Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач в травні 2017 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні за період з 14 квітня 2016 р. по 12 грудня 2016 р. в розмірі 26887,00 грн., грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 14 квітня 2016 р. по 11 грудня 2016 р. в розмірі 2254,00 грн., вихідну допомогу внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку в розмірі 10143,00 грн., а всього стягнути - 39284,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що він працював на Державному підприємстві дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» з 14.04.2016 по 12.12.2016 на посаді на посаді начальника «Івано-Франківського цеху дорожнього зв'язку», зі щомісячною ставкою 4200,00 грн. згідно штатного розкладу, у зв'язку із нерегулярною виплатою заробітної плати ним було подано заяву про звільнення відповідно до ст. 38 КЗпП України. Однак у зв'язку із неотриманням від відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги у день звільнення, ним - позивачем 15.12.2016 до відповідача було подано вимогу про проведення розрахунку, але до теперішнього часу кошти не сплачено. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку розрахунок не проводить позивач вимушений звернутись з вказаним позовом до суду та посилаючись на ст.ст. 38,44, 115-117, 237-1, 233 КЗпП України, ст.ст. 21, 22, 24 ЗУ «Про оплату праці», просить позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії наказу № 21-к від 14.04.2016, на підставі заяви, [PERSON] прийнятий на роботу на посаду начальника Івано-Франківського цеху дорожнього зв'язку ДП «Укрдорзв'язок з посадовим окладом 4200 грн. в місяць з 14 квітня 2016 року (а.с.13). В подальшому, наказом директора № 60-к від 09.12.2016, на підставі заяви від 30.11.2016, позивач звільнений з займаної посади 12 грудня 2016 р., з виплатою грошової компенсації за 14 к.д. невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 14.04.2016 по 11.12.2016 (а.с. 18). Крім того, відповідно до заяви [PERSON] від 30.11.2016 вбачається, що останній просить звільнити його з займаної посади з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього окладу заробітку у зв'язку з невиплатою заробітної плати за період роботи (а.с. 17). Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною 1 ст. 83 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Також відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, ст. 38 внаслідок порушення власником або уповноважений ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як вбачається з вимоги позивача, отриманої відповідачем 13.12.2016 р. Максимов просить провести з ним розрахунок у зв'язку зі звільненням, а саме виплатити заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу (а.с. 19). Згідно з розрахунку позовних вимог до позовної заяви вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем щодо нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 14 квітня 2016 по 12 грудня 2016 складає 26887,00 грн., компенсація за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки складає 2254,00 грн., крім того, вихідна допомога внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору складає 10143,00 грн. (а.с. 4). Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на ту обставину, що представник відповідача визнав заборгованість по заробітній платі підприємства перед позивачем в повному обсязі, суд приходить до висновку що позов [PERSON] про підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved