Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 03.02.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування. 28.03.2012 року між сторонами укладено додатковий договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування. На підставі додаткового договору до попереднього договору були внесені зміни, п.7.1. викладено в наступній редакції: Банк відкриває Клієнту кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 8000,00 грн. під 24 % річних за користування кредитними коштами, 35 % річних - плата за перевищення витратного ліміту по картковому рахунку. У зв'язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами строку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 08.06.2018 року утворилась заборгованість в сумі 11941,58 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 7954,94 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 3526,33 грн., комісійні доходи - 18,00 грн., інфляційні втрати - 353,11 грн., 3 % річних від прострочених сум - 89,20 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути вказану суму заборгованості, відшкодувати судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач надала заяву про можливість слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнала. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 03.02.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття фізичній особі - працівнику бюджетної установи карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебето-кредитною схемою. Додатковою угодою від 28.03.2012 року до договору від 03.02.2011 року сторони погодили викласти пункт 7.1 договору в наступній редакції: банк відкриває клієнту кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 8000,00 грн. на умовах договору. Процент за дозволеним кредитом - 24 % річних, плата за перевищення витратного ліміту - 35 %. Згідно п.7.3.договору клієнт зобов»язаний погашати отриманий кредит та сплачувати проценти за користування ним щомісячно не пізніше 25 числа місяця. Наступного за звітним. Відповідно до п.6.1.1 договору Клієнт зобов»язаний сплачувати банку грошові кошти у вигляді комісійної винагороди за послуги, що надаються Клієнту платіжної картки. У зв'язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами порядку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 08.06.2018 року утворилась заборгованість в сумі 11941,58 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 7954,94 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 3526,33 грн., комісійні доходи - 18,00 грн., інфляційні втрати - 353,11 грн., 3 % річних від прострочених сум - 89,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved