Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № BLANK00002752 від 23.11.2010 року, яка становить 27403 грн. 83 коп.. В обґрунтування позову зазначає, що 23 листопада 2010 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № BLANK00002752, згідно якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 10000 грн., строком до 23.11.2013 року, що підтверджується заявою-анкетою на надання банківського кредиту, кредитним договором та випискою про рух коштів по рахунку. Умови договору порушені, позичальником [PERSON] зобов?язання не виконується, кредит не повертається, чим завдано матеріальної шкоди Банку. В зв?язку з чим ПАТ «ВіЕйБі Банк» змушене звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання, не з?явився, подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Не заперечує щодо прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин своєї неявки не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи рекомендованою коресподенцією, а тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухвалити у справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги вищенаведене, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право обмежитися доказами, які маються в матеріалах справи. Судом встановлено, що 23 листопада 2010 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № BLANK00002752, згідно якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 10000 грн., строком до 23.11.2013 року, із сплатою 25% річних. Укладаючи Кредитний договір та вступаючи у кредитні правовідносини, сторони погодилися, що їх правовідносини будуть регламентуватися наступними нормами: ст.. 1049 ЦК України, якою передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі...) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до умов Кредитного договору [PERSON] як позичальник зобов'язувався здійснювати своєчасне погашення усіх, виданих на підставі Кредитного договору коштів, сплачувати відсотки та усі інші, передбачені договорами платежі, у визначеному ними порядку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - відповідно до ст. 526 ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредит завжди видається на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування, а ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання (у тому числі сплачувати проценти) припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На цій підставі позичальник зобов'язаний сплачувати Кредитору проценти за весь час користування кредитом, у тому числі - за весь час прострочення. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (п. 2 ст. 551 ЦК( України). Відповідач не виконав вимог Банку, і до цього часу зобов'язання, які є предметом цього позову залишаються невиконаними. Враховуючи все вищенаведене у відповідача утворився та існує перед Банком борг за Кредитними договорами, розмір, структура і порядок обчислення якого вказано у Розрахунку заборгованості, що є додатком до цього позову (а.с. 5), та станом на 17 серпня 2015 року становить 27403 грн. 83 коп., з яких: 3044 грн. 23 коп. - по поверненню кредиту; 1828 грн. 70 коп. - по сплаті відсотків; 1400 грн. 00 коп. - по сплаті комісії; 21130 грн. 90 коп. - плата за пропуск платежів. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем - позивачем гроші, став зобов'язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором позики строк. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідачів в користь держави слід стягнути судовий збір, так як позивач у відповідності до п.22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. На підставі ст..ст. 525, 526, 554, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved