Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 16.10.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 55\~624,40 грн. на термін до 15.10.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Стверджує, що відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість яку слід стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, від неї на адресу суду повернулась поштова кореспонденція з відміткою «за закінченням терміну зберігання», з чого слідує, що в силу ч.8 ст.76 ЦПК України, адресат відмовився зявитись у поштове відділення одержати судову повістку, проте, особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи вважається належним чином повідомлена, обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надала, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.10.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № DN81AR03110031 на строк до 15.10.2014 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,80 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної винагороди у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту. Згідно умов кредитного договору щомісяця в період сплати, позичальник зобовязувалася надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків та винагороди. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до умов договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У відповідності із ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.01.2012 року між тими самими сторонами, з тих самих підстав, тобто на підставі того самого кредитного договору було вирішено стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в загальному розмірі 36\~825,85 грн. Таким чином, згідно розрахунку заборгованості з вирахуванням суми боргу стягнутої на підставі рішення суду апеляційної інстанції, що наданий позивачем, станом на 10.03.2016 року у відповідача перед банком наявна заборгованість яка підлягає до стягнення у загальному розмірі 89 986,76 грн., з яких 5 000,37 грн. заборгованості за кредитом, 12 644,47 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 7 441,92 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 64 900,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. На підставі наведеного, беручи до уваги те, що відповідач у добровільному порядку не здійснює виконання свого кредитного зобовязання перед банком, що обєктивно стверджено матеріалами справи та стало причиною виникнення заборгованості, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підставні, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: partial