Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з останнього на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 61191 грн, витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 10757,60 грн, а також витрати по сплаченому судовому збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ТОВ «НВП ДСУ-ЕЛЕКТРОМОНТАЖ» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АМ 4110653, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 13 листопада 2018 року приблизно о 10 год. 00 хв. відбулася дорожньо-транспортна пригода, де відповідач в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем ЗАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по вул. Макарова в м. Дніпро та допустив наїзд на пішохода, від отриманих тілесних ушкоджень пішохід помер. Відповідно до постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2019 року, відповідач порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Факт ДТП 13 листопада 2018 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №02372-24 від 05 березня 2019 року, на підставі якого співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 61191 грн. Згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування повинно бути у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, що складає 44676 грн (3723х12), а також витрати на поховання, що склало 16515 грн, а разом 61191 грн. Вказує, що право регресної вимоги виникло у ПрАТ СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 05 березня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням. Отже, відшкодувавши шкоду в сумі 61191 грн, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 13 листопада 2018 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 61191 грн. 20 грудня 2019 року між ПрАТ СК «ВУСО» та позивачем укладено договір №20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ СК «ВУСО» відступив (передав), а позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих ПрАТ СК «ВУСО» по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування (поліс) №АМ4110653. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми. З метою досудового врегулювання спору відповідачу 27 грудня 2019 року та повторно 11 лютого 2020 року було направлено акт (вимогу) №02372-24 про відшкодування збитків в порядку регресу, але ніяких дій щодо погашення заборгованості в добровільному порядку зі сторони відповідача проведено не було. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 13 листопада 2018 року о 10 год. 00 хв. в м. Дніпрі на перехресті вул. Макарова та вул.Тітова, водій [PERSON] перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння керував транспортним засобом «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , і здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля у невстановленому для переходу місці та вийшов із-за передньої частини автобуса, який стояв на забороняючий рух сигнал світлофора у крайній лівій смузі. Внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці ДТП. 13 листопада 2018 року зазначені відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018040000000993 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування (а.с.22,32). Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 26 грудня 2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за №12018040000000993 від 13 листопада 2018 року, за ч.2 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с.20-21). Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2019 року, яка набрала законної сили 08 лютого 2019 року, відповідача визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.24-25). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «ЗАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АМ 4110653 від 06 травня 2018 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ТОВ «НВП ДСУ-ЕЛЕКТРОМОНТАЖ», була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО» (а.с.15-17, 19, 36). 29 листопада 2018 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій зазначено, що розмір належного до виплати страхового відшкодування становить 61191 грн та складається з витрат пов`язаних з похованням у розмірі 16515 грн та моральної шкоди у розмірі 44676 грн. Належне відшкодування просив здійснити шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] в АТ «RAIFFEISEN BANK AVAL» (а.с.28-35). 03 грудня 2018 року [PERSON] звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування за шкоду, спричинену життю та здоров`ю [PERSON] внаслідок ДТП (а.с.27). Страховим актом №02372-24 від 05 березня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» вирішено виплатити потерпілій [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 61191 грн; отримувач страхового відшкодування [PERSON] , згідно заяви на виплату страхового відшкодування від 29 листопада 2018 року (а.с.36). 05 березня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» перерахувало [PERSON] суму страхового відшкодування (а.с.36 на звороті). 20 грудня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та позивачем укладено договір №20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» передало (відступило) позивачу свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування (а.с.9-11). Пунктом 2.2. договору №20/12/2019 про відступлення права вимоги передбачено, що загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно цього договору, складає 1198270 грн 66 коп., згідно реєстру прав вимог, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку №1 до цього договору. З Додатку №1 до договору №20/12/2019 про відступлення права вимоги вбачається, що боржником за номером договору страхування №АМ 4110653 зазначений [PERSON] , сума боргу складає 61191 грн (а.с.12-14). 11 лютого 2020 року відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги (а.с.39). Також позивач неодноразово направляв відповідачу акт (вимогу) №02372-24 про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с.37-38). Вказана вимога відповідачем не виконана. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 3 ст.1193 ЦК України визначено, що \~вина потерпілого\~не враховується\~у разі\~відшкодування додаткових\~витрат,\~передбачених частиною\~першою статті\~1195\~цього Кодексу,\~у разі\~відшкодування шкоди,\~завданої смертю\~годувальника та\~у разі\~відшкодування витрат\~на поховання. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що сума страхового відшкодування складається з витрат на поховання та моральної шкоди (а.с.34-36). У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 988 ЦК України, статтею 20 Закону України «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку. Тобто, положення наведених норм права нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. «а» п.п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином, норми спеціального Закону № 1961-IV надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках. Зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджено факт керування відповідачем транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, то ця обставина, в силу вимог закону, була підставою для пред`явлення ПрАТ «СК «ВУСО» регресних вимог до відповідача в межах виплаченої суми відшкодування. Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України Про страхування згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до частини другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, оскільки позивач внаслідок укладення договору відступлення права вимоги з ПрАТ «СК «ВУСО» отримав право вимоги в порядку регресу до відповідача в межах вартості виплаченого відшкодування в сумі 61191 грн, згідно з умовами вказаного договору та Додатком № 1 до цього договору, позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, вирішуючи дану справу, судом враховано, що відповідно до доданих до позову письмових доказів відповідач керував транспортним засобом «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в особистих цілях, в трудових відносинах з ТОВ «НВП ДСУ-ЕЛЕКТРОМОНТАЖ» не перебував. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат судом враховується наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 10 грудня 2019 року, копію Додаткової угоди №2 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 10 лютого 2020 року, копію платіжного доручення № 22 від 15 лютого 2020 року про сплату позивачем АО «АДВОКАТУС» 10757,60 грн (а.с.40-44). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (а.с.5) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10757,60 грн, що разом складає 11598,40 грн.

Outcome: approved