Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернулася до АТ КБ «Приват Банк», де підписала заяву б/н від 21.02.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 17 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання в результаті чого утворилась заборгованість у сумі \~17 000 грн. Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання представник позивача \~АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в день судового засідання надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, щодо задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити за безпідставністю та недоведеністю з врахуванням доводів викладених у відзиві на позовну заяву від 07.04.2020 року та додаткових поясненнях від 20.05.2020 року. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що не з`явилися в судове засідання. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернулася до АТ КБ «Приват Банк», де підписала заяву б/н від 21 лютого 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300 грн, з послідуючою зміною кредитного ліміту до 17\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.5. та п. 2.1.1.2.6. Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку (а.с.19-35). Позивачем перераховані \~кошти обумовлені договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов \~договору, станом на 08 грудня 2019\~року утворилась заборгованість у розмірі 25\~452 грн 18 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 15 524 грн. 90 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит 2465 грн 37 коп., нарахованої пені 5773 грн 71 коп ., крім того нарахований штраф (фіксована складова) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1188 грн. 20 коп. Відповідачем надано відзив на позовну заяву про невизнання позовних вимог відповідно до якого відповідач зазначає, що між сторонами не укладався кредитний договір, заява, що надана позивачем не може трактуватися як договір приєднання. Крім того, відповідачем не підписаний жоден з документів, що встановлює розмір процентної ставки за користування коштами. Витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг відповідач також не підписувала. Відповідач не заперечує перерахування позивачем коштів у розмірі 3\~000 грн., якими вона користувалась, повернення коштів, а тому будь-яка заборгованість відсутня. Просила врахувати Постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, постанову Верховного Суду від 27 березня 2020 року 703/3063/18. Згідно зі\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1\~ст. 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 21 лютого 2011 року між банком та\~ [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якого АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості. Разом з тим, вказані документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, ні довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису [PERSON] . Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, але\~\~не містить даних про умови кредитування. У графі - бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD не зазначена жодна сума, також не вказано, яка саме картка отримана відповідачем. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом\~\~ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт\~\~та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника,\~\~не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами\~\~шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки.\~Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має\~право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду АТ «КБ «Приватбанк» має право виключно на повернення сум фактично отриманих коштів. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту, суд враховує наступне. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , кредитний ліміт встановлювався: з 25.03.2013 року 300 грн., 8\~000 грн., з 16.10.2013р. -15000 грн., з 27.10.2014 р. -15\~000 грн., з 26.07.2017 р. -17\~000 грн, з 14.07.2018 р. 12\~410 грн, з 20.07.2018 р. 0 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем погашено: заборгованості за поточним тілом кредиту 23819 грн. 98 коп.,заборгованості за простроченим тілом кредиту 1675 грн 29 коп.,заборгованості по пені 200 грн., а всього 25\~695 грн. 27 коп. Сума заборгованості за тілом кредиту не перевищує суму внесених відповідачем коштів в рахунок повернення кредитних коштів, а тому заборгованість по тілу кредиту не підлягає стягненню, оскільки відповідачем повернута сума фактично отриманих коштів. В частині стягнення з [PERSON] нарахованої заборгованості за відсотками, пені , штрафу (фіксована складова) та штрафу (процентна складова) , то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги, що суд дійшов до вищевикладених висновків , тому заява представника відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовні вимог, тому сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідача .

Outcome: dismissed