Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно кредитно договору № 476 від 21 лютого 2009 року [PERSON] отримала в позивача грошові кошти в сумі 12 589 доларів США з терміном погашення до 03.09.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік та зобов'язалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 22.10.2015 року за [PERSON] наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в 28 912 доларів США 98 центів. Положеннями кредитно-заставного договору передбачено право заставодержателя у випадку невиконання боржником зобов'язань за цим договором задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет застави. 12 квітня 2016 року через канцелярію суду позивачем подано заяву про зміну предмета позову, якою просив суд стягнути з відповідачки заборгованість 28 912 доларів США 98 центів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у судовому засіданні 11 квітня 2014 року проти позову заперечувала. Суду вказала що частина заборгованості вже присуджена до стягнення на підставі рішення суду від 21 травня 2010 року. У судове засідання 23 травня 2016 року, будучи належним чином повідомленою, не з'явилась. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором з боржника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 03 вересня 2007 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 476 (а.с.7-8), за яким банк надав, а позичальник отримав кредит в сумі 12 589 доларів США та зобов'язалася погасити кредит до 03.09.2014 року. Умовами п. 4.2 договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 12% на рік. Незважаючи на взяті на себе за договором зобов'язання, відповідач систематично порушувала строки та розмір погашення кредиту і сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 476 від 03 вересня 2007 року (а.с.15). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. За змістом ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Позивачем станом на 22 жовтня 2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 476 від 03 вересня 2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості позичальника [PERSON] перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 28 912,98 доларів США, з яких: 11 447,03 доларів США - прострочений борг, 13 799,69 доларів США - прострочені проценти, 3 666,26 доларів США - строкові проценти. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. За змістом роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Окрім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно офіційного курсу НБУ вартість 1 долара США відносно гривні станом на 23 травня 2016 року складає 25,2015 грн. Таким чином заборгованість по кредитному договору в день ухвалення рішення становить 28 912,98 доларів США, що еквівалентно 728 650 грн. 46 коп. (28 912,98 дол. США * 25,2015) Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому сплачені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню зі сторони відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527, 610, 611, 612, 1054, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 74, 88, 197 ЦПК України,

Outcome: approved