Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів у якому просить: - виділити у власність [PERSON] належну йому на праві власності 1/4 частину житлового будинку, під літерою «А» розташованого за адресою: [ADDRESS] в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, позначене в технічному паспорті як квартира [ADDRESS] загальною площею 29,8 кв. метрів, житловою площею 18,6 кв. метрів, що складається з: приміщення які позначені в технічному паспорті під цифрою № 4 і складаються з приміщень позначених під цифрами : 1- кухня - 8,0 кв.м., 2- житлова - 9,7 кв.м., 3- шафа - 2,3 кв.м., 4 - шафа - 0,9 кв.м., житлова - 8,9 кв.м, а також господарських приміщень позначених в технічному паспорті під літерами «Г1» - погреб, альтанка (літера «О») та 1\\4 частки споруд № 1-4, I II, (паркан) по [ADDRESS] (вимога-1); - припинити право спільної часткової власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 130,8 кв. метрів з відповідними надвірними будівлями та спорудами шляхом його поділу в натурі (вимога-2); -виділити [PERSON] із загального розміру який перебуває у користуванні співвласників у користування земельну ділянку розміром 0,08195 га ( 819,5 кв.м), розташовану за адресою: [ADDRESS] згідно варіанту 4, додатку № 5 висновку № 2-27/12 від 27.12.2019 року складеного експертом Українського центру судових експертиз судовим експертом Голубенко І.М. (вимога-3); - застосувати право земельного сервітуту в інтересах [PERSON] та [PERSON] для проїзду та проходу до житлового будинку, земельною ділянкою площею 37,13 кв.м., які позначені у варіанті № 4, додатку № 5 висновку № 2-27M2 від 27.12.2019 року складеного експертом Українського центру судових експертиз судовим експертом Голубенко І.М., через точки 4-4а-5-5а-4 по земельній ділянці яка виділяється у користування [PERSON] (вимога-4); - стягнути з [PERSON] в якості компенсації на користь [PERSON] [PERSON] [PERSON] згідно їх часток - 6112,20 грн (вимога-5); - вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що сторони є співвласниками домоволодіння, яке знаходиться за адресою - [ADDRESS] . Домоволодіння складається, зокрема, з житлового будинку під літерою «А» загальною площею 130 кв. м, з якої 79,6 кв. м. - житлова площа, 45,6 кв. м - допоміжні приміщення, 5,6 кв. м. - літніх, неопалювальних приміщень: домоволодіння поділено на три квартири під літерами - 1, 2, [ADDRESS] ; із квартири [ADDRESS] . Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить ј частини житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та безпосередньо користується квартирою [ADDRESS] , яку просить виділити у власність та припинити право спільної часткової власності на нього. [PERSON] належить ј частини та безпосередньо користується квартирою [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] належить Ѕ частка, яка розподілена між ними та безпосередньо користуються квартирою [ADDRESS] . Оскільки, з метою виділу у натурі частини позивачу є необхідність у відступі від ідеальної частки, вважає за можливе стягнути з позивача компенсацію на користь відповідачів у розмірі 6112,00 грн. Окрім цього, у співвласників у користування перебуває земельна ділянка загальною площею 2958 кв. м. Земельна ділянка не приватизована через відсутність домовленості між сторонами та такій не присвоєно кадастровий номер. Відтак, просить виділити йому частину земельної ділянки розміром 0,08195 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд та застосувати право земельного сервітуту для відповідачів -1, та -2, відносно такої земельної ділянки. У відповідності до ст. ст. 317, 319, 358, 364 ЦК України, ст. 121 ЗК України просить позов задовольнити. Згідно з ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позов, який містить заперечення на нього. Наводить аргументи про те, що позивачем не вірно зазначено частки домоволодіння її [PERSON] , що підтверджено судовими рішеннями. Позивачем не доведено обставини про те, що він звертався із пропозицією до інших співвласників щодо укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна з метою дотримання вимог ст. 358 ЦК України. Відсутні відомості про технічну можливість виділу частки позивача, а висновок експерта на який покликається позивач, не містить відповіді на таке питання. Вирішення питання про виділ земельної ділянки є передчасним та суперечить ст. 152 ЗК України. Просить у позові відмовити. Вирішити питання судових витрат. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позов, який містить заперечення на нього. Наводить аналогічні заперечення щодо домоволодіння, як у відзиві представника відповідача [PERSON] . Щодо земельної ділянки наводить аргументи про те, що земельна ділянка не перебуває у користування сторін ,адже доказів цього позивачем не подано. Застосування земельного сервітуту для відповідачів [PERSON] та [PERSON] суперечить принципу диспозитивної та не порушує права позивача, а тому відсутні підстави для його встановлення в інтересах інших осіб. Заперечує проти стягнення судових витрат, оскільки такі понесені позивачем не через порушення його прав відповідачами. Представником третьої особи Київської міської ради подано до суду пояснення на позовну заяву. Наводить дані про те, що єдиною підставою набуття громадянами України право власності чи права користування земельною ділянкою комунальної власності відбувається поетапно та завершується рішення третьої особи. 09 червня 2020 року у справі проведено автоматизований розподіл та головуючим суддею визначено Корнілову Ж. О. 25 вересня 2020 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл та головуючим суддею визначено Гребенюва В. В. 18 січня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл та головуючим суддею визначено Якимець О. І. 22 січня 2021 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальні частині ухвали. 03 лютого 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 30 березня 2021 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого засідання терміном на тридцять днів. 19 квітня 2021 року ухвалою суду залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Київську міську раду. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Третьою особою у поясненнях на позовну заяву заявлено перед судом клопотання про розгляд справи у їх відсутності. У судовому засіданні представника позивача підтримав позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечив проти позову та просить у такому відмовити за безпідставністю. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомили, а відтак, враховуючи що представники не заперечують проти вирішення справи у їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного. Суд установив, позивачу на праві спільної часткової власності належить ј житлового будинку під літерою «А», з господарськи будівлями та спорудами: сарай літ «Б», підвал літ «Г», навіс літ «М», споруди (1-4, І, ІІ), що знаходиться за адресою - [ADDRESS] . Дані обставини підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 липня 2014 року, індексний номер витягу 24885312 /арк. спр. 14/. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/8 частина будинку [ADDRESS] . Дані обставини підтверджено рішенням суду від 28 лютого 2006 року та реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна від 25 грудня 2007 року № 032170 /арк. спр. 104, 107-112/. Суд приймає до уваги доводи сторін про належність на праві спільної часткової власності спірного будинку також відповідачам [PERSON] та [PERSON] , адже будь-яких заперечень із цього немає. Попри те, будь-яких доказів щодо їх часток, у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, позивачем суду не подано. Щодо фактичного перебування у користуванні сторін: квартири [ADDRESS] (відповідача [PERSON] ), квартири [ADDRESS] (відповідачам [PERSON] та [PERSON] ), квартири [ADDRESS] (позивачу [PERSON] ) у домоволодінні по [ADDRESS] , то такі суд оцінює критично, адже доказів цього не подано жодними із учасників справи. Відсутність заперечень із цього питання у сторін не свідчить про наявність саме такого фактичного користування спірним нерухомим майном та не може братися до уваги судом, як дані, що відповідають дійсному розміру часток кожного із співвласників, щодо яких відсутні заперечення у сторін. Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що будь-яких домовленостей між співвласниками спірного будинку про поділ у натурі їх часток не було досягнуто у відповідності до ст. 367 ЦК України. Таким чином, суд критично оцінює доводи відповідачів про відсутність домовленості між співвласниками про поділ часток у натурі, що на їх думку є підставою для відмовити у позові, оскільки позовних вимог про поділ у натурі часток між співвласниками позивачем не заявлено, а тому такі заперечення відповідачів не стосуються предмету доказування. Попри те, позивач ставить позовну вимогу про виділ у власність його частки у відповідності до ст. 364 ЦК України. