Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 15.10.2010 року відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і позивачем кредитний договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісія за користування кредитом та інших витрат. Внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 28.02.2014 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 12391,79 грн. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитом не погасив, просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та повідомив, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання належним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яку відповідач погасити у добровільному порядку не бажає. Просив задовольнити позов у повному розмірі. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та пояснив, що не міг погасити заборгованість по кредиту, у зв'язку з тим, що відносно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, тому він фізично не міг виконувати взяті на себе зобов'язання. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 15.12.2010 року укладено кредитний договір про надання кредитних коштів у розмірі 5300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 28.02.2014 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 12391,79 грн., з яких: 5178,29 - заборгованість за кредитом, 4513,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1633,82 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 566,28 грн. - штраф (процентна складова). Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він не сплачував кредит, у зв'язку з перебуванням під вартою, оскільки Цивільним кодексом України не передбачено, що ця обставина може бути підставою для звільнення від виконання зобов'язання. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1054, 1054 ЦК України,

Outcome: approved