Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач зазначила, що між нею та відповідачем 07 серпня 2015 року було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось, шлюбні стосунки вони не підтримують, однією родиною не проживають, спільного господарства не ведуть. Дитина перебуває на повному утриманні позивача. Тривалий час відповідач не піклується про родину, він добровільно надає матеріальну допомогу, але між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги на утримання доньки. Тому позивач бажає вирішити це питання згідно законодавства, оскільки дитина має потреби, які вона не в змозі задовольнити повною мірою. Крім того, відповідач ухиляється від утримання позивачки. В звязку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня предявлення позову до суду, а також стягнути з [PERSON] на її користь кошти на утримання в розмірі ј з усіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною сторін трьох років. В судове засідання позивач не зявилась, але надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. В судове засідання відповідач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позов суду не надав. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першою статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Крім того, згідно ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб (а.с.4), від якого сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4 зворот). На даний час відповідач допомоги на утримання дитини не надає, дитини перебуває на утриманні позивачки. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведена необхідність стягнення з відповідачів аліментів на неповнолітню дитину сторін та коштів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років. Одночасно суду звертає увагу на наступне. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на викладене, суд вважає, що в рішенні про стягнення аліментів має бути визначений саме мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки необхідність присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не доведена позивачем належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплату судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: partial