Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання договору дарування недійсним (удаваним). В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що він з 17.07.1985 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], актовий запис №765. Позивач зазначає, що у період шлюбу за спільні кошти вони придбали домоволодіння [ADDRESS], правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння були оформлені на ім'я відповідачки [PERSON] на підставі договору дарування від 28.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В., реєстровий №589. Також зазначає, що у момент укладання угоди придбання спірного домоволодіння [ADDRESS] особисто присутнім не був, та про укладання правочину на ім'я відповідачки у вигляді договору дарування від 28.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В., йому не було відомо. Подружнє життя у сторін не склалось, тому прийнявши рішення про недоцільність збереження офіційного шлюбу, виникла необхідність розподілу спільно набутого майна, зокрема спірного домоволодіння [ADDRESS]. Позивач зауважив, що оскільки насправді між сторонами [PERSON] та продавцями домоволодіння [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким у присутності свідків відповідачкою [PERSON] були передані грошові кошти за спірне домоволодіння, тому прийняття у дар домоволодіння [ADDRESS] не відповідає дійсності, оскільки такий правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, а відтак оспорюваний договір дарування від 28.11.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В., є недійсним. Вважаючи спірний будинок спільною власністю з відповідачкою [PERSON], набутою у період шлюбу, позивач вважав його спільним майном подружжям, зробив ремонт у будинку, облаштував подвір'я та проживав за вказаною адресою, тому просив суд визнати недйсним укладений між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON], договір дарування житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами від 28.11.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Жуковою Ю.В., за реєстровим №589, як удаваний, що вчинено сторонами для приховання договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS], який вони насправді вчинили. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутність, про що надала письмову заяву. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проти позову не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутність, про що надала відповідну заяву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час, день та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.07.1985 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 765. В період шлюбу відповідачка [PERSON] на підставі договору дарування від 28.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В., реєстровий №589, набула право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права або інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 235, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Верховний Суд України в Постанові №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (пункт 25) зазначив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Як встановлено судом, відповідачкою [PERSON] за спільні кошти подружжя було придбано спірне домоволодіння [ADDRESS]. Дані обставини не підлягають доказуванню, оскільки повністю були визнані відповідачкою [PERSON] в ході судового розгляду, а тому суд вважає визнати недійсним, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], договір дарування житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами від 28.11.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Жуковою Ю.В. за реєстровим №589, як удаваний, що вчинений сторонами для приховання договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS], який вони насправді вчинили На підставі наведеного,

Outcome: approved