Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3760 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП 28.11.2013 року, яка складається із 1500 грн. вартості велосипеду марки Либідь та 2260 грн. вартості проїзду від с.Хвилівка до м.Ніжина. Відповідно до ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 13.01.2015 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди закрито. Відповідно до ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 25.02.2015 року ухвала Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.01.2015 року скасована в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості проїзду на міських автобусах від с.Хвилівка до м.Ніжина в сумі 2260 грн. і справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції у вказаній частині позовних вимог Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.03.2015 року (справа №740/4891/14) в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди завданої внаслідок ДТП позовну заяву [PERSON] про стягнення шкоди повязаної з ДТП в сумі 2260 грн. (на проїзд за період з 10.12.2013 року по 12.03.2015 року) залишена без задоволення. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 05.05.2015 року вказане вище рішення залишено без змін. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 2260 грн. вартості проїзду від с.Хвилівка до м.Ніжина за період з 12.12.2013 року по 20.03.2015 року підтримав та просив його вимоги задовольнити. Суду пояснив, що внаслідок ДТП по вині відповідача був пошкоджений його велосипед і в звязку з відсутністю велосипеда йому приходиться користуватися міським транспортом, послугами таксі. Розмір вартості проїзду він розрахував виходячи з довідки виконкому міськради щодо вартості проїзду в міському пасажирському транспорті. Крім цього, суду пояснив, що він зареєстрований в [INFO], а фактично проживає на дачі в с.Хвилівка, Ніжинського району, де утримує підсобне господарство. Відповідач до суду не зявився, але надав суду письмове заперечення на позов та просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що позовні вимоги [PERSON] уже мали місце в судовому засіданні Ніжинського міськрайонного суду від 16.06.2014 року і повністю ідентичні позивним вимогам в іншому судовому засіданні 19.03.2015 року. Ніяких нових обставин не виникло, проти вказаного позову заперечує, як заявленого безпідставно з надуманих мотивів, без надання будь-яких підтверджуючих документів чи інших доказів, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи суд приходить до слідуючого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2013 року на автодорозі Чернігів-Прилуки-Пирятин відбулась дорожньо-транспортна пригода з участю сторін по справі, де автомобіль та велосипед отримали механічні пошкодження. 28.01.2014 року Ніжинським міськрайонним судом [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у виді штрафу. В суді позивач свої вимоги мотивував тим, що у звязку з пошкодженням його велосипеда він використовував міський транспорт та таксі для проїзду з с.Хвилівка до м.Ніжина туди й назад протягом періоду з 12.12.2013 року по 20.03.2015 року і витратив на це 2260 грн., однак ніяких доказів суду не надав на підтвердження витрат повязаних з проїздом. Посилання позивача на лист виконавчого комітету Ніжинської міськради від 09.06.2015 року щодо вартості проїзду в міському транспорті за період з 10.12.2013 року по 01.06.2015 року не заслуговує на увагу, оскільки не є належним доказом щодо витрат позивача на проїзд. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до приписів ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За приписами ст.60 ЦПК України обовязок доказування покладається на сторони. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Також доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що у зазначений період ним було витрачено на проїзд з с.Хвилівка до м.Ніжина туди й назад сума 2260 грн. Навпаки, позивач в судовому засіданні спростовував свої вимоги пояснюючи, що фактично він проживає в с.Хвилівка. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed