Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.03.2010 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] станом на 31.10.2019 року становить 168052,36 грн., з яких: 1500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 163852,36 грн. - заборгованість за відсотками; 2700,00 грн.- заборгованість за пенею. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» частину заборгованості за кредитним договором в розмірі 123942,61 грн. та судові витрати. 06.03.2020 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що 25.03.2010 року отримав кредит у розмірі 1500,00 грн., у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок, однак у підписаній ним заяві б/н процентна ставка за кредитом не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.03.2010 р. шляхом підписання заяви-анкети. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 р. справа №342/180/17. Крім того, зазначає, що сплатив банку за даним кредитним договором 12681 грн., що значно перевищує суму кредиту у 1500 грн., а тому відсутні підстави для задоволення вимог кредитора. З огляду наведеного просить позов відмовити у задоволенні позову повністю. 21.04.2020 представником позивача Ванжа Н.В. подано відповідь на відзив, в якому зазначається, що відповідач, згідно з підписаною ним 25.03.2010 року анкетою, був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг та наказом банку від 06.03.2010 року про затвердження даних Умов та правил надання банківських послуг. Вказане підтверджується його підписом. Більш того, відповідно до Заяви відповідач зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Таким чином, твердження, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи. Просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву, в якій просить позов задовольнити та проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідач на судовий розгляд не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового розгляду, однак не повідомив суд про причину неявки, не подавав заяв про відкладення судового розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.03.2010 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] . Згідно з умовами договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 1500 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. Із змісту заяви вбачається, що [PERSON] згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивач до кредитного договору додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Із дослідженого розрахунку вбачається, що кредитна заборгованість відповідача перед банком станом на 31.10.2019 року становить 168052,36 грн., з яких: 1500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 163852,36 грн. - заборгованість за відсотками; 2700,00 грн.- заборгованість за пенею. Позивач просить стягнути не усю заборгованість, а лише 1500 грн. заборгованість за кредитом та 122442,61 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Таким чином, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом. Однак, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за процентами виходячи з наступного. Із дослідженої судом анкети - заяви встановлено, що у ній відсутні умови договору про встановлення процентів за користування кредитом, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом, сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідач не обумовлював у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.03.2010 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.01.2020 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також суд звертає увагу, що надані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг та Умови, що розміщенні на офіційному сайті позивача, в редакції, які були на час виникнення спірних правовідносин (25.03.2010) р. є різними. Тобто, позивач надав суду Умови в редакції, які не були на момент виникнення спірних правовідносин і є найбільш сприятливими для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд приходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.03.2010 р. шляхом підписання заяви-анкети. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 р. справа №342/180/17, котрий суд застосовує до спірних правовідносин. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що сторони погодили розмір процентів за користування кредитом. З огляду наведеного суд прийшов до висновку про безпідставність вимог про стягнення заборгованості за процентами через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 25.03.2010 р., оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. З урахуванням наведеного, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом. Вирішуючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту суд виходить з наступного. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач з 25.03.2010 р. по 31.10.2019 р. сплатив позивачу 12681,95 грн., що значно перевищує суму тіла кредиту (1500 грн.). Враховуючи, що позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1500 грн., який відповідач повернув повністю, тобто виконав зобов`язання за даним договором, а тому безпідставною є вимога про стягнення із відповідача 1500 грн. тіла кредиту. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача на його користь 1500 грн. та 122442,61 грн. є безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed