Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.03.2011 року між ним та ТзОВ «Авто Просто» укладена угода №348124, відповідно до умов якої її предметом було надання йому як учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Відповідно до ст. 3 угоди відповідач взяв на себе обовязок надавати йому як учаснику платні послуги, зокрема, включення учасника до системи АвтоТак шляхом підписання угоди, формування груп учасників для придбання автомобіля, адміністрування групи, до якої входить учасник системи протягом всього строку її існування тощо. Крім того, 11.03.2011 року ним були підписані додатки №1, 2, 4, 5 до укладеної угоди. Зазначає, що відповідно до додатку №1 до угоди відповідач взяв на себе обовязок надати йому права на придбання автомобіля «Шеврове Каптіва» за ціною 230080 грн. 19.12.2012 року ними було укладено договір про внесення змін в додаток №1 угоди №348124, відповідно до якого було змінено марку автомобіля, право на придбання якого надав відповідач, з «Шевроле Каптіва» та «ЗАЗ Форза» ціною 84706 грн. І на виконання вище укладених угод та договорів він сплатив відповідачу кошти на загальну суму 86704 грн. Вказує, що вінсправно сплачував передбачені угодою внески протягом трьох років, однак автомобіля не отримав, в звязку з чим вирішив розірвати угоду за власним бажанням відповідно до п.13.1 додатку №2 до угоди від 11.03.2011 року. Разом з тим вважає, умови пункти 13.4 і 13.5 додатку №2 до угоди від 11.03.2011 року, якими передбачений механізм повернення сплачених коштів учаснику, який розірвав угоду за власним бажанням, несправедливими, оскільки в них не зазначено конкретний строк, протягом якого сплачені учасником кошти підлягають поверненню у звязку із розірванням останнім угоди за власним бажанням. Крім того, умови додатку №2 до угоди встановлюють залежність між поверненням учаснику таких коштів із накопиченням необхідної суми коштів у фонді для повернення коштів. Вважає, що вказана умова може ніколи не настати, що позбавляє його права на отримання коштів, які підлягають поверненню. При цьому, про несправедливість положень п.п. 13.4 і 13.5 додатку №2 до угоди від 11.03.2011 року на практиці він дізнався з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 19.03.2015 року. В звязку з чим, просить поновити строки позовної давності та визнати несправедливими і недійсними пункти 13.4 і 13.5 додатку №2 до угоди №348124 від 11.03.2011 року. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь належні йому до повернення кошти в сумі 63745,21 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності. Крім того, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях та запереченні. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.03.2011 року між [PERSON] та ТзОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 348124 та додатки до неї\~№1, 2, 4, 5, предметом якої є надання учаснику послуг програми «Авто Так» через систему придбання автомобілів в групах (а.с. 2-8). Згідно додатку\~\~№ 1 до вказаної Угоди, [PERSON] отримав право на придбання автомобіля марки ««Шеврове Каптіва» за ціною 230080 грн. (а.с.3). Статтею 3 угоди визначено обов'язок ТзОВ «[PERSON] щодо організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками програми «АвтоТак», здійснення адміністративних процедур, необхідних для сплати та передачі автомобіля учаснику (а.с. 2). 19.12.2012 року між [PERSON] та ТзОВ «Авто Просто» укладено договір про внесення змін в додаток №1 угоди №348124, відповідно до якого було змінено марку автомобіля, право на придбання якого надав відповідач, з «Шевроле Каптіва» та «ЗАЗ Форза» ціною 84706 грн. (а.с. 9). На виконання умов угоди [PERSON] сплатив відповідачу вступний внесок та\~\~щомісячні внески на загальну суму 86704 грн., проте автомобіль не отримав. Відповідно до ч. 1\~\~ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6\~ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч.1, п.7 ч.3,ч.6\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п.7 ч.3\~ст.19 цього Закону\~забороняються такі дії, що вводять в оману, утворення, експлуатацію або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Отже,\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів, шляхом залучення інших коштів з метою реалізації пірамідальної схеми. Предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «Авто Так», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ст. 2 угоди ТзОВ «Авто Просто» гарантує надання\~\~учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником зобов'язань, передбачених угодою. Статтею 13 Додатку № 2 до угоди встановлено порядок повернення та визначення розміру коштів, що підлягають поверненню в разі розірвання угоди (а.с. 6). І, як слідує з п.п. 13.4.2, 13.4 додатку №2 до угоди, кошти повертаються в порядку, що побудований на принципі черговості. Відповідно до\~\~ч.1\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно з ч.2, п.3 ч.3\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до\~\~ч.5, ч.6\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. Отже, аналізуючи\~\~норми\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~можна дійти висновку, що для класифікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге,\~\~умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Як встановлено в судовому засіданні, умови угоди не порушують прав позивача, як споживача та суд не вбачає їх невідповідність вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вони узгоджені сторонами угоди при підписанні останньої та відповідних додатків до неї, тобто були зрозумілими для сторін. Згідно ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. А тому, дослідивши умови договору та додатків до нього, суд не вбачає порушення вимог чинного законодавства при їх укладенні, та приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed