Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення боргу за договором позики. Вимоги мотивовано тим, що [PERSON] отримала від позивача за договором позики грошові кошти в сумі 5 000 грн., які зобов'язувалася повернути в жовтні 2013 року, про що видала відповідну розписку. Відповідач на вимогу позивача гроші не повернула, не оспорюючи свого зобов'язання від його виконання ухилялася. За вказаних обставин позивач просив суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 5 000 грн.; 3 % річних від простроченої суми (з листопада 2013 року по січень 2014 року), що складає 37,50 грн. та судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 250 грн., сплаченого судового збору 243,60 грн. Позивач в судове засідання не з'явився - надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягав у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідач не з'явився - надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої - позов визнав. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 28 жовтня 2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 5 000 грн. Підтверджує цей правочин розписка (а.с. 4, 17). Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Тобто повернення суми позики позикодавцеві, у відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, є зобов'язанням позичальника за договором позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Невиконання [PERSON] грошових зобов'язань, згідно ч. 2 ст. 545 ЦК України, підтверджується наявністю в позивача оригіналу розписки. Повернення суми позики позикодавцеві, у відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, є зобов'язанням позичальника за договором позики. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Чинним цивільним законодавством (ч. 3 ст. 509, ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України) встановлено, що зобов'язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, повинні виконуватися належним чином в установлений строк. Зі ст. 525 ЦК України слідує, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом - ч. 1 ст. 612 ЦК України. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Розмір заборгованості викладений в позовній заяві, суд вважає обґрунтованим позивачем та не спростований. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до відхилених чи задоволених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Правову допомогу, згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Суд, дослідивши надані письмові докази, визнає факт невиконання [PERSON] грошових зобов'язань доведеним. Оскільки бездіяльністю відповідача порушуються цивільні права та інтереси позивача - вони підлягають захисту у спосіб примусового виконання боржником обов'язку в натурі. Враховуючи наведене суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума позики та, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені і документально підтвердженні останнім судові витрати (а.с. 1, 2).

Outcome: approved