Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 16 травня 1998 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Карабіївської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, актовий запис №4. Від шлюбу мають повнолітніх дітей. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, з вини обох подальше сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, між ними часто виникають сварки, немає взаєморозуміння, примирення неможливе, шлюбних відносин не підтримують. Просить шлюб розірвати. Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явивсь, подав до суду заяву про підтримання позовних вимог, просив шлюб розірвати, розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується відміткою про отримання судової повістки у рекомендованому повідомленні, в судове засідання не з`явилася, клопотань чи заяв не подала. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.4 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 16 травня 1998 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Карабіївської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Позивач примирення не бажає. На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували докази позивача і свідчили про необхідність збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved