Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 10.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11232205000, відповідно до умов якого остання отримала кошти в розмірі 35 000,00 дол. США під 11,5 % річних строком до 10.10.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.10.2007 року між банком та відповідачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4735, відповідно до умов якого, банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Луцької міської ради 31.07.2007 року. Вартість предмета іпотека визначена в 264 814,00 грн. Оскільки, позичальник [PERSON] свої зобов'язання по договору належним чином не виконала, станом на 21.03.2014 року у неї утворилась заборгованість перед банком, що в загальній сумі становить 52 751,69 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 533 277,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 33 327,69 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 336 916,29 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 19 424,00 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 196 361,10 грн. 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало право вимоги за кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк» відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором укладеним з відповідачем [PERSON] Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло усіх прав та підстав для стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] А тому, позивач просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 52 751,69 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], шляхом передачі іпотекодержателю права власності на вказане майно; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки; припинити право власності іпотекодавця на квартиру, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою; виселити з квартири [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за даною адресою; стягнути судові витрати у справі. Представник позивача Климчук С.Д., просив розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи у його відсутності відповідач не подавала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11232205000, відповідно до умов якого остання отримала кошти в розмірі 35 000,00 дол. США під 11,5 % річних строком до 10.10.2017 року (а.с. 12-24). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.10.2007 року між банком та відповідачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4735, відповідно до умов якого, банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Луцької міської ради 31.07.2007 року (а.с. 44). Вартість предмета іпотека визначена в 264 814,00 грн. (а.с. 25-30). Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту укладеного з відповідачем [PERSON] (а.с. 50-54). Таким чином, права кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 11232205000, що було укладено між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] належать ПАТ «Дельта Банк». Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що позичальник [PERSON], порушуючи умови кредитного договору, свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, що стверджується дослідженою в судовому засіданні довідкою (а.с. 34), з якої вбачається, що станом на 21.03.2014 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість розмірі 52 751,69 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 533 277,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 33 327,69 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 336 916,29 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 19 424,00 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 196 361,10 грн. За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону на іпотекодержателя покладається обов'язок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору встановленої форми із зазначенням строку, протягом якого боржнику слід усунути порушення і який не повинен бути меншим ніж тридцять днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Надіслання такого повідомлення є обов'язковою передумовою для початку звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідно до умов договору іпотеки, банк має право задовольнити із вартості предмету іпотеки свої вимоги щодо повернення суми наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів, відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням кредитних договорів, у випадку несплати відповідачем будь-якої суми у такому розмірі, в такій валюті, у таких строк, та в такому порядку, як це встановлено в кредитному договорі. Оскільки [PERSON] не виконала належним чином взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, що виразилося у неповерненні кредитних коштів згідно з умовами договору та графіку платежу та призвело до утворення заборгованості і порушення прав позивача як кредитора, то вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає до задоволення. Розділом 5 Договору іпотеки «Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя» (а.с. 28) установлено, що у разі настання обставин, що тягнуть за собою звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотеко держатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотеко держателя як способу задоволення вимог, право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу 04.03.2014 року ПАТ «Дельта Банк» було направлено письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та вимогу про виселення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання вимоги та передачу предмету застави кредитору (а.с. 45-46). Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність в іпотечному договорі пункту про позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. За таких обставин справи та відповідно зазначених норм матеріального права і положень договору іпотеки, суд приходить до висновку про наявність у даному випадку у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при визначенні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Оскільки, сторонами не погоджена ціна продажу предмета іпотеки, та початкову ціну вартості предмета іпотеки слід встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За змістом ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення громадян, що мешкають у житловому будинку, на який як на предмет іпотеки звернуто стягнення, передбачено і в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Тобто, для виселення мешканців у судовому порядку на підставі рішення суду із житлового будинку чи іншого житлового приміщення, що є предметом іпотеки і на яке звернуто стягнення, обов'язковою передумовою є надіслання іпотекодержателем таким мешканцям письмової вимоги про необхідність добровільного звільнення житлового будинку чи іншого житлового приміщення і лише у разі відмови мешканців добровільно звільнити у вказаний місячний або інший погоджений між сторонами строк житловий будинок чи інше житлове приміщення примусове виселення таких мешканців може бути здійснене на підставі рішення суду за зверненням іпотекодержателя. Оскільки, стороною позивача 04.03.2014 року направлено відповідачу повідомлення з вимогою про виселення (а.с. 45-46), то відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки і розташоване за адресою: [ADDRESS] Не підлягають до задоволення вимоги позову про припинення права власності [PERSON] на квартиру, припинення його права користування житлом, оскільки такі права припиняються в іншому порядку, установленому законом. Також, не підлягають до задоволенні вимоги позову про виселення з житлового приміщення інших мешканців, які зареєстровані та проживають в квартирі, оскільки такі особи не були залучені до участі в справі в якості відповідачів. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: partial