Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про виселення з гуртожитку, та просить виселити [PERSON], [PERSON], неповнолітнього [PERSON] з кімнати № 371 учнівського гуртожитку Хмельницького професійного ліцею по вул. Озерній 8 в м. Хмельницькому. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і просить позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідачі заселені з порушенням законодавства, в трудових відносинах з ліцеєм ніхто з них не перебував і не перебуває, ордер на заселення їм не видавався і відповідного спільного рішення профкому та адміністрації не приймалося. Відповідачі в судовому засіданні проти задоволення позову заперечують. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що будівля площею 7 363,3 м.кв. по вул. Озерній 8 є учнівським гуртожитком, знаходиться в господарському управлінні Міністерства освіти та молоді України, перебуває на балансі Хмельницького професійного ліцею. Зокрема, відповідно до п.п. 6.8, 6.9 Статуту Хмельницького професійного ліцею, за ліцеєм обліковується гуртожиток на 640 учнівських місць; майно ліцею є державною власністю, закріпленою Міністерством освіти і науки України за ліцеєм, і перебуває у користуванні ліцею, гуртожиток призначений для проживання учнів і сімей працівників ліцею. Зазначені обставини підтверджуються також повідомленням Міністерства освіти і науки України від 19.05.2015 року, копія котрого наявна у матеріалах справи. Крім того, та обставина, що спірний будинок є гуртожитком, встановлена рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07.04.2015 року у справі № 686/1920/15-ц, в якій брав участь Хмельницький професійний ліцей, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 05.06.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК Української РСР і п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 (далі: Положення), для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. В силу приписів ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР і п.п. 9, 10 Положення, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідачі та їх неповнолітній син вселені без надання ордера та проживають в кімнаті №371 вище вказаного гуртожитку, при цьому їх постійне проживання не зареєстровано в гуртожитку, що підтверджується копією паспорта і довідкою УДМС України в Хмельницькій області. Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не перебувають з позивачем у трудових відносинах, не навчаються у ліцеї. Оскільки їх проживання у гуртожитку не пов'язано з навчанням чи виконанням трудових обов'язків, ордера на заселення їм не видавалось, то суд вважає, що вони вселилися на жилу площу у гуртожитку Хмельницького професійного ліцею з порушенням встановленого порядку. Згідно ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що жила площа у гуртожитку надається у зв'язку з навчанням або особам, які перебувають з підприємством, установою, організацією у трудових відносинах. Надання жилої площі особам, які не навчаються і не працюють без спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету і без спеціального ордера на вселення у гуртожиток є порушенням діючого законодавства. Особи, визнані такими, що незаконно вселились у житло, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення на підставі ст.ст. 109, 116 ЖК Української РСР. Тому, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Оскільки він є підставним, та таким, що ґрунтується на вимогах закону. Крім того, стягненню на користь позивача з відповідачів підлягають судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved