Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд до відповідача з позовом про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що згідно наказу № 1344/к від 27.04.2015 року він був прийнятий на посаду комплектувальника проводів виробничого відділу товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна». Наказом від 26.05.2015 року № 63/П переведений на посаду завантажувача відділу логістики. 19.04.2016 року о 05:30 з ним стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом, внаслідок чого, працюючи в третю зміну він отримав травму ноги. Про нещасний випадок, повязаний з виробництвом складено акт № 5 від 22 квітня 2016 року. Згідно встановленого діагнозу він отримав закритий перелом човникоподібної кістки лівої стопи, забійної рани лівого гомілково-ступневого суглобу і гомілки та перебував на лікуванні з 19.04.2016 року по 29.06.2016 року. З 01.07.2016 року по 24.07.2016 року знаходився у відпустці, а з 25.07.2016 року приступив до роботи. 27.09.2016 року перебував на лікарняному по 04.10.2016 року, та в період перебування на лікарняному був звільнений з роботи. Направленням № 1420/01-15 від 11.07.2016 року, виданим відділенням виконавчої дирекції у м. Луцьку Фонду страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України його було направлено на огляд МСЕК з метою встановлення відсотків втрати працездатності та додаткових видів допомоги у звязку з трудовим каліцтвом від 19 квітня 2016 року. 30.08.2016 року при огляді комісією групу інвалідності встановлено не було, але визначено ступінь втрати професійної працездатності 10% з 15.08.2016 року та переоглядом 30.08.2017 року. 13.09.2016 року роботодавець направив його на позачерговий медичний огляд, та згідно з висновками фахівців він був визнаний непридатним до виконання роботи за професією завантажував-вивантажувач. Наказом від 26.09.2016 року № 2391-к/тр його звільнено з роботи згідно п. 2 ст. 40 КЗпПУ у звязку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоровя. Вважає, що звільнення проведено з грубим порушенням трудового законодавства, в період перебування його на листку непрацездатності. 04.10.2016 року йому було вручено трудову книжку з записом про звільнення, копії наказу про звільнення йому вручено не було. В кінці жовтня 2016 року він отримав повідомлення, в якому було запропоновано зявитись у відділ кадрів для внесення змін в трудову книжку у звязку з перенесенням дати звільнення з 29 вересня 2016 року на 19 жовтня 2016 року. Не маючи наказу про звільнення він вчасно не міг звернутися до суду з позовом, а тому просить суд, поновити строк звернення до суду з позовом, поновити його на посаді завантажувача відділу логістики товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» з 19 жовтня 2016 року, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити частково. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами виник трудовий спір. Так, судом встановлено, що наказом № 1344/к від 27 квітня 2015 року [PERSON] прийнято на роботу у ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» на посаду комплектувальника проводів виробничого відділу. Наказом № 63/П від 26.05.2015 року його було переведено на посаду завантажувача відділу логістики. 19 квітня 2016 року з позивачем стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом. З 19.04.2016 року по 29.06.2016 року позивач проходив лікування з приводу отриманої травми ноги. 25.07.2016 року позивач приступив до виконання своїх трудових обовязків. Наказом від 13 вересня 2016 року № 29 його направлено підприємством на позачерговий медичний огляд за результатами якого він визнаний непридатним до виконання робіт завантажувач - вивантажувач, так як йому протипоказана робота, що повязана з довготривалим перебуванням на ногах, фізичним навантаженням на висоті. Наказом № 2391-к/тр від 26.09.2016 року позивача звільнено згідно п. 2 ст. 40 КЗпПУ у звязку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоровя. Згідно п. 2 ст. 40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Звільнення з підстав, зазначених в п. 1,2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. З пояснення в судовому засіданні відповідача вбачається, що на час звільнення позивача з роботи по ініціативі адміністрації не було на підприємстві вакантних посад згідно штатного розкладу. Посилання представника відповідача на протокол наради від 23 вересня 2016 року (а.с. 110-111), якою нібито вирішувалося питання щодо визначення посади для переведення, що відповідає стану здоровя позивача не заслуговує на увагу, так як ним підтверджено відсутність таких вакансій, а пропозицій не поступало. Зокрема, із виступу [PERSON] вбачається, що переведення на існуючі не підприємстві вакансії є неможливим у звязку з невідповідністю їх умов праці стану здоровя працівника [PERSON] Між тим, згідно даних відділу управління персоналу станом на 23.09.2016 року підприємство налічувало 75 місць, в тому числі для людей з групою інвалідності 3 місця. Як уже зазначалося раніше, позивач отримав на підприємстві виробничу травму і 13.09.2016 року у підприємства була наявна інформація, що позивач непридатний до виконання трудових обовязків завантажувача-вивантажувача у звязку з втратою професійної працездатності 10%, а тому твердження менеджера логістики про те, що кандидат на посаді діловода пройшов співбесіду і його працевлаштування заплановано на 26.09.2016 року, тобто на заплановану дату звільнення позивача, є порушенням трудових прав [PERSON], передбачених КЗпПУ. Разом з тим встановлено, що позивач має вищу освіту, а тому така пропозиція зі сторони роботодавця повинна була надійти. Законом України «Про охорону праці» передбачено, що в разі неможливості виконання потерпілим (ушкодження здоровя повязане з виконанням трудових обовязків) попередньої роботи власник зобовязаний відповідно до медичного висновку забезпечити його перепідготовку і працевлаштувати, встановити пільгові умови та режим роботи. Викладені судом обставини свідчать про те, що відповідачем на час звільнення позивача не був повністю дотриманий даний порядок, зокрема, не запропоновано взагалі переведення на іншу роботу, що не дало йому змоги з урахуванням його освітньо-кваліфікаційного та професійного рівня самостійно прийняти чи відмовитися від запропонованої посади. Тобто, адміністрацією підприємства була порушена одна із гарантій законних інтересів працівника при розірванні трудового договору на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ, що дає підстави вважати, про незаконність звільнення [PERSON] з займаної посади. Відповідно ст. 235 КЗпПУ в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно довідки підприємства (а.с. 135-136) середньомісячна заробітна плата позивача складає 6398 грн., а середньоденна 304 грн. 66 коп. Позивачем надано розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу станом на 16.05.2017 року в розмірі 43\~232 грн. 32 коп., а на день ухвалення судом рішення по справі її розмір становить 44\~146 грн. Відповідно до розяснення ВСС щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то її необхідно визначати залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру\~ немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити\~ із засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи звільнення незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвело до моральних страждань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру, що підлягає стягненню з відповідача на відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та спосіб їх заподіяння, тривалість часу, протягом якого порушені права не були поновлені, вимоги розумності та справедливості та ту обставину, що задоволено позов в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і компенсацією заподіяних моральних страждань, тобто справедливою сатисфаксією та приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 2\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач по справі подав клопотання про застосування строку позовної давності при прийняття рішення по справі, так як позивачем 04.10.2016 року було отримано трудову книжку із внесенням запису про звільнення, а тому від цієї дати необхідно обраховувати строк на звернення до суду, який закінчився 04.11.2016 року. Між тим, позивача було звільнено наказом № 2391-к/тр від 26.09.2016 року. Трудову книжку йому дійсно було видано 04.10.2016 року з відповідним записом про звільнення. Так як, 29.09.2016 року, тобто в день звільнення позивач перебував на лікарняному, то відповідач змінив іншим наказом дату звільнення з 29.09.2016 року на 19.10.2016 року. Згідно вимог ст. 233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Про звільнення позивача 19.10.2016 року йому стало відомо 21.11.2016 року з листа № 2327 від 15 листопада 2016 року, який був отриманий на адвокатський запит. Тобто, перебіг строку на звернення до суду слід рахувати з дня вручення копії наказу про звільнення, що виданий 19.10.2016 року та вручений позивачу 21.11.2016 року. Звернення до суду має місце 06.12.2016 року, а тому строк звернення до суду з позовом позивачем не пропущено.

Outcome: approved