Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права власності та визнання права власності на дачну земельну ділянку за набувальною давністю. Свої вимоги мотивувала тим, що з квітня 2002 року вона почала користуватися дачною земельною ділянкою в [ADDRESS], зі згоди [PERSON], яка за станом здоров'я не могла обробляти її. 15 квітня 2006 року вона придбала дану земельну ділянку у [PERSON], сплативши [PERSON], як власниці земельної ділянки, 3500 грн., а остання в присутності свідків видала їй письмову розписку. Оскільки [PERSON] на той час не мала державного акта на землю, а лише займалася приватизацією земельної ділянки, оформити договір купівлі-продажу вони не мали змоги. З 2002 року, і до сьогодення, вона користуюся дачною земельною ділянкою, а з 2006 року являється членом колективного саду к/с «Вишенька», сплачує членські внески, обробляє землю, висадила дерева, кущі, відремонтувала дачний будинок. [PERSON] не уклала з нею договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки довгий час хворіла, а згодом [INFO] померла. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її сини: [PERSON] та [PERSON] але своїх спадкових прав на дачну земельну ділянку не оформляли. Дачною земельною ділянкою вона користується добросовісно, відкрито і безперервно протягом 15 років, починаючи з квітня 2002 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Подав суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю, просить слухати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з'явився без поважних причин. Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно розписки від 15.04.2006 року [PERSON] передала, а [PERSON] отримала кошти в сумі 3500 грн. за продаж земельної ділянки для ведення садівництва по [ADDRESS] Земельна ділянка площею 0,0512 га для ведення садівництва, розташована по [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 03 квітня 2007 року (а.с.7) [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10) . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її сини: [PERSON] та [PERSON], але своїх спадкових прав на дачну земельну ділянку не оформляли. Відповідно до положень закріплених в п.11 ч 1 ст 346 ЦК України, право власності припиняється разі: припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно п б ч 1 ст 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: смерть власника земельної ділянкиза відсутності спадкоємця. Неприйняття спадкоємцями спадщини на земельну ділянку свідчить про їх відсутність. Аналіз зазначених норм дає підстави суду прийти, до висновку, що право власності [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0512 га для ведення садівництва, розташованої по [ADDRESS], припинилося у зв'язку із смертю власника. Відповідно до абзацу 2 ч 1 ст 344 ЦПК України, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністюрегулюється законом. Статтею 119 Земельного кодексу України передбачено право громадян набувати права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність). Громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Таке право виникає у громадян після 1 січня 2017 року. Як видно з матеріалів справи позивачка відкрито, безперервно (понад 15 років) добросовісно користувалася чужою земельною ділянкою. Наявність у сукупності всіх зазначених умов породжує у позивачки право на звернення до місцевої ради з клопотанням про передачу відповідної земельної ділянки у власність або надання у користування. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Співставляючи норми права з фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: partial