Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа ПАТ КБ «ПриватБанк», про тягнення страхового відшкодування. В позові вказував, що 10.03.2016 року між ним, як страхувальником та ПАТ «СК «Інгосстрах», як страховиком, укладено договір комплексного страхування майна № SUS8NDR 162AA 9H . За договором страхування об»єктом страхування став належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташований в с. Дубрівка Шосткинського району Сумської області. Строк дії договору 12 місяців. 12.06.2016 року у застрахованому домоволодінню сталася пожежа, однак страхова компанія відмовляється відшкодувати з підстав неналежного збереження ремонту та експлуатації майна. Пунктом 5.1. договору страхування передбачено розмірс трахової суми 125 000,00грн. Страховий платіж, який передбачений п.8.2 договору страхування в сумі 600 грн. сплачував повністю, щомісячно і добросовісно з моменту укладення договору страхування. Просить стягнути страхове відшкодування. В судовому засіданні позивач та представник позивача доводи заяяви підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та зазначив, що підставою відмови у виплати страхового відшкодування послугувало те, що позивач [PERSON] після укладення суми не проводив в подальшому виплати що послугувало автоматичним припиненням дії договору страхування. Представник третьої особи ПАТ КБ «Приват-Банк» в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи Заслухавши доводи сторін дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Встановлено, що між страхувальником та ПАТ «СК «Інгосстрах», як страховиком, укладено договір комплексного страхування майна № SUS8NDR 162AA 9H . За договором страхування об»єктом страхування став належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташований в с. Дубрівка Шосткинського району Сумської області. Строк дії договору 12 місяців. 12.06.2016 року у застрахованому домоволодінню сталася пожежа. Факт того, що пожежа дійсно мала місце в зазначену дату, час, в (застрахованому) житловому будинку та з яких причин вона виникла відображено в довідці №с 574 від 17.06.2016 року. Причиною виникнення пожежі, яка мала місце 12.06.2016 року в нежитловому будинку є необережне поводження з вогнем невстановленої особи. Про страховий випадок вчасно та у встановлений договором строк повідомив страховика. Листом-відповіддю який отримав позивач [PERSON] - відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 4.3.10,16 п. 1.4.1 умов договору у звязку з тим, що не підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні майну в результаті неналежного зберігання, ремонту та експлуатації майна та порушення умов договору п. 1.2.4. та 1.2.5. Відповідно до п. 8.1 розмір страхової суми становить 125 000 тисяч гривень. Пунктом 8.1.5 договору страхування встановлено, що страховим випадком за цим договором (в частині страхування майна) визнається: [PERSON] правило 2 (дії вогню, що привели до пожежі) Згідно договору страхування, страховик зобовязується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній у цьому договорі страхувальником, на користь якої укладено цей договір, а страхувальник зобовязується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.8.2 договору страхування страховий платіж становить 600 грн. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частина 2 вказаної статті передбачає, що страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ч.1 ст.991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Відповідно до ч.2 вказаної статті, договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Частина 3 вказаної статті передбачає, що рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Зазначені норми передбачені також у ст.26 ЗУ «Про страхування». Відповідно до договору страхування, для одержання страхового відшкодування страхувальник повинен подати страховикові в особі страхового агента такі документи: письмову заяву про виплату страхового відшкодування, у якій повинні бути зазначені обставини та причини настання страхового випадку, - не пізніше 48 годин (не враховуючи вихідні та святкові дні) з моменту настання події; цей договір; фотокартки пошкодженого майна (за вимогою страхового агента); документи правоохоронних органів, які підтверджують факт вчинення третіми особами протиправних або навмисних дій у відношенні застрахованого майна; документи інших компетентних органів, що підтверджують факт стихійного лиха, пожежі та ін.; копії документів, що підтверджують право власності страхувальника на майно. Судом встановлено, визнається сторонами та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню та обставина, що позивач на виконання пунктів договору страхування, у встановлений договором строк та порядок, звернувся до страховикаіз заявою та просив виплатити страхове відшкодування у звязку з пошкодженням житлового будинку внаслідок пожежі. З даних листа за вихідним № z 1672РВ70000 2Е/ 02-02.09.2016, вбачається, що відповідь надійшла від Голови правління ЧАО СК «Ингосстрах» [PERSON] та прийнято рішення у виплаті страхового відшкодування відмовити на підставі п.4.3-10 прав, передбачених п.1.4.1 умов договору страхування у звязку з тим, що не підлягає відшкодуванню шкода, завдана майну в результаті порушення правил, норм передбачених п.п. 1.2.4. та 1.2.5 умов договору. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що підставою відмови у виплаті страхового відшкодування зовсім не є порушення страхувальником норм п.4.3-10 прав, передбачених п.1.4.1 умов договору страхування у звя»зку з тим, що не підлягає відшкодуванню шкода, завдана майну в результаті порушення правил, норм передбачених п.п. 1.2.4. та 1.2.5 умов договору, а той факт, що передбачені п.9.2 договору про страхування щомісячні платежі в розмірі 50 грн. не сплачувались страхувальником тому договір був припинений. Враховуючи положення ст.991 ЦК України, ст.26 Закону України «Про страхування», умови договору страхування, суд вважає, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» носять формальний характер. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд дійшов висновку, що підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування немає, як і причинно-наслідкового звязку між порушенням позивачем договору та насташими наслдіками. Доводи представника спростовуються роздруківкою з Приват-Банка відповідно до якої платежі страхувальником проплачувались щомісячно. Доводи представника відповідача є неналежним позивачем у справі суперечать статті 55 Конституції України, Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Офіційне тлумачення частини першої статті 55 див. в Рішенні Конституційного Суду №9-зп від 25.12.1997 року. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Крім того представником відповідача не доведено будь-яких протиправних дій страхувальника чи інших підстав передбачених ст. 991 ЦК України для відмови здійснити страхову виплату. Оскільки зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобовязання. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору і його умов на підставі заяви страхувальника. За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позов, що відповідатиме таким визначеним у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальним засадам цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність та розумність. Ці обставини підтверджені дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного відповідачем суду не представлено. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved