Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу. Мотивував свої вимоги тим, що 14 липня 2006 року відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції міста Києва між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 2006 року липня місяця 14 числа зроблено запис за № 1216 (а.с. 11). Сімейні стосунки у шлюбу не склались. З вересня 2015 року не ведеться спільне господарство, мають окремий бюджет, шлюб носить формальний характер, проживають за різними адресами. [INFO] року від шлюбу народилася дочка - [PERSON], батьком якої є [PERSON] (а.с. 12). Відповідач у справі не цікавиться проблемами виховання та утримання дитини, тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дочки в примусовому порядку у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісяця але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. Позивач в судовому засіданні просила суд ухвалити рішення, яким шлюб укладений між сторонами розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісяця але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечував проти задоволення позовних вимог повністю. Просив суд не брати до уваги письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Сторони не підтримують шлюбних стосунків починаючи з вересня 2015 року, не ведуть спільного господарства, проживають за різними адресами, мають окремий бюджет. Позивач наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на неможливість збереження сім'ї, що не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині присудження аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved