Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20\~336,02 грн., моральної шкоди у розмірі 10\~168,01 грн., завданих 03.12.2016 року залиттям квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.12.2016 року квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності, було затоплено через несправність сантехніки у квартирі № 13, що знаходиться поверхом вище. Внаслідок затоплення у ванній кімнаті, кухні та коридорі було пошкоджено стелю і стіни, а також зіпсувалися шпалери та підлога. Також внаслідок вказаного затоплення ним пережито душевні страждання зумовлені пошкодженням його майна, порушено звичний ритм життя, виникає необхідність докладати додаткових зусиль для відновлення попереднього стану квартири. Судом залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON], який зареєстрований у квартирі з якої сталося затоплення та інколи у ній проживає. У подальшому, позивач звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 40\~000 грн., завданої 07.05.2017 року залиттям квартири (справа № 690/166/17). Ухвалою суду від 29.06.2017 року на підставі ч. 1 ст. 126 ЦПК України обєднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок залиття квартири. Позивач та його представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 25.12.2016 року, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав вказаних у позові та відповідно до доказів, які будуть дослідженні, у тому числі свідків вказаних затоплень. Додатково вказали, що ними вживались заходи задля досудового врегулювання спору, зокрема відповідачу надсилалось відповідне звернення-вимога, однак він не бажав добровільно узгодити розмір заподіяної шкоди та відшкодувати її. У ході розгляду справи позивач 27.09.2017 року подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно змісту якої просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на його користь 16\~598 грн. матеріальної шкоди та 10\~000 грн. моральної шкоди, а також понесені судові витрати на сплату судового збору, проведення будівельно-технічної експертизи та оплаті правової допомоги. Також вказали, що вважаю заявлені вимоги справедливими і такими, що відповідають заподіяній шкоді та понесеним витратам. Відповідач [PERSON] визнав свою винуватість у затопленнях квартири позивача, що сталися 03.12.2016 року та 07.05.2017 року, та частково визнав уточнені позовні вимоги, а саме: матеріальну шкоду у розмірі 3\~000\~грн., та витрати по сплаті судового збору. У задоволенні інших позовних вимог просив відмовити, вважаючи їх необґрунтованими. Також він попросив вибачення у позивача за заподіяну шкоду. Додатково пояснив суду, що він проживає за адресою: [INFO], а квартира за адресою: [ADDRESS], належить його доньці [PERSON], яка визнана недієздатною, а його призначено опікуном. Він там не проживає, але доглядає за вказаною квартирою та періодично туди навідується. Також даною квартирою користується його онук [PERSON], який є сином [PERSON] Через скрутний фінансовий стан він не мав можливості своєчасно відремонтувати зливну систему каналізації та змінити старі крани у цій квартирі. На даний час після підвищення йому пенсії він виконав усі необхідні роботи з метою запобігання подібних затоплень у подальшому. Відповідач [PERSON] у ході розгляду справи уточнені позовні вимоги щодо розміру матеріальної шкоди визнав повністю та просив визнати його єдиним відповідачем у справі. Додатково пояснив суду, що він дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], а залиття квартири позивача сталося через його необережне та халатне використання внутрішньо-квартирних інженерних мереж водопостачання і водовідведення. У решті позовних вимог просив відмовити. Представник третьої особи Ватутінського виробничого управління житлово-комунального господарства [PERSON], яка діє на підставі доручення від 24.01.2017 року № 32, висловила думку про необхідність часткового задоволення позовних вимог щодо матеріальної шкоди у розмірі, що безпосередньо необхідний для проведення відновлювального ремонту, а у задоволенні інших позовних вимог відмовити. Також пояснила суду, що відповідно до комісійних обстежень, у тому числі й за її участю, залиття квартири позивачу зумовлено неналежною експлуатацією відповідачами внутрішньо-квартирної системи водовідведення. Свідок [PERSON], яка є сусідкою сторін, пояснила суду, що проживає у квартирі № 11, що на поверх вище від позивача, та 03.12.2016 року у вечірній час вона почула, що на сходовій клітці шумно, а потім до неї у двері постукала сусідка [PERSON] та повідомила, що вона сама дома і її заливають з верхньої квартири, просила допомоги. Її чоловік [PERSON] пішов у підвал та перекрив воду на стояку, а вона пішла до квартири [PERSON] Значна частина вказаної квартири була у воді, яка лилася зі стелі у коридорі, ванній та кухні. Вони разом вичерпували воду близько 30 хвилин, який саме обєм води було зібрано не знає. Потім їй чоловік сказав, що причиною затоплення був зрив крану у квартирі № 13. Свідок [PERSON], який є сусідом сторін, пояснив суду, що 03.12.2016 року орієнтовно після 22 год. на сходинковій клітці він з дружиною [PERSON] почули шум та стук у двері. Коли дружина відкрила двері, то вони побачили [PERSON], яка повідомила, що її затоплюють з квартири № 13. Він одягнувся і пішов у підвал, де перекрив на стояку подачу води, а дружина у цей час допомагала у зібранні води, яка була на підлозі. Потім за проханням [PERSON] він пішов за адресою проживання [PERSON] та повідомив його про вказаний факт. Бачив, що у квартирі № 9 були мокрі стіни і стеля у кухні та коридорі. Свідок [PERSON], яка є тещею позивача та проживає разом з ним, пояснила суду, що увечері 03.12.2016 року зі стелі квартири та по швам стін почала литися вода. Вона відразу побігла на поверх вище та стукала у двері квартири № 13, оскільки думала, що там хтось є. Оскільки їй ніхто не відкрив, вона постукала до квартири № 11, що поруч, де проживає сімя [PERSON] та пояснила, що відбувається і попросила допомоги. Після чого [PERSON] пішов у підвал та перекрив стояк води, а [PERSON] допомагала їй прибирати воду, що вже налилася. Через деякий час прийшли [PERSON], [PERSON] та відкрили двері до квартири № 13. Також вона викликала сантехніка та працівників поліції, які зафіксували факт затоплення та його причини. Зі слів сантехніка ним було відремонтовано кран у квартирі № 13, який став причиною затоплення. Вказала, що відповідач [PERSON] відмовився відшкодувати шкоду, заподіяну затопленням, у добровільному порядку. Свідок [PERSON], який є сусідом сторін, пояснив суду, що проживає у квартирі № 7, що на одному поверсі із квартирою № 9, де проживає [PERSON] 03.12.2016 року близько 2 год. 30 хв. він почув, що на сходинковій клітці шумно, коли вийшов з квартири, то побачив, що [PERSON] та [PERSON] вичерпували воду у квартирі [PERSON] Він запропонував допомогу, але [PERSON] відмовилась. Наскільки він бачив, що вода у даній квартирі текла зі стелі по стиках між панелями та була на підлозі. Свідок [PERSON], який працює слюсарем з обслуговування внутрішньо-будинкових мереж водопостачання, водовідведення та центрального опалення Ватутінського виробничого управління житлово-комунального господарства, пояснив суду, що він 03.12.2016 року після 22\~год. виїхав на виклик за адресою: [ADDRESS]. Було встановлено, що причиною затоплення є несправність крану на кухні у квартирі № 13 та відсутність там зливної каналізації. Він відремонтував кран з матеріалів, що надав [PERSON], та пішов до квартири № 9, щоб побачити масштаби затоплення. У даній квартирі були очевидні сліди затоплення, зокрема на стелі у коридорі та кухні між плитами перекриття капала вода. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення, суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України обовязком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та Житловим кодексом Української РСР (далі ЖК УРСР). У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилом ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 08.10.1992 року №\~572 (зі змінами) (далі Правила), власники квартир, а також наймачі, орендарі зобовязані використовувати приміщення житлових будинків згідно їх призначення, зобовязані дбати про стан санітарно-технічних приладів, утримувати їх у належному стані, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян. Згідно до п. 18 Правил власники квартир, наймачі та орендарі зобовязані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватись правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. У правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди: не позивач доводить наявність вини відповідача у заподіянні йому шкоди, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Пунктом 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушенні, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Позивачем здійснено спробу досудового врегулювання даного спору, зокрема ним 23.12.2016 року надіслано письмове звернення-вимогу до [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків, заподіяних внаслідок затоплення 03.12.2016 року. Однак у досудовому порядку спір не був врегульований. Судом установлено, що квартира за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2006 року належить [PERSON]. Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11095296, виданим 30.06.2006 року Катеринопільським виробничим підрозділом Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації. Відповідно до свідоцтва на право власності № 013205, виданим 09.04.2001 року Ватутінським міським органом приватизації, квартира за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради від 18.04.2001\~року № 260 над недієздатною [PERSON] призначено піклувальником її батька [PERSON] та надано йому право вирішувати всі питання, що стосуються підопічної. Положеннями ч. 1 ст. 72 КУпАП передбачено, що опікун зобовязаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Таким чином, [PERSON] має законодавчо передбачений обовязок утримувати квартиру, що належить [PERSON] у належному стані, що б виключало заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам інших громадян. Відповідно до довідки № 121, виданої 17.11.2016 року Ватутінським виробничим житлово-комунальним господарством, [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. Про факт використання [PERSON] квартири за адресою: вул.\~Миру,\~2/13, також свідчить договір оренди житлового приміщення, укладений 10.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до змісту п.п. 2.1.2, 2.2.2 вказаного договору орендодавець, тобто [PERSON], зобовязується утримувати будинок та технічне обладнання квартири відповідно до вимог користування житловими приміщеннями, а орендар, тобто [PERSON], зобовязується дотримуватися вимог до користування житловими приміщення. Відповідно до змісту висновку Звенигородського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області від 12.12.2016 року працівниками поліції було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS], за повідомленням, що надійшло від [PERSON] Під час виїзду на місце події було встановлено, що квартиру у якій проживає заявник затоплено квартирою № 13, що знаходиться поверхом вище, причиною цього став зрив крану у кухні даної квартири. Згідно з актом від 15.12.2016 року, складеного депутатом Ватутінської міської ради [PERSON], у квартирі за адресою: [ADDRESS], наявні сліди затоплення квартири сусідом зверху, а саме: мокра стеля, відклеєні шпалери, а також жовті плями, що свідчать про масштаби затоплення. Відповідно до змісту акту від 26.01.2017 року, складеного комісійно представниками Ватутінського виробничого управління житлово-комунального господарства, та фотознімків до нього, затоплення квартири [ADDRESS], 03.12.2016 року сталося внаслідок неналежної експлуатації внутрішньо-квартирних інженерних мереж водопостачання користувачами квартири №\~13. Також вказано, що на кухні квартири № 13 санітарно-технічне обладнання (мийка) не підєднане до внутрішньо-квартирної мережі водовідведення, у місці відводу встановлене пластикове відро. У квартирі №\~9 наявні ознаки затоплення, а саме: в коридорі і кухні на стелі помітні руді плями, на кухні частково відклеєні шпалери на стінах та здутий лінолеум; ванній кімнаті явних ознак затоплення не виявлено через змонтовану пластикову вагонку на стелі та стінах. Відповідно до змісту висновку Звенигородського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області від 07.05.2017 року працівниками поліції було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS], за повідомленням, що надійшло від [PERSON] Під час виїзду на місце події було встановлено, що квартиру у якій проживає заявник затоплено квартирою № 13, що знаходиться поверхом вище, причиною цього стало протікання води через неповне закриття крану у кухні даної квартири. Згідно з актом від 23.05.2017 року, складеного депутатом Ватутінської міської ради [PERSON], у квартирі за адресою: [ADDRESS], наявні сліди затоплення квартири сусідом зверху, а саме: на стелі плями сіро-жовтого кольору, на кухні поцвіли шпалери. Відповідно до змісту акту від 12.05.2017 року, складеного комісійно представниками Ватутінського виробничого управління житлово-комунального господарства, повторне затоплення квартири [ADDRESS], 07.05.2017 року сталося внаслідок халатного відношення до експлуатації внутрішньо-квартирних інженерних мереж водопостачання та водовідведення користувачами квартири № 13. Також вказано, що черговим слюсарем-сантехніком при виїзді 07.05.2017 року було встановлено, що кран холодного водопостачання на кухні квартири № 13 не був закритий належним чином, відсутнє сантехобладнання, а саме: мийка та сифон, який зєднує мийку із системою водовідведення будинку. Внаслідок чого вода накопичувалась у підставленому відрі й при його повному наповненні потрапляла на підлогу кухні, що призвело до затоплення квартири № 9. У ході розгляду справи за клопотанням позивача призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу, відповідно до висновку судового експерта № 17-16 від 28.08.2017 року результатом проведеного візуально-інструментального обстеження є встановлення пошкоджень конструктивних елементів та опоряджувального покриття приміщення квартири [ADDRESS], а саме: на стелі та стінах у коридорі та кухні наявні ознаки протікання рідини, на поверхні стелі плями жовтого кольору, відшарування шпалер від основи у верхній частині стін; у ванній кімнаті ознаки протікання скриті і на поверхнях стелі та стінах з пластикових панелей не спостерігаються. Ймовірною технічною причиною виявлених пошкоджень у квартирі № 9 за адресою: вул. Миру, 2, м. Ватутіне Черкаської області є проникнення рідини з вище розташованої квартири № 13, запірна арматура системи водопостачання та водовідведення якої перебуває у аварійному стані. Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст.\~1166 ЦК України. Відповідно до змісту якої майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При встановлені обставин справи та при прийнятті рішення, суд, в тому числі враховує зміст постанови Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі № 3-72гс12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції, в якій він вказав, що за змістом вищезазначеної ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Оскільки у судовому засіданні встановлено наявність причинно-наслідкового звязку між неналежним використанням та утриманням відповідачами санітарно-технічного обладнання, систем водопостачання та водовідведення у квартирі № 9 за адресою: вул. Миру, 2, м. Ватутіне Черкаської області, та наслідками, що настали у вигляді пошкодження квартири позивача, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачів матеріальної шкоди. Вирішуючи питання щодо розміру заподіяної відповідачами матеріальної шкоди позивачу суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками, крім іншого, слід розуміти втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Положеннями ст. 1192 ЦК України передбачено, що суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до висновку судового експерта № 17-16 від 28.08.2017 року вартість відновлювального ремонту, який необхідно виконати для усунення пошкоджень у квартирі № 9 за адресою: вул. Миру, 2, м. Ватутіне Черкаської області, які утворилися в результаті залиття, на час складання висновку становить 16\~598 грн., з них 2\~766 грн. податок на додану вартість. Допитаний у режимі відеоконференції судовий експерт [PERSON] пояснив суду, що проведення судової експертизи та складення висновку від 28.08.2017 року № 17-16 ним було здійснено у відповідності до вимог діючого законодавства та «[PERSON] по визначенню причин залиття з урахуванням нових технологій та визначенню матеріальної шкоди за його наслідками». Відповідно до вказаної методики майнова шкода завдана залиттям квартири має визначатися як вартість відновлювального ремонту. Під час обрахунку вартості відновлювального ремонту він враховував необхідні будівельні матеріали, вартість як ремонтних робіт, так і робіт по демонтажу конструктивних елементів та опоряджувального покриття, що пошкоджені внаслідок залиття. Також відповідно до рекомендацій даної методики, при виконанні розрахунків він виходив з того, що будь-які будівельні роботи проводяться підрядною організацією, яка повинна мати відповідну державну ліцензію, що зумовлює включення у вартість таких робіт обовязкові нарахування, які відносяться до діяльності підрядної організації та відповідні відрахування до Державного бюджету. Водночас суд вважає, що оскільки відновлювальний ремонт у квартирі позивача може виконуватися також підрядною організацією, що не є платником податку на додану вартість, то позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, заподіяної залиттями, слід задовольнити частково у розмірі 13\~832 грн., що відповідає вартості відновлювального ремонту вказаного у висновку експерта від 28.08.2017 року № 17-16 за виключенням суми ймовірного податку на додану вартість у розмірі 2\~766 грн., оскільки його сплата не є безумовною під час такого ремонту. Згідно ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. З огляду на вказане, розмір заподіяної матеріальної шкоди, що визначена як вартість відновлювального ремонту, підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявленої позовної вимоги про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому суттєвим є те, що зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, проте лише у випадку, коли це встановлено законом або договором. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно з п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода є категорією обєктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють субєктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності. Крім того, визначення поняття моральної шкоди саме через «втрати» підкреслює компенсаційну функцію інституту відшкодування такої шкоди й особливість саме як способу захисту цивільних прав. У той самий час виникнення моральної шкоди та її розмір значною мірою залежать від субєктивних особливостей фізичної особи. Субєктивність сприйняття є характерною рисою такої шкоди, що визнається судовою практикою багатьох розвинених країн, а також Європейським судом з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди, тобто у разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985 року деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Відповідно до змісту ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику як джерело права. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, тобто розмір компенсації моральної шкоди повинен бути відчутним для відповідача і водночас реальним за його фінансовими можливостями. Не можна допустити незначної компенсаційної суми, оскільки така сума може бути розцінена як сміхотворна серед оточення, в якому перебувають сторони правового конфлікту, що буде лише додатковим моральним приниженням для особи, яка звернулася до суду за захистом. Крім того, відчутний розмір моральної шкоди спонукатиме відповідача вживати заходів щодо зміни його поведінки та недопущення практики нехтування положеннями законодавства, оскільки є засобом попередження порушень прав інших осіб у подальшому. Оскільки з вини відповідачів пошкоджено майно позивача, що безперечно призвело до порушення його життєвого устрою, тобто позбавлення нормальних умов проживання, а також спричинило певні незручності, хвилювання та дискомфорт, наявні підстави для захисту його порушеного права у вигляді завдання моральної шкоди. Враховуючи характер завданої шкоди, ступінь вини відповідачів, негативних наслідків, завданих позивачу винними діями відповідачів, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює заподіяну моральну шкоду у розмірі 1\~000 грн., яку стягує солідарно з них на користь позивача. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у повному обсязі на загальну суму 1\~742,4 грн., оскільки [PERSON] сплачено мінімальні розміри судового збору за вимоги майнового характеру, що підтверджується квитанціями від 21.12.2016 року № 390, від 10.01.2017 року №\~73, від 16.05.2017 № 126. До складу судових витрат, крім судового збору, відповідно з п.п. 2, 4 ч.\~3 ст. 79 ЦПК України відносяться витрати на правову допомогу та витрати, повязані із проведенням судової експертизи. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 04.05.2017 року [PERSON] сплачено 6\~000 грн. за проведення судової експертизи у даній справі. З урахуванням результату розгляду справи, оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення матеріальної шкоди задоволено частково на суму 13\~832 грн., що становить 83,34% від заявленої суми, то суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача розмір витрат, повязаних із проведенням судової експертизи, пропорційно до задоволеної вимоги, що становить 5\~000,12 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат, понесених відповідачем за надану правову допомогу по справі суд виходить з того, що оплата за правову допомогу проводиться на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Положеннями ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При цьому склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно з п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.\~6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 25.12.2016 року укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON] Відповідно до розрахунку акту виконаних робіт за вказаним договором, що підписаний [PERSON] та [PERSON], при наданні правової допомоги адвокатом витрачено 18 годин, загальна вартість наданих послуг становить 11\~520 грн. Факт оплати відповідачем вказаних коштів за надану правову допомогу підтверджується квитанціями від 10.03.2017 року на суму 4\~000 грн., від 15.06.2017 року на суму 4 000 грн., від 01.09.2017 року на суму 3\~520 грн. Відповідно до журналу судового засідання установлено, що представник позивача [PERSON] приймала участь у розгляді цієї справи 19.06.2017 року тривалістю 13 хв., 28.07.2017 року 6 хв., 07.08.2017 року 61 хв., 16.08.2017 року 5 хв., 19.10.2017 року 50 хв., 23.10.2017 року 33\~хв., а загалом 168 хв. Крім того, відповідно до акту виконаних робіт адвокатом [PERSON] надавалась правова допомога також поза межами судового засідання загальною тривалістю 9 годин, зокрема: у вигляді консультації з вивчення матеріалів, складання звернення вимоги та позовної заяви (3 год.), 2\~клопотання про проведення експертизи (1 год.), позовна заява про відшкодування шкоди (1\~год.), участь у проведенні експертизи (2 год.), заява про зменшення позовних вимог (1 год.), ознайомлення з матеріалами експертизи (1 год.). Суд критично оцінює факт участі представника позивача у проведенні експертизи упродовж 2 годин, оскільки хоча у вступній частині висновку експерта № 17-16 від 28.08.2017 року вказано, що візуально-інструментальне обстеження квартир №№ 9, 13 по вул. Миру, 2, м.\~Ватутіне Черкаської області, проведено у присутності [PERSON], однак не зазначено його тривалості, а також сукупну тривалість ознайомлення [PERSON] з матеріалами експертизи та підготовка нею заяви про зменшення позовних вимог 2 години, оскільки вважає, що вказаний час не відповідає складності та обсягу наданих послуг. З огляду на вказане, суд вважає, що розумною тривалістю надання правової допомоги представником позивача під час проведення судової експертизи, ознайомлення з її результатами та підготовки заяви про зменшення позовних вимог є 2 години. Таким чином, на думку суду, загальна тривалість наданої представником позивача правової допомоги у ході розгляду вказаної справи становить 16,5 годин, за яку компенсація виплачується з розрахунку 40 відсотків прожиткового мінімуму (640 грн.) за годину участі. За таких обставин, справедливий розмір витрат на правову допомогу становить 10\~560 грн., що відповідає складності справи, обсягу та характеру, наданих адвокатом послуг. З огляду на вказане та з урахуванням результату розгляду справи, оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково на суму 14\~832 грн., що становить 55,76% від заявленої суми, то суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача розмір витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 5\~938,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial