Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивачем [PERSON] подано до суду позов до Устинівської селищної ради та Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним та скасувати рішення сесії органу місцевого самоврядування та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивуються тим, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав письмову заяву про проведення судового засідання у його відсутність, просить задовольнити позовні вимоги до Устинівської селищної ради та Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним та скасувати рішення сесії органу місцевого самоврядування та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку. У судове засідання представник відповідача Устинівської селищної ради Заїка Олександр Миколайович не з`явився, про день та час судового розгляду справи повідомлений, заяви про відкладення, проведення у відсутність представника судового засідання не подано. У судове засідання представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Бакшеєва Марина Вікторівна не з`явилася, про день та час судового розгляду справи повідомлена, заяви про відкладення, проведення у відсутність представника судового засідання не подано. Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини. Відповідно до відмітки на заочному рішенні Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2009 року, комунальним підприємством «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» 10 червня 2009 року проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . У технічному паспорті на жилий будинок індівідуального житлового фонду зазначено, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , розташований на земельній ділянці загальною площею 0.1417 га. Рішенням тридцять шостої сесії п`ятого скликання Устинівської селищної ради Кіровоградської області за №498 від 11 листопада 2009 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0.0641 га. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія: ЯИ; №522570, виданого 24 листопада 2009 року Устинівською селищною радою Кіровоградської області, на підставі рішення тридцять шостої сесії п`ятого скликання Устинівської селищної ради Кіровоградської області за №498 від 11 листопада 2009 року, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка, площею 0.0641 за адресою: [ADDRESS] . Частиною 2 ст.13 Конституції України встановлено, що кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. За рішенням органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель в межах норм (ст.40 ЗК України), визначених п. «г» ч.1 ст.121 ЗК України, так як громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за №7 від 16 квітня 2004 року встановлено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Рішенням сесії Устинівської селищної ради за №498 від 11 листопада 2009 року передано [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0.0641 га, коли згідно технічного паспорта на жилий будинок індівідуального житлового фонду, [PERSON] постійно користується земельною ділянкою, загальною площею 0.1417 га, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями. Згоди на вилучення частини земельної ділянки у встановленому законом порядку [PERSON] не надавав. Згідно матеріалів справи, в Устинівській селищній раді відсутня письмова заява [PERSON] про передання безоплатно у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель в межах норм, передбачених земельних законодавством. Згідно ст.131 ЗК України, громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.1, п.10 ч.ч.2,3 ст.16 ЦК України). При встановлених обставинах, позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасувати рішення сесії органу місцевого самоврядування підлягають задоволенню частково в частині розміру площі земельної ділянки. Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України, правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Таким чином, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Абзацом 2 п.2 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за №7 від 16 квітня 2004 року передбачено, що виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 8790, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (справа № 6-33цс13) зазначено висновок про те, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, особа вправі бути юридично необізнаною. Згідно матеріалів справи та письмових доказів, [PERSON] постійно користується земельною ділянкою, загальною площею 0.1417 га, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями. У рішенні сесії органу місцевого самоврядування та правовстановлюючому документі про право власності на земельну ділянку зазначено розмір земельної ділянки, площею 0.0641 га, що не відповідає площі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що зазначено у технічному паспорті на жилий будинок індівідуального житлового фонду. Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним способом поновлення порушених прав у судовому порядку (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15). При встановлених обставинах, позовні вимоги [PERSON] в частині до Устинівської селищної ради Кіровоградської області про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку підлягають задоволенню. Частиною 5 ст.12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України). Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами. Тобто, відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і на цій підставі притягується до участі у справі за пред`явленими позовними вимогами. У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» за №3 від 28 квітня 1978 року роз`яснено, що встановивши при розгляді справи, що угода, на яку сторони посилаються в обґрунтування своїх цивільних прав і обов`язків, укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, суд згідно з ч.7 ст. 203 ЦПК визнає таку угоду недійсною на підставі ст. 49 ЦК, незалежно від змісту позовних вимог. У зазначених випадках суд повинен притягати до участі в справі відповідно на стороні позивача чи відповідача усіх учасників угоди та інших осіб, на права і обов`язки яких може вплинути рішення в справі. Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за №9 від 06 листопада 2009 року, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Таким чином, за позовом [PERSON] до Устинівської селищної ради Кіровоградської області та Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним та скасувати рішення сесії органу місцевого самоврядування та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку стороною спірних правовідносин є Устинівська селищна рада Кіровоградської області, якою видано рішення сесії про передання [PERSON] у власність земельної ділянки та правовстановлюючий документ про право власності на землю. А отже, позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним та скасувати рішення сесії органу місцевого самоврядування та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку задоволенню не підлягають. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За заявою позивача [PERSON] у справі судові витрати не стягуються (не відшкодовуються) на його користь з другої сторони.

Outcome: partial