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України вбачається, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин виділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак, визначальним для виділу частки, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників. Суд повторюється, що розмір часток співвласників [PERSON] та [PERSON] не підтверджено належними та допустимими доказами у відповідності до ст. 76-80 ЦПК України. Разом із тим, позивач як на можливість виділу у натурі його частки покликається на висновок експертизи за результатами проведення комплексного експертного будівельно-технічного та земельного-технічного дослідження від 27 грудня 2019 року 3 2-27/12, у якому викладено висновки про те, що можливо виділити ј частину позивача, а саме квартиру [ADDRESS] , за умови відступу від вимог п. 5.19 ДБН В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки» або ж за умови перепланування приміщень вказаної квартири у відповідності з вимогами нормативних документів із розробленням відповідної проектної документації. Частка заявника становитиме після виділу із 25/100 до 27/100, а відтак розмір компенсації іншим співвласникам після фактичного виділу частки позивача становить 6112,00 грн. Запропоновано виділ земельної ділянки у разі виділу частки позивача /арк. спр. 19-42/. Зазначений висновок містить посилань на вартість нерухомого майна за спірною адресою під літерою «А» на загальну суму 115724,00 грн, надалі експертом наведено розрахунок про те, що частка позивача становить 23/100 частини, а співвласника 2 (тобто трьох відповідачів) - 77/100 частини. Попри те, експертом не проведено деталізацію кожного із часток співвласника-2 та чи такі реальні частки трьох відповідачів відповідатимуть ідеальній частці кожного із них. Разом із тим, суд приймає до уваги дані про наявність самочинного будівництва житлового будинку по [ADDRESS] , а саме під літерою «В», адже таке приміщення розташоване на першому поверсі спірного домоволодіння, як і приміщення під літерою «А» щодо якого є спір про права в частині виділу частки позивача. Дані обставини встановлено із технічного паспорту на одноквартирний будинок житловий будинок / арк. спр. 15-18/. Відтак, таке домоволодіння не може бути об`єктом для вирішення питання про виділ частки. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що вказане позбавляє суд дійти обґрунтованого висновку про наявність підстав для виділу майна позивача, а відтак у вимозі-1 необхідно відмовити. У зв`язку із відмовою у вимозі-1 суд прийшов до переконання про необхідність відмови у вимозі-2 та вимозі-5, адже такі є похідними від вимоги-1 у якій відмовлено. Щодо позовної вимоги -3 та вимоги-4, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою її формування. Згідно з схематичного плану земельної ділянки, яка міститься у технічному паспорті на одноквартирний житловий будинок за адресою - [ADDRESS] , загальна площа земельної ділянки, на які розташовані житловий будинок, прибудови, сарай, підвал, навіс, під двором становить всього 2958 кв. м. / арк. спр. 15, зворотня сторона/. Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що позивачем не подано жодних даних, які б містили відомості про сформування земельної ділянки за адресою - [ADDRESS] у відповідності до вимог ст. 79-1 ЗК України. Разом із тим, суд не встановив із матеріалів справи про набуття спірної земельної ділянки у користування чи у власність сторонами у справі у відповідності до ст. ст. 116, 118 ЗК України, адже будь-яких доказів з цього питання суду не подано. Окрім того, вимога-3 та вимога -4 є похідними від вимоги про виділ в натурі частки домоволодіння позивача. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що у цих вимогах (-3, -4) необхідно відмовити. Будь-яких інших фактичних обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачами окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Відтак, суд прийшов переконання про те, що право позивача не підлягає захисту, адже не підтверджено належними доказами у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документом, який міститься у матеріалах справи, який необхідно покласти на останнього.

Outcome: dismissed