Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право на приватизацію кімнат №2 та № 3а в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати відповідача вчинити дії шляхом оформлення необхідних документів щодо передачі йому в порядку приватизації у приватну власність вказаних кімнат. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 16 червня 2006 року постійно проживає у гуртожитку по [ADDRESS]. 16 жовтня 2012 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області був зареєстрований у вказаному гуртожитку. 7 листопада 2014 року згідно розпорядження Рівненського міського голови № 869-р з ним було укладено договір найму жилого приміщення та були відкриті на його ім'я особові рахунки. 12 листопада 2014 року звернувся до відповідача із заявою на проведення приватизації шляхом оформлення передачі в приватну власність двох кімнат № 2 та № 3а, в яких він мешкає на законних підставах. В усній формі він отримав відповідь про те, що відповідно до вимог діючого законодавства реалізувати своє право на житло не може, в зв'язку з реєстрацією його проживання в кімнатах менше п'яти років. Вважає, що дії відповідача є незаконними та протиправним. В судове засідання позивач не з'явився. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. У поданій до суду заяві начальник управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради просить справу розглянути у відсутності представника на підставі наявних документів у справі. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов наступного висновку. Позивач з 16 жовтня 2012 року зареєстрований у гуртожитку [ADDRESS], що підтверджується відповідною відміткою у його паспорті. Проживає в зазначеному гуртожитку з 16 червня 2006 року, що стверджується рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2014 року, яке набрало законної сили 08 серпня 2014 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Основним квартиронаймачем зазначених житлових приміщень є [PERSON], рідний брат позивача, що підтверджується ордером № 232 від 16 червня 2006 року та довідкою управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради № 5810 від 03 листопада 2014 року. Згідно рішення Рівненської міської ради від 10 квітня 2014 року гуртожиток по [ADDRESS], який належав на праві приватної власності ПАТ «Рівнеазот», прийнятий в комунальну власність міста Рівне. За розпорядженням Рівненського міського голови № 869-Р від 07 листопада 2014 року з позивачем укладено договір найму жилого приміщення - кімнат № 2 та № 3а в гуртожитку по [ADDRESS], жилою площею 25,2 кв.м, та відкрито особові рахунки. Відповідач заперечує право позивача, як члена сім'ї основного квартиронаймача, на здійснення приватизації кімнат, покликаючись на реєстрацію його проживання в займаних кімнатах менше п'яти років. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Зокрема, ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст.345 ЦК України фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч.1 ст.2 вказаного Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі-квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно положень ч.1, 3 ст.8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що громадяни, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках і фактично проживають у них, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках. Об'єктами приватизації можуть бути гуртожитки, які перебувають у власності територіальної громади, та є об'єктами державної та комунальної власності. Крім того, згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. За таких обставин та враховуючи, що позивач проживає у спірних кімнатах вже довготривалий час ( більше п'яти років ), відповідач не мав підстав відмовляти позивачу у здійсненні його законного права на приватизацію кімнат у гуртожитку, а тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved