Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 14.06.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до даного кредитного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує прийняті на себе зобов'язання. Сукупна сума боргу за договором складає 22040 грн. 81 коп. Тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості. Представник позивача звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повній мірі, несплату заборгованості пояснює своїм тяжким матеріальним становищем. Вислухавши відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних міркувань. Судом встановлено, що 14.06.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до укладеного кредитного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Правовідносини, що виникли між сторонами носять зобов»язальний характер. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31.10.2016 року заборгованість відповідача становить 22040,81 гривень, а саме: 5769,85 грн. - заборгованість по кредиту; 14645,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн.- заборгованість по пені та комісії; 1525,75 грн. заборгованість по штрафам. Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобовязання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов»язання. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Частина 1 ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, слід зазначити, що ч.2 вказаної статті наголошує, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов»язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов»язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на законі, а тому підлягають до задоволення в повній мірі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved