Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про витребування автомобіля Опель Омега, реєстраційний номер [NUMBER] з чужого незаконного володіння. В обгрунтування позову покликається на те, що у квітні 2011 року він передав відповідачу автомобіль, за який останній зобов'язався виплатити вартість транспортного засобу в сумі 3000 доларів США терміном виконання зобов'язань до 23.09.2011. Про це відповідач власноручно написав розписку. Однак свої зобов'язання відповідач не виконав, 14.05.2011 передав лише 1000 доларів США. При передачі автомобіля позивачем було надано довіреність, термін довіреності сплив 22.04.2014, тому просить в судовому порядку витребувати у відповідача автомобіль як у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Представник позивача [PERSON], діючи згідно договору про надання правової допомоги №197, в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Вважає, що відповідач без достатніх правових підстав утримує в себе автомобіль, оскільки на даний час існують боргові зобов'язання перед позивачем в розмірі 500 доларів США, заволодіння вважає незаконним. Просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що придбав у позивача автомобіль, який на час придбання був у несправному стані. Вказав, що повністю розрахувався за автомобіль, передавав гроші частинами, в тому числі батькам позивача. Просить врахувати, що у 2012 році в автомобілі вибухнула газопаливна установка, у зв'язку з чим він, діючи на підставі довіреності, відчужив автомобіль на запчастини сторонній особі, у зв'язку з чим не відбувалась перереєстрація транспортного засобу. Надати доказів про повний розрахунок з позивачем та про надання можливого доручення іншій особі не може, оскільки минуло більше трьох років. Заслухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником автомобіля марки Опель Омега ДНЗ [NUMBER], що підтверджується витягом з журналу карток. З копії довіреності вбачається, що 22.04.2011 позивач уповноважив відповідача [PERSON] управляти та розпоряджатися належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого ОРЕВ ДАІ УМВС у Львівській області, 08.05.1999 року, автомобілем марки OPEL, модель OMEGA, 1991 року випуску, червоного кольору, двигун [NUMBER], кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який знаходиться на обліку у ОРЕВ ДАІ УМВСУ у Львівській області. Довіреність видана відповідачу з правом продажу транспортного засобу за встановленим законом порядком, обміну, страхування, здачі в оренду, передачі в позичку, зміни номерних агрегатів і вузлів, поїздок за кордон, догляду на митницях. Довіреність підписана позивачем, посвідчена нотаріально і видана терміном на 3 роки. (а.с.3). Обставину про передачу автомобіля марки Опель Омега відповідачу, оформлення генеральної довіреності в судовому засіданні ствердив представник позивача. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, позивач у відповідності до вимог закону, надавши відповідачу нотаріально завірену довіреність, реалізував своє право, а відповідач на правовій підставі набув право стосовно майна позивача. Відповідно до вимог ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ст.387 ЦК України позивач повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна. Крім того, відповідне майно має бути індивідуально визначеним і на момент розгляду справи фактично знаходитися у незаконному володінні особи, до якої пред'явлено вимогу. Відповідно до ч.1, 3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Встановлено, що видавши на ім'я відповідача довіреність на вказаний транспортний засіб, автомобіль вибув із володіння власника за його волею, таким чином позивач свідомо передав права на це майно саме [PERSON] При цьому, позивач вказує, що дійсно бажав продати належний йому автомобіль, проте замість договору купівлі-продажу оформив довіреність відповідачу з правом продажу. Покликання відповідача, що ряд свідків опосередковано володіють інформацією стосовно отримання позивачем і його батьками відповідних сум в якості розрахунку за транспортний засіб не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані «покази свідків» відносяться до неналежних доказів. Аналізуючи всі зібрані докази в їх сукупності, враховуючи те, що позивач, звертаючись до суду, під приводом повернення майна в натурі, фактично намагається спонукати відповідача здійснити повний розрахунок за автомобіль, що підтверджено у судовому засіданні представником позивача, суд вважає, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача у відповідності з його волевиявленням, у спосіб, що відповідав діючому законодавству. Приймаючи до уваги, що у судовому засіданні факт незаконного вибуття спірного майна з володіння позивача не доведено, позивач, за його твердженням, отримав частину коштів, позивачем видана ним відповідачу довіреність протягом 22.04.2011 - 22.04.2014 не скасовувалась, не відкликалась, відповідач категорично заперечує наявність будь-яких грошових зобов'язань перед позивачем, стверджує, що автомобіль не знаходиться у його володінні, місце перебування транспортного засобу відповідачу з 2012 року не відоме, а позивачем не доведено зворотнє, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. За змістом ч.1 ст.88 ЦПК України, зокрема стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed