Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання за ним права на проживання і користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] (далі - спірна квартира) в якому вказував на те, що з листопада 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який [INFO] помер. Крім померлого [PERSON] в спірній квартирі з 17.06.1991 року зареєстрований його син - відповідач [PERSON], а з 11.11.2010 року дитина померлого [PERSON] і позивача за первісним позовом - [PERSON], [INFO]. Вказував на те, за час перебування в зареєстрованому шлюбі із померлим [PERSON] позивач за первісним позовом, за згодою із померлим вселилася в спірну квартиру та проживав в ній тривалий час. Відповідач з 1995 року в спірній квартирі не проживав, коштів на її утримання не сплачував. Відмітив, що оскільки померлий [PERSON] був наймачем спірної квартири, а позивач був членом сім'ї наймача, то вона має право вільно проживати та користуватися нею. Оскільки відповідач [PERSON] не визнає права користування позивача за первісним позовом спірною квартирою, то він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 10.12.2014 року було прийнято до спільного розгляду разом із первісним позовом зустрічну позовну заяву відповідача за первісним позовом [PERSON] який посилаючись на те, що позивач за первісним позовом фактично не визнає його право користування спірною квартирою, просив визнати за ним право користування нею, оскільки він був в неї вселений на законних підставах. Ухвалою суду від 27.01.2015 року було прийнято до спільного розгляду позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON], яка посилаючись на те, що немає іншого місця проживання, а фактично проживає разом із відповідачем [PERSON] у спірній квартирі, оскільки є його дружиною, просить визнати за нею право користування такою квартирою. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник підтримали заявлені позовні вимоги за первісним позовом та просили їх задовольнити. В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом та позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору просили відмовити у зв'язку із їх безпідставністю. Відповідач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог за первісним позовом та вказували на те, що право користування спірною квартирою малолітнім [PERSON] вони не заперечують, а позивач не набув права користування квартирою за життя померлого [PERSON] Вимоги зустрічної позовної заяви та позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору просили задовольнити. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, також просила задовольнити позовні вимоги зустрічної позовної заяви, а в задоволенні первісного позову відмовити у зв'язку із безпідставністю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції. Вислухавши пояснення учасників, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] проживав та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 06.01.1980 року. З 17.06.1991 року в спірній квартирі зареєстрований відповідач за первісним позовом [PERSON] 14.11.2009 року між [PERSON] та позивачем за первісним позовом, відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської обл. був зареєстрований шлюб. Від зареєстрованого шлюбу 21.05.2010 року у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON], який з 11.11.2010 року зареєстрований у спірній квартирі. [INFO] [PERSON] помер. В зв'язку із відсутністю реєстрації позивача за первісним позовом в спірній квартирі за час життя [PERSON], реєстрації в спірній квартирі дитини позивача за первісним позовом та невизнання відповідачем за первісним позовом [PERSON] права користування позивача за первісним позовом спірною квартирою, позивач за первісним позовом вважає, що в нього виникло право користування спірною квартирою, тому його позовні вимоги підлягають задоволенню. З такими висновками позивача за первісним позовом, суд погодитися не може з огляду на наступне. З довідки за ф. 3 від 24.06.2014 року вбачається, що спірна квартира складається з 1 -ї житлової кімнати площею 16,8 кв. м. та знаходиться у державній формі власності. Особовий рахунок відкрито на померлого [PERSON] З копії паспорта позивача за первісним позовом вбачається, що він з 02.10.2002 року постійно зареєстрований в [ADDRESS]. Відповідно до довідки №131 від 26.02.2015 року наданої КП «Житлосервіс «Куренівка» Оболонського району у м. Києві, померлий [PERSON] з вимогою про реєстрацію позивача за первісним позовом в спірній квартирі не звертався. Згідно із ч.2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 ст. 65 ЖК Української РСР визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 2 від 12.04.1985 року із змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування ЖК України» визначено, що суди повинні кожний раз перевіряти чи дотриманий порядок вселення в квартиру, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це постійним місцем проживання, чи вів піднаймач з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи обумовлено угодою між цими особами певний порядок користування житловим приміщенням. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні засвідчили, що дійсно після реєстрації між позивачем за первісним позовом та померлим [PERSON], [PERSON] почала проживати в спірному приміщенні. Після того, як у померлого в липні 2012 року [PERSON] почалося загострення туберкульозу, позивач за первісним позовом та її малолітня дитина [PERSON] переїхали проживати за адресою реєстрації позивача за первісним позовом. Померлий [PERSON] навідувався до позивача за первісним позовом та свого малолітнього сина [PERSON], який відвідував дошкільний навчальний заклад за місцем свого постійного проживання. Позивач за первісним позовом, також навідувався за місцем проживання померлого [PERSON], а відповідач [PERSON] в спірній квартирі разом з померлим батьком [PERSON] не проживав. Після смерті останнього, відповідач [PERSON] повикидав деякі особисті речі померлого зі спірної квартири, де почав мешкати зі своєю дружиною - [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він в жодному разі не чинить позивачу за первісним позовом з її малолітнім сином перешкод у користуванні спірною квартирою, але оскільки позивач [PERSON] не має право користування нею, вона туди після смерті [PERSON] не приїздила та свої особисті речі не забрала. Підтвердив ту обставину, що дійсно викинув деякі особисті речі померлого [PERSON], оскільки він хворів на відкриту форму туберкульозу і такі речі повинні були бути знезаражені, але ці дії можливо було зробити лише на третій місяць після смерті хворого. Вказував на те, що померлий [PERSON], за свого життя не давав згоди на реєстрацію в спірній квартирі позивача за первісним позовом. Своєї особистої згоди на реєстрацію позивача в спірній квартирі, він також не давав. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Разом із цим, враховуючи надані сторонами докази по справі, зважаючи на відсутність згоди відповідача [PERSON] щодо реєстрації позивача за первісним позовом в спірній квартирі, відсутності доказів про наявність згоди померлого [PERSON] та сам факт реєстрації малолітнього сина позивача за первісним позовом в спірній квартирі без реєстрації самого позивача, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог за первісним позовом. Крім цього суд звертає увагу на те, що позивач за первісним позовом в спірній квартирі проживав нетривалий час, оскільки не набув значних суспільних зв'язків з постійними мешканцями мікрорайону, де знаходиться спірна квартира та підтверджуються показами допитаних свідків. Також слід відмітити, що спірна квартира померлим [PERSON] за життя приватизована не була, а за його згоди в ній були зареєстровані лише його сини, що свідчить про волю померлого на передачу права на приватизацію обом синам, в рівних частинах. Вищенаведені висновки суду підтверджуються показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], яка є матір'ю померлого [PERSON] та сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. Щодо позовних вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання за ним права користування спірною квартирою, суд вважає за необхідне відмітити наступне. Як зазначалося вище, відповідач за первісним позовом зареєстрований в спірній квартирі з 17.06.1991 року, тобто він має право користуватися нею. Жодних позовних вимог від заінтересованих осіб про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою, у зв'язку із не проживанням в ній понад встановлений строк, заявлено не було. Рішення суду з цих обставин, не ухвалювалося. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин, враховуючи не оспорювання заінтересованими особами права користування відповідача за первісним позовом [PERSON] спірною квартирою та наявності в нього такого права в силу закону, зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору щодо визнання за нею права користування спірною квартирою, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та відповідачем за первісним позовом було укладено 02.07.2014 року. Після реєстрації шлюбу вона, разом із своїм чоловіком [PERSON] стали проживати в спірній квартирі без дозволу наймача, який на той час вже помер та без дозволу іншого зареєстрованого члена сім'ї наймача [PERSON], в інтересах якого діє позивач за первісним позовом. За таких обставин, [PERSON] проживає в спірній квартирі як член сім'ї [PERSON], який згідно норм чинного законодавства України не є наймачем спірної квартири. Жодних належних та допустимих доказів того, що [PERSON] набула права користування спірною квартирою матеріали справи не містять, та нею надані не були. Сам факт реєстрації шлюбу з членом сім'ї померлого наймача, не є достатньою підставою для визнання за особою права на користування житловим приміщенням. Крім цього суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що позов який був нею поданий направлений лише на те, щоб врегулювати можливі подальші спори між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом, оскільки між ними, до звернення до суду йшли переговори з приводу компенсації кимось вартості часки в спірній квартирі, але до спільної думки сторони не дійшли, оскільки позивач за первісним позовом хотів компенсацію за 2/3 частки квартири, а відповідач наполягав на компенсації ? частини. Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Інші наявні в матеріалах справи докази, вищенаведених висновків суду не спростовують. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed