Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем зареєстрований 03 вересня 2004 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис за № 1887. Позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не складається через те, що вони мають різні характери та погляди на життя, що призвело до втрати почуття кохання і взаємодопомоги одне до одного, розпаду сім'ї. Починаючи з квітня 2016 року ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинене, мають окремий бюджет. Він наразі має стосунки з іншою жінкою, з якою проживає разом та планує створити сім'ю, тому розірвання шлюбу це єдиний для них з відповідачем вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальний психологічний стан спільних дітей. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року сторонам надавався строк для примирення. В судовому засіданні після відновлення провадження у справі представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснив, що примирення між сторонами не відбулось. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач заради дітей намагалась зберегти сім'ю з позивачем, незважаючи на зраду чоловіка, розмовляла з позивачем, проте останній на примирення не йде, тому відповідач позов визнає. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як убачається із матеріалів справи сторони уклали шлюб 03 вересня 2004 року, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 1887 (а.с. 4). Від шлюбу позивач та відповідач мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, проживають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, намагання суду примирити сторони успіху не мали, строк, який надавався судом для примирення, позитивних результатів не дав, відношення в сім'ї не покращились, примирення не відбулося, позивач наполягає на розлученні та поновлювати шлюбні відносини наміру не має, оскільки вважає, що збереження шлюбу бути не може і категорично заперечує щодо цього, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За вищевикладених обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, оскільки існування сім'ї сторін носить формальний характер протягом тривалого часу, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved