Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 22 лютого 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» надалі ПАТ «Укрсоцбанк» (на підставі рішення загальних зборів акціонерів) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 770/11-362 відповідно до умов якого позивач надає відповідачу кредит в розмірі 75000,00 грн. З метою забезпечення кредитних зобов'язань між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручається перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань за договором кредиту. Відповідач [PERSON] не належним чином виконала взяті на себе зобов'язання не сплатила відсотки за користування кредитними коштами, у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України не повертає кредит та не сплачує відсотки. Станом на 15 грудня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором перед позивачем становить 99671,75 грн., яка на час подачі позову відповідачем не погашена. У зв'язку з чим просить стягнути із відповідачів по справі у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 99671,75 грн. та 996,72 грн сплачених ними судового збору. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що 22 лютого 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 770/11-362 відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 75 000 грн. на строк до 15 лютого 2018 року зі сплатою 14,5 % річних, комісій за користування кредитом та порядком повернення кредиту рівними частинами в сумі 625 грн., не пізніше 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного, в якому було надано кредит. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позивачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого він солідарно відповідає перед відповідачем у такому самому обсязі, що й позичальник за виконання зобов'язань за договором кредиту. Просить визнати договір поруки припиненим, оскільки до договору кредиту були внесені істотні зміни, які збільшують обсяг відповідальності, а саме відповідно до додаткової угоди № 1 до договору кредиту №770/11-362 від 22 лютого 2008 року процентну ставку за користування кредитом було збільшено до 19 % річних. Про дані зміни поручитель не був належним чином повідомленим, оскільки дана додаткова угода була укладена між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], що суперечить вимогам ч.1 ст. 559 ЦК України. Крім того, в договорі кредиту, зокрема у пп. 1.3.2. п.1.3. зазначено, що договір поруки для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладається із [PERSON], що не відповідає дійсності, так як в договорі поруки поручителем є [PERSON]. Також вважає, що до даних правовідносин слід застосувати термін позовної давності, оскільки останній платіж за кредитом [PERSON] був здійснений 17 листопада 2008 року, прострочена заборгованість 19 травня 2011 року, погашення нарахованих відсотків 26 березня 2013 року, тобто вважає, що саме з дати останнього платежу у позивача виникло право на пред'явлення позову, який у відповідності до вимог ч.2 ст. 258 ЦК України встановлюється у один рік. Крім того посилається на те, що [PERSON] померла [INFO], що у відповідності до вимог ст.. 523 ЦК України являється підставою для припинення договору поруки, оскільки після зміни основного боржника він не давав згоди на поруку перед можливими спадкоємцями майна боржника. В судове засідання представник ПАТ «Укрсоцбанку», а також представник [PERSON] не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, однак від них поступили заяви, у яких кожен із них підтримує заявлені позовні вимоги з мотивів, що викладені, та просять справу розглядати у їхній відсутності. Суд, ознайомившись із позовними вимогами сторін по справі, ознайомившись із поданими доказами, проаналізувавши їх у повній сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до закриття, вимоги ПАТ «Укрсоцбанку» до відповідача - позивача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають до задоволення, а позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанку» про визнання договору поруки припиненим до задоволення, виходячи із наступних міркувань : 22 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №770-11-362, згідно умов якого банк надає позичальнику грошові кошти в розмірі 75 000 гривень, зі сплатою 14,5 відсотків за користування кредитними коштами та комісій, в розмірі та порядку, визначеними Тарифами та послугами по наданню кредитів, які містяться в додатку 1 до даного договору, що є невід'ємною складовою частиною даного договору, та порядком повернення кредиту рівними частинами в сумі 625 грн. щомісячно, не пізніше 15 числа, кожного місяця, наступного за місяцем, в якому було надано кредит, та з кінцевим терміном повернення не пізніше 15 лютого 2018 року. Згідно Статуту ПАТ «Укрсоцбанк» п.1.2.2 ст. 1 Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з Акціонерно-комерційним банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідач [PERSON] не належним чином виконала взяті на себе зобов'язання, не сплатила відсотки за користування кредитними коштами і станом на 15 грудня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором перед позивачем становить 99671,75 грн., яка на час подачі позову відповідачем не погашена. Згідно актового запису № 41 від 15 квітня 2013 року виданого відділом державної реєстрації Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, що видане на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 93 від 13 квітня 2013 року, що видане Підволочиською комунальною центральною районною лікарнею вбачається, що [PERSON] померла у віці 56 років [INFO]. Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області 15 квітня 2013 року. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданої 24 вересня 2015 року приватним нотаріусом Коломійчуком О.І. після смерті [PERSON] спадкова справа заведена не була. Вказане свідчить, що спадкоємці (правонаступники) після смерті [PERSON] - відсутні. Після направлення судом листа до банку, у якому банк у повній мірі був проінформований про смерть боржника та можливість звернення до суду із позовом до можливих спадкоємців, вимог банком до можливих спадкоємців на час розгляду справи не заявлено. У відповідності до вимог ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняються у зв'язку із смертю боржника. У відповідності до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Судом встановлено, що боржник [PERSON] померла [INFO], спадкову справу відкрито нотаріусом не було у зв'язку з відсутністю останніх (можливих) спадкоємців приймати спадщину, а відтак і спірні відносини не допускають правонаступництва. У відповідності до вимог п.6 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін по справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. За вказаних обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають закриттю. Разом із тим, у відповідності до вимог ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ст. 546 ЦК України, зокрема зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що з метою належного виконання договірних зобов'язань 22 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком Соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки № 770-16-142, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником ([PERSON].) у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту № 770/11-362 від 22 лютого 2008 року, а саме повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірах та у випадках, передбачених договором кредиту. Таким чином судом встановлено, що кредитором, тобто ПАТ «Уксоцбанком» обрано один із видів забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, зокрема порука. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника, а також за будь-якого боржника у разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Аналогічна правова позиція визначена в п. 32 Постанови Пленуму ВСС України від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якої поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (ст. ст. 553, 554 ЦК України), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Згідно ч.3 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. З аналізу вказаних норм закону можна дійти висновку, що за наявності кредитного договору та договору поруки поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника, а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. З оглянутого в судовому засіданні договору поруки № 770-16-142 від 22 лютого 2008 року укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] зобов'язання, які б дозволили переведення боргу, що викладені вище, є відсутніми. Вказане стверджується також доповненнями до позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до вимог ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлені іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. Згідно ст.. 607 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Таким чином, на поручителів може бути покладений обов'язок щодо належного зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника, лише при наявності правонаступника, який прийняв спадщину, наявністю спадкового майна, згоди поручителя відповідати за нового боржника, а також вказівка про це у договорі поруки. В судовому засіданні вищенаведені обставини судом не встановлені, а позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» не представлено відповідних належних та допустимих доказів. Крім того як убачається із розрахунку заборгованості, що долучений ПАТ «Укрсоцбанк», останній платіж за спірним договором кредиту [PERSON] по строковій заборгованості був здійснений 17 листопада 2008 року, прострочена заборгованість 19 травня 2011 року, а погашення нарахованих відсотків 26 березня 2013 року. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Вказана норма повністю узгоджується із вимогами ст. 261 ЦК України, а також правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-169цс14), в постановах Вищого Господарського Суду від 12 грудня 2012 року та від 07 березня 2013 року,відповідно до яких за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Таким чином враховуючи вищевикладені норми закону, а також правові позиці Верховного Суду України, які в силу вимог ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до застосування судами усіх інстанцій, можна дійти до висновку, що оскільки у зобов'язаннях поряд з установленням строку дії договору було встановлено і строки виконання окремих зобов'язань - внесення щомісячних платежів, що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору то строк позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів, яке визначено періодичними щомісячними платежами, необхідно обраховувати з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік згідно зі ст. 258 ЦК України, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається за правилами ст. 253 ЦК України з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, та нараховується за кожен день у межах позовної давності за основною вимогою, а відтак і ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив строк звернення до суду із заявленим ними позовом. За вказаних обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] як до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними та до задоволенню не підлягають. Натомість суд вважає порушення прав позивача за зустрічним позовом [PERSON], які підлягають до задоволенню шляхом визнання припиненим договору поруки № 770/16-142 від 22 лютого 2008 року укладеного між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON]. Крім того суд не бере до уваги посилання позивача [PERSON] про допущені банком описки у договорі кредиту, а також про збільшення в односторонньому порядку процентної ставки без відома поручителя [PERSON], оскільки дані обставини на які посилається позивач [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються наданими матеріалами. Разом із тим відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать судовий збір; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників пов'язані з явкою до суду та інші. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача за зустрічним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] необхідно стягнути сплачений та документально підтверджений ним судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed