Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з цим позовом і повідомив, що з 24.07.1993 року він перебував у шлюбі з [PERSON]. Шлюб розірвано згідно рішення суду від 05.03.2014 року. Під час шлюбу вони спільно нажили дачну земельну ділянку в садівничому товаристві «Силікатчик» в м. Ладижин Вінницької області. Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку видано на ім'я [PERSON] Вважає, що вказана земельна ділянка є спільним майном подружжя, оскільки набута ними за час перебування у шлюбі. Тому позивач просив визнати за ним право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку та стягнути з відповідача на його користь половину вартості земельної ділянки. Відповідач [PERSON] подала заперечення на позов зазначивши, що земельна ділянка в садівничому товаристві «Силікатчик» м. Ладижин Вінницької області була дійсно придбана в період шлюбу та зареєстрована за нею на праві власності. Дана земельна ділянка є подільною річчю, згоди на присудження позивачу грошової компенсації вона не надає. А тому вважає, що підстави для присудження грошової компенсації відсутні. В зв'язку з чим просила відмовити в задоволенні позову, визнавши ідеальні частки подружжя на земельну ділянку в садівничому товаристві «Силікатчик» м. Ладижин Вінницької області без її реального поділу та залишити майно у спільній частковій власності подружжя - по ? частині за кожним з подружжя. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач просив розглянути справу без його присутності. Відповідач подала суду заяву про розгляд справи без її участі. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін. В подальшому позивач [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив визнати за ним право спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], СТ «Силікатчик», яка згідно державного акту серії [NUMBER] від 16.12.2010 року про право власності на земельну ділянку зареєстрована за [PERSON]. Вивчивши письмові доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши докази і давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до змісту ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з частинами першими статей 70, 71 СК України, які входять в розділ 8 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором(ч.1ст.70); майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі(ч.1ст.71). Частинами 1, 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно змісту ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 24.07.1993 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05.03.2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі сторони спільно набули земельну ділянку площею 0,0718 га, місце розташування якої: [ADDRESS], СТ «Силікатчик», згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Тростянецькою районною державною адміністрацією 16.12.2010 року на ім'я [PERSON]. Вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Оскільки норми ст. 57 СК України в редакції, яка діяла станом на 16.12.2010 року (дату видачі на ім'я [PERSON] державного акту серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку) не відносять земельну ділянку, набуту дружиною за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її користуванні або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Ці факти визнаються сторонами, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] у поданих запереченнях на позов фактично визнала змінені позовні вимоги [PERSON] в частині визнання вищезазначеної земельної ділянки об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Визнання відповідачем [PERSON] зміненого позову в цій частині не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб, а тому приймається судом. Враховуючи викладене, позов в частині визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя підлягає задоволенню. Разом з тим, згідно уточнених позовних вимог [PERSON] просить визнати за сторонами право спільної сумісної власності на земельну ділянку на засадах рівності часток. Проте, судом встановлено, що згідно позову [PERSON] ним не ставиться питання про поділ майна подружжя. Визначення ж розміру часток у майні суперечить поняттю спільної сумісної власності, передбаченому ч. 1 ст. 368 ЦК України. Оскільки суть спільної сумісної власності як раз і полягає у спільній власності осіб без визначення часток кожного з них. Тому вимога позивача про визначення часток у земельній ділянці на засадах рівності не підлягає задоволенню, як передчасна й така, що не є предметом даного судового розгляду, так як позивач у даному позові не ставить питання про поділ в натурі спільного майна подружжя. А згідно положень ст.ст. 69, 70 СК України, ст. 370 ЦК України, визначення розміру часток майна дружини та чоловіка здійснюється в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, такий поділ має проводитись в натурі. Доказів про те, що земельна ділянка не може бути поділена в натурі, тобто є неподільною річчю, сторонами не надано. А тому твердження відповідача про визначення ідеальних часток подружжя в цьому майні також є недоведеними. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 212-215, 224-226 ЦПК України,

Outcome: partial