Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки, вказуючи, що 19 лютого 2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір, умови якого позивачем виконані у повному обсязі, а відповідачка умови вищевказаного договору в частині повернення кредиту не виконує. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Адвокат в інтересах відповідачки у судовому засіданні вказав, що його довіритель просила позов не визнавати та просити суд відмовити у його задоволенні. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, адвоката в інтересах відповідачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19 лютого 2007 року між позивачем Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 5185873, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 11 000,00 євро, з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,50 % річних, з терміном погашення до 19 лютого 2017 року. Згідно п. 1.1 цього договору, позивач зобов'язується надати відповідачці кредит у розмірі 11 000,00 євро на умовах цього кредиту, а відповідач зобов'язується сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит позивачу в порядку та у строки, обумовлені цим договором. В якості забезпечення вищевказаного кредитного договору, 19 лютого 2007 року між позивачем - Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений Іпотечний договір серії ВЕЕ № 158044, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №978. Згідно цього договору відповідачка - [PERSON] надала в іпотеку належне їй нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], що знаходиться в місті Білгород-Дністровському Одеської області, яка належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Білгород-Дністровською міською деравною нотаріальною конторою Одеськоїх області 24 лютого 1994 року за реєстром № 2-582, зареєстрованому в Комунальному підприємстві «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 10 жовтня 1995 року, записано в реєстрову книгу № 1-79, інвентаризаційна справа № 5249. Позивач - Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» належним чином виконав свої зобов'язання, перерахувавши відповідачці вищевказану суму грошових коштів. Так, згідно п. 2.3.2 вищевказаного Кредитного договору, надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку № 22038433 в Філії ПУМБ у м. Одесі, МФО 328191, який відкривається Банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за кредитним договором на картковий рахунок позичальника [NUMBER] в Філії ПУМБ у м. Одесі, МФО 328191. Згідно п. 2.3.3. вищевказаного кредитного договору, датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті в валюті кредиту з позичкового рахунку, вказаного в п.2.3.2 договору. Згідно меморіального валютного ордеру № 282471713 від 19.02.2007 року, було здійснено перерахування валютних коштів у сумі 11 000,00 євро з рахунку № 22038433 на рахунок [NUMBER], тобто, рахунки, вказані в меморіальному ордері, повністю співпадають з рахунками, які вказані у кредитному договорі. Оскільки, як було вказано раніше, датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті кредиту з позичкового рахунку, то датою надання кредиту є 19 лютого 2007 року. Згідно п. 3.2.1 договору, відповідачка [PERSON] зобов'язана здійснювати повернення кредиту частинами і в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписується сторонами та є невідємною частиною договору. Згідно Графіку погашення кредиту (додаток №1 до Кредитного договору а.с. 14), відповідачка [PERSON] повинна щомісячно здійснювати оплату з повернення кредиту та процентів за користування коштами 11 числа кожного місяця, Однак, відповідачка [PERSON] з дня видачі кредиту систематично порушує умов кредитного договору, та не сплачує суму кредиту та відсотки за користування кредитом, тобто порушує умови кредитного договору. Згідно заяв [PERSON] на ім'я в.о. керуючого ПУМБ у м. Одеса від 18.09.2009 року та від 22.09.2009 року, [PERSON] вказує, що просить призупинити нарахування процентів за кредитом, оскільки вона на даний час вона не має можливості погашати кредит, а також реалізувати заставлену квартиру, а також зобов'язується самостійно займатись продажем квартири а також надати банку довіреність на реалізацію квартири для закриття кредитного договору. Згідно п. 5.1 договору, порушення [PERSON] своїх зобов'язань за договором та/або порушення умов договору, предметом якого є забезпечення зобов'язань [PERSON] за цим договором, є підставою для зміни умов кредитування на вимогу банку (п. 3.5.7 та 3.5.8 договору). Згідно п. 3.5.7 договору, Банк набуває право вимагати від відповідачки дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із нарахованими процентами. Згідно п. 3.5.8 договору, зазначену вимогу Банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою процентів за користування кредитом [PERSON] повинна виконати в строк не пізніше 30 к4алендарних днів з дня її отримання. Вимога достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом була надіслана [PERSON] 19.03.2009 року (а.с.31), та отримана особисто [PERSON] 26.03.2009 року, що підтверджується розпискою про отримання цієї вимоги (а.с. 34). У ході судових засідань відповідачка [PERSON] неодноразово стверджувала, що підпис на меморіальному ордері виконаний не нею, а іншою особою, кредитних котів вона не отримувала. Суд не приймає ці твердження до уваги, оскільки, по-перше, меморіальний ордер - це підтвердження перерахування кредитних коштів банком зі свого позичкового рахунку на картковий рахунок позивачки, тобто підтвердження проведення безготівкової операції, грошових коштів за якою ніхто не отримував, і на ньому і не має бути підпису відповідача, а також ці твердження спростовується вищевказаними матеріалами справи. Так, у судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] зверталась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «ПУМБ» про розірвання кредитного договору та договору іпотеки. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2011 року їй було відмовлено у позові (195-196). На це рішення [PERSON] була подана апеляційна скарга. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.02.2012 року (а.с. 197-198) вищевказане рішення було залишено без змін. Ця ухвала не була оскаржена та набрала законної сили. Так, в описовій частині вищевказаної ухвали Апеляційного суду Одеської області вказано наступне (а.с 198). - «Із матеріалів справи та із наданої апеляційному суду для огляду кредитної справи вбачається, що позивач ще в грудні 2006 року звернулася до ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» з анкетою-заявою на отримання споживчого кредиту у розмірі 11000 Євро (на будь-які споживчі потреби на її розсуд), а її чоловік [PERSON] тільки надав їй свою згоду на отримання кредиту. 19 лютого 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір № 5185873, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 11 000,00 Євро, а позичальник зобов'язалася сплатити проценти за користування кредитом (11,5% річних) та повернути кредит. За договором надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку банку на картковий рахунок позичальника; датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті кредиту з позичкового рахунку. Одночасно, тобто 19.02.2007р. банком та позивачем було укладено іпотечний договір, і 19.02.2011р. позивач підписала графік погашення кредиту як додаток до кредитного договору, уклала договори страхування від нещасного випадку позичальника банку та страхування майна переданого в іпотеку. Згідно з меморіальним валютним ордером № 282471713 від 19.02.2007р., кредитні кошти банком були перераховані на рахунок позивача, і 20 лютого 2007 року отримані нею по заяві на видачу готівки, про що свідчить підпис позивача про отримання коштів з рахунку. 18 та 21 вересня 2009 року позивач зверталася до банку з заявами про зупинення нарахування процентів за користування кредитними коштами, посилаючись на своє погане матеріальне становище. У заявах позивач обіцяла здійснити продаж предмету іпотеки задля повного погашення кредитної заборгованості по кредитному договору від 19.02.2007р. Із оглянутої апеляційним судом кредитної справи вбачається, що поручителів у позивача не було. Зважаючи на встановлене, підстав вважати, що банк порушив свої зобов'язання перед позивачем і не виплатив їй кредитні кошти, а виплатив їх поручителю немає, а відтак і відсутні підстави для розірвання кредитного договору та договору іпотеки за позовом позичальника [PERSON] Висновки суду відповідають обставинам справи та підтверджуються наданими відповідачем доказами. Доводи апелянта про те, що вона не отримувала кредитних коштів і є суперечності між меморіальним ордером та заявою на видачу готівки є неспроможними. Посилання апелянта на відсутність у неї пластикової картки вищевикладених висновків суду не спростовує.» Згідно ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судом встановлено, що факт укладення кредитного договору, факт повного виконання позивачем - ПАТ «ПУМБ» своїх зобов'язань за цим договором (у тому числі надання кредитних коштів) встановлений ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.02.2012 року, при розгляді цієї справи приймають участь ті ж самі сторони, тобто ці факти не підлягають доказуванню. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір, що підтверджується вищевказаними доказами у матеріалах справи, усі зобов'язання за цим договором позивачем виконані, однак, відповідач ухиляється від виконання умов договору та не повертає суму кредиту та не сплачує відсотки за користування наданими їй кредитними коштами. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором повністю доведеними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 статті 533 ЦК України. Згідно ч. 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. За умовами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з рушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено говором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved