Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 01.10.2014 року сталася ДТП за участю транспортного засобу під керуванням [PERSON] та автомобіля під керуванням [PERSON] Згідно постанови Івано-Франківського міського суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідальність [PERSON] була застрахована позивачем згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6378461. Внаслідок ДТП автомобілю [PERSON] завдано технічних пошкоджень, розмір шкоди становить 27 987 грн. 64 коп. Позивач сплатив [PERSON] страхове відшкодування в сумі 6039 грн. 94 коп. ДТП відбулось 01.10.2014 року, відповідач не виконав свого обовязку та не надав позивачу письмового повідомлення про настання страхового випадку, що суперечить вимогам законодавства України. Таким чином у позивача в межах фактично виплаченого страхового відшкодування перейшло право вимоги до відповідача згідно Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судові засідання представник позивача не зявлявся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суду надіслав заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не з`являвся про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом який повернувся за закінченням терміну зберігання, причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 01 жовтня 2014 року о 09 год. 20 хв. в м. Івано-Франківську на перехресті вул. Івасюка-Миколайчука сталась ДТП за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля [PERSON] р/н 09207ІВ під керуванням [PERSON] Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.12.2014 року (а.с.11), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідальність [PERSON], як водія, який на момент настання ДТП керував автомобілем [NUMBER] була застрахована ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6378461 (а.с.4). Внаслідок ДТП автомобілю [PERSON] р/н 09207ІВ під керуванням [PERSON] завдано технічних пошкоджень. Розмір шкоди підтверджується актом огляду, ремонтною калькуляцією, експертизою та складає 27 987 грн. 64 коп. (а.с.15, 19-28). Згідно страхового акту ГО-1431/ЦО від 08.04.2015 року позивач сплатив власнику пошкодженого автомобіля згідно полісу страхове відшкодування в розмірі 6039 грн.94 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1130 від 90.04.2015 року (а.с.17). Отже, позивач виконав свої зобовязання. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, таке ж право визначено положеннями чинного законодавства окремо для страхових компаній (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»), згідно з якими, до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. В порушення п. 33.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] не надав позивачу протягом трьох днів з дня настання ДТП письмове повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразку, а також відомості місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Таким чином у позивача в межах фактично виплаченого страхового відшкодування перейшло право вимоги до відповідача згідно Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 29 вересня 2014 року позивач направив на адресу відповідача претензію № 389-01/15, але відповідь на претензію не отримав (а.с.29-30). Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1191 ч.1, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ч. 1 та 4, 61 ч.3, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: approved