Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 24395,34 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26.09.2017 року з вини [PERSON] , який керував автомобілем «ГАЗ» н. з. [NUMBER] в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2017 року. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, заподіяна шкода не була відшкодована [PERSON] , тому потерпіла особа звернулась до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування. МТСБУ здійснило виплату потерпілій особі та на підставі цього виникло право зворотної вимоги до [PERSON] . Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 28 липня 2020 року від представника відповідача адвоката Прилепського І.А. до суду надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з веденням карантину в Україні. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні заяви представника відповідача слід відмовити, адже згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року №343 із змінами та доповненнями внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 дозволена діяльність адвокатів за умови обмеження кількості осіб в одному місці не більше 50 осіб. Тобто, представник відповідача як адвокат мав можливість брати участь при розгляді справи. Крім того, Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що сторони, які задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що відповідач (представник відповідача) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами. Відповідно до принципу диспозитивності кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.). Позивач сповіщений про дату, час і місце судового засідання, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідач про слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач не подав відзив, суд ухвалив, за письмової згоди представника позивача, слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом встановлено, що 26.09.2017 року з вини [PERSON] , який керував автомобілем «ГАЗ» н. з. [NUMBER] в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна Вина відповідача підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2017 року. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, заподіяна шкода не була відшкодована [PERSON] , тому потерпіла особа звернулась до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування. МТСБУ здійснило виплату потерпілій особі та на підставі цього виникло право зворотної вимоги до [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. [PERSON] станом на 26.09.2017 року не мав страхового полісу на автомобіль «ГАЗ» н. з. [NUMBER] , що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Постраждала особа у ДТП [PERSON] звернувся до МТСБУ з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в порядку регресу. Відповідно до платіжного доручення № 1263121 від 28.12.2017 року та платіжного доручення №1262416 від 06.12.2017 року розмір регламентної виплати склав 24395,34 грн. Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року, такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією, а не регресом. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Судом встановлено, що МТСБУ виплатило [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 24395,34 грн., що підтверджується наказом МТСБУ № 12090 від 27.12.2017 року, актом виконаних робіт відповідно до листа МТСБУ № 3.1-05/43637 від 03.08.2017року та платіжним дорученням № 1263121 від 28.12.2017 року та платіжним дорученням №1262416 від 06.12.2017 року, за шкоду заподіяну з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України , позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як зазначено в ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, Оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, зокрема страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, застосовується загальний строк позовної давності (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про набуття позивачем права вимоги після виплати страхового відшкодування та задоволення вимог позивача в повному обсязі в порядку суброгації. Таким чином, з урахуванням встановленої вини з боку [PERSON] у ДТП та здійснення виплати з боку МТСБУ, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved