Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] та просив стягнути з останньої заборгованість по платі за проживання в гуртожитку в розмірі 25 538,71 грн та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на балансі та в оперативному управлінні позивача знаходиться будівля гуртожитку, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно із витягом з Державного реєстру від 06.01.2017 року №77833653, та Реєстрі житлових будинків, що використовуються під гуртожитки в Голосіївському районі міста Києва, згідно із розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.11.2009 року № 914. Позивач зазначає, що при встановлені порядку виконання судового рішення від 19.11.2009 року у цивільній справі «2-89/09, Голосіївський районний суд міста Києва своєю ухвалою від 08.12.2011 року (справа №6-160/11) вселив відповідача в кімнату № [NUMBER] гуртожитку НК «Експоцентр України» за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що НК «Експоцентр України» було видано ордер №6 від 05.09.2014 року на житлову площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , яка з 13.09.2014 року там же зареєстрована та проживає. Договору найму жилого приміщення між сторонами не укладалось, у зв`язку з небажанням зі сторони [PERSON] . Позивачем щомісячно здійснювались нарахування плати за проживання в гуртожитку. Починаючи з 01.01.2020 року по 28.02.2021 року кошти за проживання у гуртожитку відповідач сплачувала частково, в наслідок чого утворилась заборгованість в сумі 25 538,71 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.04.2021 року у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. На момент розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.12.2011 року по справі №6-160/11 вселено [PERSON] у кімнату [ADDRESS] . Відповідно до копії корінця ордера №6 від 05.09.2014 року на жилу площу в гуртожитку [ADDRESS], ордер виданий на підставі наказу НК «Експоцентр України» від 05.09.2014 року №69 [PERSON] , яка працює у НК «Експоцентр України». Відповідно до розпорядження Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації № 914 від 17.11.2009 року, за зверненням Національного комплексу «Експоцентр України», включено до Реєстру житлових будинків, які використовуються у Голосіївському районні м.Києва під гуртожитки, будівлю за адресою: [ADDRESS] . Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.01.2017 року, гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] , перебуває на балансі Національного комплексу «Експоцентр України». Як вбачається з наданих рахунків на оплату, тарифи з оплати складаються: послуг з утримання приміщення та прибудинкової території; відшкодування вартості витрат по електроенергії, гуртожиток; відшкодування вартості водопостачання та водовідведення; відшкодування вартості по електроенергії, гуртожиток; відшкодування вартості по вивозу сміття, гуртожиток. З матеріалів справи вбачається також, що позивач направляв відповідачу претензії щодо сплати заборгованості за проживання в гуртожитку, однак, відповідач на них не відреагувала, заборгованість не погасила. Позивачем у позовній заяві викладено розрахунок заборгованості за вказаний вище період, який загалом становить 25 538,71 грн, що відповідає сумам заборгованості, які наведено у рахунках на оплату за період з 01.01.2020 року по 28.02.2021 року щодо часткової їх оплати. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростовано. Пунктом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно в відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців визначено статтями 27, 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складається акт-претензія. Зазначені положення також містилися у ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відсутність претензій, щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем, підтверджує дотримання позивачем при наданні послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.79 ЦК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Докази, що знаходяться в матеріалах справи є достатніми на підтвердження позовних вимог НК «Експоцентр України », за таких обставин позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає 2 270,00 грн за подання позовної заяви.

Outcome: approved