Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на будинковолодіння. Заявлений позов обґрунтовував тим, що він з народження по даний час проживає у будинковолодінні № 49 по вул. Шевченка в с. Милування Тисменицького району Івано-Франківської області. Разом з ним проживала його матір [PERSON], свідоцтво про право власності на будинковолодіння мама не отримувала, право власності не зареєстроване. Вартість будинковолодіння на даний час складає 74771 грн. Спірне будинковолодіння належало до колгоспного двору; на момент набрання чинності Законом України «Про власність» (станом на 15.04.1991 р.) у дворі проживали [PERSON] голова двору та позивач, вони стали співвласниками спірного будинковолодіння у рівних частках, тобто по 1/2 частині. Після смерті 30.04.1994 р. матері відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину спірного будинковолодіння, яку прийняв позивач як єдиний спадкоємець за законом першої черги шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 р. Інших спадкоємців немає. У звязку з відсутністю правоустановлюючого документу на будинковолодіння, яке належало до колгоспного двору, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому позивач просив визнати за ним право власності на спірне будинковолодіння з підстав належності 1/2 частини на праві спільної сумісної власності як члену колишнього колгоспного двору та 1/2 у порядку спадкування за законом після смерті матері. Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві відповідач позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, просив справу розглянути у відсуності свого представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що предметом спору в справі є право власності на будинковолодіння № 49 по вул. Шевченка в с. Милування Тисменицького району Івано-Франківської області, вартість якого на даний час складає 74771 грн. Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживали [PERSON] голова двору та позивач [PERSON] Ці двоє членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сімєю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/2 частині. Після смерті 30.04.1994 р. матері відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину спірного будинковолодіння, яку прийняв позивач як єдиний спадкоємець за законом першої черги шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 р. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку, за ним слід визнати право власності на будинковолодіння з підстав належності 1/2 частини на праві спільної сумісної власності та 1/2 у порядку спадкування за законом після померлої матері. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 121, 123, 529, 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.),

Outcome: approved