до позовної заяви від 05 січня 2018 року позивачем додано копію його паспорту громадянина України, що був виданий Перечинським РС ГУ ДМС України в Закарпатській області 23 вересня 2015 року, тобто більше ніж через рік після начебто підписання ним заяви.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав\~ у повному обсязі та просив такі задовольнити, посилаючись на вимоги позовної заяви. Також зазначив, що клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, заявлене відповідачем, було спрямовано лише на затягування строків розгляду справи, оскільки вартість її проведення [PERSON] так оплачена і не була. Крім того, під час розгляду справи попередній представник [PERSON] надав суду копію паспорту громадянина України [PERSON], що виданий 18 травня 2005 року, яка відповідно знаходиться у матеріалах кредитної справи банку (а. с. 84-86). Щодо копії паспорту наявної у матеріалах позовної заяви зазначив, що така була надана [PERSON] працівнику банківської установи у звязку зі зміною його паспортних даних.\~\~ Відповідач [PERSON] у судові засідання не зявляється, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомляється належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії: - ухвалою від 04 квітня 2018 року від публічного акціонерного товариства комерційний банку «ПриватБанк» (01001 м. Київ, вул. Грушевського, № 1 Д) було витребувано оригінал Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної 19 березня 2014 року між [PERSON] та представником ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 60-61); - ухвалою від 08 червня 2018 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження на час її проведення зупинено (а. с. 98-99); - ухвалою від 02 жовтня 2018 року провадження поновлено у звязку із поверненням матеріалів цивільної справи без виконання ухвали суду через те, що оплата вартості такої відповідачем не проведена (а. с. 107-109). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У судовому засіданні встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 19 березня 2014 року був укладений Договір про надання банківських послуг № б/н, за умовами якого позивач надав останньому кредит у сумі 2 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а. с.7). Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. При укладанні вказаного Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України,\~ згідно якої договором приєднання, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Разом з цим встановлено, що відповідач [PERSON] порушив зобовязання по кредитному договору. Таким чином, заборгованість за ним станом на 27 грудня 2017 року склала 14 622,10 грн., з якої: 6 785,34 грн. тіло кредиту; 2 194,15 грн. нараховані відсотки за користування кредитом; 4 470,13 грн. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 672,48 грн. штраф (процентна складова) (а. с. 69, зворот). Правовідносини між сторонами випливають із зобовязань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами глави 48 ЦК України, зокрема згідно вимог статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахункам та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобовязання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобовязання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Позивач обовязки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві, який зобовязався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами. Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобовязання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовязання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно п. п. 1.1.2.1.7.-1.1.2.1.8. Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевищення кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. У випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання щодо повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафта), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за Договором про надання банківських послуг від 19 березня 2014 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним є обґрунтованою. Що стосується стягнення пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Договору про надання банківських послуг, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. вказаного кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них неповернення чи несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом. Отже, враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яку в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по штрафах у сумі 1 172,48 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial