Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням зі зняттям з реєстрації за місцем проживання. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі позивача. [PERSON] була зареєстрована у вказаному будинку, а саме в кімнатах [ADDRESS]. На час подання позову відповідач в будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей у будинку не має, що підтверджується відповідними актами. Місце його фактичного перебування позивачеві невідомо, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду із відомим вказаним позовом на підставі ч. 9 ст. 110 ЦПК України за останнім йому місцем проживання відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, пояснивши, що відповідачка не проживала у гуртожитку з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року. [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що місця проживання не залишала, у зв'язку з поганим станом здоров'я періодично знаходиться на лікуванні у закладах охорони здоров'я, вважає, що подання позову зумовлено особистими неприязними стосунками її з комендантом гуртожитку [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок (гуртожиток) [ADDRESS] знаходиться на балансі Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря». У зазначеному будинку (гуртожитку) з 1989 року зареєстрована [PERSON] (займає кімнати [ADDRESS]). З 15 квітня 2008 року [PERSON] звільнено з посади прибиральника службових приміщень Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря»за згодою сторін. Згідно актів від 7.11.2011 р., 03.01.2012 р., 3.04.2012 р., складених комісією, утвореною позивачем, відповідач не проживає у спірному будинку з 2011 року. В той же час, як вбачається з наданих відповідачем доказів, через свій стан здоров'я у зв'язку з професійним захворюванням, отриманим під час роботи у позивача, періодично проходить лікування, в тому числі і в період, вказаний представником позивача в поясненнях щодо терміну тривалості не проживання [PERSON] у гуртожитку. Так, з 17 січня по 13 лютого 2012 р. [PERSON] знаходилася на лікуванні у клініці НДІ гігієни праці та профзахворювань ХНМУ (а.с. 85). Крім того, наданими відповідачем копіями квитанцій (а.с.67-72) підтверджується факт сплати [PERSON] комунальних платежів за місцем її проживання, в тому числі в зазначений вище період. Наявні в матеріалах справи акти про непроживання [PERSON] у кімнатах суд розцінює лише як доказ незнаходження відповідача за місцем проживання на час їх складення, а не непроживання. Свідок [PERSON], яка проживає у гуртожитку, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не залишала місця свого проживання. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON], коменданта гуртожитку, якою були підписані всі акти, наявні в матеріалах справи, щодо відсутності [PERSON] за місцем проживання в термін з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року як такі, що спростовуються матеріалами справи. На підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо того, що відповідач добровільно залишив спірне житло та не проживає за місцем своєї реєстрації з 2011 року, тобто не користується зазначеним жилим приміщенням більше шести місяців без поважних причин, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed