Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивач Державне комунальне підприємство «Стебниктеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 84938,68 грн., яка складається з основної суми боргу за послуги теплопостачання в розмірі 66948,77 грн., інфляційних втрат в розмірі 13434,20 грн., 3% річних в розмірі 4555,71 грн., та 2101 грн. понесених судових витрат. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в 2014 році з боржником було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, згідно пункту 1 якого відповідач зобов`язалась своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Зазначає, що відповідно до умов договору боржнику проводиться нарахування за використану теплову енергію згідно показників лічильника пропорційно до квадратних метрів квартири або по нормі на квадратний метр квартири. Однак, боржник не виконує взяті на себе зобов`язання, не сплачує за надані їй послуги з теплопостачання, в результаті чого, станом на день складання позовної заяви, заборгованість боржника згідно її особового рахунку № [NUMBER] за отриманні послуги з теплопостачання становить 66948,77 грн. Також, оскільки відповідачем не виконані умови щодо вчасної оплати отриманих послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим вона змушена сплатити на користь позивача суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, а саме: 13434,20 грн. інфляційних втрат та 4555,71 грн. 3% річних. 05.02.2020 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 18.02.2020 року. Ухвалою від 19.02.2019 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомленням (виклику) сторін на 16.03.2020. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 16.03.2020 розгляд даної справи відкладено на 30.03.2020 для надання можливості відповідачу подати відзив на позовну заяву. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі, і така позивачем отримана 19.03.2020, відповідачем 20.03.2020. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Судом встановлено, що між позивачем ДКП «Стебниктеплокомуненерго» та відповідачем [PERSON] в 2014 році укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, згідно якого відповідач зобов`язалась своєчасно оплачувати за надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором, а.с. 6-7. Пунктами 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги», встановлено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 1 п. п. 5, 6 ст. 30 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що державне регулювання цін/тарифів базується на принципах відповідності оплати житлово-комунальних послуг їх наявності, кількості та якості та відповідальності виконавців/виробників за недотримання вимог стандартів, нормативів, норм, порядків та правил. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Суд приймає до уваги твердження позивача про належне надання ним послуг з теплопостачання відповідачу. В той же час, відповідач свого обов`язку по оплаті цих послуг не виконує, внаслідок чого в останньої виникла прострочена заборгованість, яка станом на 04.02.2020 становить 66948,77 грн., а.с. 10-12, 17. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань позивачем були нараховані штрафні санкції, з них: заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, а саме: 13434,20 грн. інфляційних та 4555,71 грн. 3% річних., а.с. 13-16. При вирішенні спору суд керується п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, п. 17, п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005 року № 630, згідно яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Як передбачено п. 20 Правил, плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання ( ч. 1 ст. 625 ЦК України). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, сума інфляційних втрат за період 2017-2019 роки у розмірі 13434,20 грн., три відсотки річних - 4555,71 грн. нарахована ним згідно вимог чинного законодавства, будь яких заперечень з приводу його розміру або доводів на спростування такого відповідачем не надано. Відтак, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, відсутність будь яких заперечень зі сторони відповідачки, що свідчить про її мовчазну згоду з розмірами заборгованості, нарахованими інфляційними втратами та 3 % річних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102 грн.

Outcome: approved