Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення на його користь грошових коштів у розмірі 409901,41 грн. та стягнення на його користь грошових коштів у розмірі 865585,39 грн. у рахунок повернення відсотків за користування грошовими коштами за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 22.02.200 Московський районний суд м. Харкова задовольнив позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 9342грн. у рахунок повернення боргу та 93 грн. державного мита. Зазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили. Вказаним рішення встановлено, що відповідач у справі за договором позики, по письмовій розписці від 10.04.2003 взяв у борг у позивача грошові кошти на суму еквівалентних 10000 доларів США, які зобовязався повернути до 14.04.2003 та 19.02.2002 за договором позики по письмовій розписці отримав від позивача грошові кошти на суму, еквівалентних 8500 доларів США, які зобовязався повернути до 28.02.2003. Також в рішенні зазначено, що вимоги позивача по стягненню боргу за договором позики, підлягають стягненню згідно курсу НБУ і складають 50500 грн. та 42925 грн., а всього 93425грн. У встановленому законом порядку позивач отримав виконавчий лист. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження. В наслідок пожежі у приміщенні ДВС у 2008 виконавчий лист втрачено. 13.02.201 державний виконавець звернувся з поданням до суду про видачу дублікату виконавчого листа. У звязку, з закінченням терміну зберігання цивільну справу знищено. Втрачене судове провадження відновлено та на видано дублікат виконавчого листа по вищезазначеній цивільній справі лише у 2016. Отже, на теперішній час рішення суду не виконано, що порушує права стягувача. Станом на 13.02.2017 курс валюти долару США по відношенню до гривні, встановлений НБУ, складає 27,206833грн. за один долар США. Таким чином, заборгованість [PERSON] за договором позики від 10.04.2003 та від 19.12.2002 складає 503326,41 грн. (18500*27,206833). Оскільки рішенням Московського районного суду від 22.02.200 стягнуто з відповідача грошові кошти у розмірі 93425грн. у рахунок повернення боргу, то сума боргу зменшується на зазначену суму та складає 409901,41грн. Окрім цього, договорами позики не передбачалась сплата відсотків за користування грошовими коштами, їх розмір та порядок сплати, а також не було застереження щодо безвідсоткової позики, позивач як позикодавець має право на одержання відсотків, розмір яких встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України, що підлягають стягненню щомісяця до дня повернення позики. Облікова ставка НБУ встановлена у розмірі 12% річних. Отже, розмір відсотків за місяць користування позикою складатиме 1% від грошової суми позики. Враховуючи, що відповідач користується грошовими коштами по письмовій розписці від 10.04.2003 на суму, еквівалентну 10000 доларів США, станом на 13.02.201 це 166 місяців, а по письмовій розписці від 19.12.2002 на суму еквівалентну 8500 доларів США, станом на 13.02.2017 - 179 місяців. Загальна сума відсотків за користування грошовими коштами складає 31815 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ на момент звернення з даним позовом до суду, складає 865585,39грн. (31815*27,206833) Від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, у яких відповідач позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, зазначені у позові боргові документи не відповідають вимогам до договорів позики, хоча можуть бути віднесені до боргових документів та не відповідають критеріям угоди. Крім того, оригінали зазначених документів суду не надані, а тому суд не може прийняти як доказ. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, проти його задоволення заперечував та зазначив, що борг не визнає, рішення Московського районного суду від 22.02.2006 не виконує. Представник відповідача [PERSON] підтримав доводи відповідача та просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, встановив факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.02.200 заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 93425,00 грн. у рахунок повернення боргу та 935,00 грн. державного мита. Судове рішення набрало законної сили. (а.с.7) Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2006 встановлено, що відповідач у справі за договором позики, по письмовій розписці від 10.04.2003 взяв у борг у позивача грошові кошти на суму еквівалентних 10000 доларів США, які зобовязався повернути до 14.04.2003 та 19.12.2002 за договором позики по письмовій розписці отримав від позивача грошові кошти на суму еквівалентних 8500 доларів США, які зобовязався повернути до 28.02.2003. (а.с.7) Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, факт передачі грошових коштів у борг за письмовими розписками від 19.12.2002 та 10.04.2003 [PERSON] [PERSON] встановлений заочним рішенням суду від 22.02.2006 по цивільній справі № 2-5788/006 та додаткового доказування не потребує. 23.02.2016 рішенням Московського районного суду відновлене втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-5788/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Рішення набрало законної сили. (а.с. 11-12) 22.07.201 Московським районним судом м. Харкова задоволено подання Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції [PERSON] про видачу дублікату виконавчого листа, виданого по цивільній справі № 2-5788/06. Ухвала набрала законної сили. (а.с. 13-14) На даний час рішення Московського районного суду м. Харкова не виконано, дана обставина визнається учасниками справи та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Суд не бере до уваги, надану представником позивача в судовому засіданні копію протоколу судового засідання від 12.02.2006 та не може визнати цей доказ допустимим, оскільки дана копія належним чином не завірена. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Вимога позивача про стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 409901,4грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача встановлена у рішенні Московського районного суду м. Харкова від 22.02.200 визначена у національній валюті гривні та становить 93425,00 грн. Отже, з відповідача підлягає стягненню вже саме сума боргу, визначена у даному судовому рішенні у визначеній в ньому валюті, а саме в гривні з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Однак позивач, в свою чергу, проводить розрахунок на суму боргу, визначену у договорах позики у іноземній валюті та конвертує її у національну валюту за курсом долару США на день звернення до суду. [PERSON] Верховного Суду у п. 91-93 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц зробила висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, які регламентує наслідки прострочення виконання зобовязання. Отже, вимога позивача про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 865585,39 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки проценти за користування грошовими коштами припиняють нараховуватись з моменту закінченні дії договорів позики, а саме з 14.03.2003 та 28.02.2003. Однак, позивач просить стягнути з відповідача проценти, нараховані з дня укладення договорів позики по день звернення з даним позовом до суду, що суперечить вимогам чинного законодавства. З урахуванням цих обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про додаткове стягнення грошових коштів за договором позики та процентів за користування грошовими коштами за договором позики необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Разом із тим ,суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, розяснити позивачу, про його право звернення до суду з позовом на підставі ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання зобовязання Крім того, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягує з позивача на користь держави судові витрати.

Outcome: approved