Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 19.11.2013 року апеляційним судом Івано-Франківської області прийнято рішення яким вирішено стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 318-014/ФКВ від 27.08.2008 року в розмірі 8 100 грн. 73 коп. та 811 грн. 01 коп. судового збору. Позивач звертався до відповідача з метою погасити заборгованість та виконати рішення суду, однак відповідач відмовлявся отримати кошти згідно рішення суду мотивуючи тим, що у позивача валютний кредит, а кошти стягнути в гривнях. 13 січня 2014 року позивачем сплачено весь розмір заборгованості згідно рішення суду та судові витрати. Відповідач відмовляється видати довідку про відсутність заборгованості та виконання зобов'язань та в липні 2014 року надіслав позивачу в листа в якому вказав що за позивачем наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 5964,46 долари США. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суд не повідомив. Ухвала суду про витребування доказів від 27.01.2015 року позивачем не виконана. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, наступне. Як вбачається з рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2013 року позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 318-014/ФКВ від 27.08.2008 року в розмірі 81 100 грн. 73 коп. та судові витрати в розмірі 811 грн. 01 коп. Рішення суду набрало законної сили 19.11.2013 року (а.с.4-6). Копією заяви від 05.12.2013 року (а.м.11) підтверджується, що позивач звертався до відповідача із заявою про добровільне виконання рішення апеляційного суду від 19.11.2-13 року та просив надати йому реквізити для сплати заборгованості. Як вбачається із копій квитанцій № 2356957 та № 2358980 від 13.01.2014 року позивач сплатив відповідачу заборгованість за кредитним договором та судові витрати згідно рішення суду (а.с.17). Отже, свої зобов'язання позивач повністю виконав перед відповідачем. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Як вбачається із квитанцій боржник виконав свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання, прийняв кошти від позивача згідно рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. 13.01.2014 року, 26.02.2014 року, 17.06.2014 року позивач звертався до відповідача із заявами про надання довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором у зв'язку з повним погашенням згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області (а.с.12, 13,14). Але, 19.06.2014 року відповідач надав позивачу відповідь в якій вказав, що станом на 19.06.2014 року загальна сума заборгованості по кредитному договору становить 5964,46 доларів США (а.с.16). 18.09.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про обґрунтування розміру заборгованості (а.с.15). Однак, відповіді на заяву позивача відповідач не надав, до матеріалів справи такої відповіді не долучено. Ухвала суду від 27.01.2015 року про надання розрахунку заборгованості, відповідачем не виконана (а.с.23). Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, доводів позивача не спростував. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], а тому його позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 545 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, ст. 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved