Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач в червні 2019 року звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що з 2012 року останній не проживає в ній без поважних причин, відповідач взагалі не цікавляться спірним житлом, будь-яких обов`язків по утриманню житла не несе. На підставі ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 11 жовтня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористалися. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно технічного паспорту на квартиру. (а.с. 8-10). Відповідач [PERSON] являється колишніми членом сім`ї позивача, будучи прописаним в квартирі, фактично не проживає в ній з 2012 року, тобто понад один рік, тому втратив право користування цією квартирою. Останній не несе будь-яких обов`язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло, не сплачує комунальні послуги. В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі стверджується актом ОСББ «Житичи» від 04.09.2019 року (а.с.11), що приймається як достовірний доказ. Перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося. Передбачених законом випадків збереження за ними права користування квартирою не встановлено. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України, такими, що втратив право користування спірним житлом, у зв`язку з відсутністю без поважних причин понад один рік. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 81, 89, 206, 247, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved