Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Козятинської міської ради Вінницької області, [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності. В обґрунтування вимог позовної заяви позивач вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON], який на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] Після смерті батька відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS] Він являюся спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, як його син. З метою оформлення своїх спадкових прав звернувся до нотаріуса, який роз'яснив йому, що не визначено обсяг спадкового майна, зокрема не визначені частки співвласників квартири, оскільки правовстановлюючий документ на спадкову квартиру, а саме: свідоцтво про право власності на житло, видане без зазначення конкретних часток, тобто квартира є спільною сумісною власністю. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Козятинською дистанцією цивільних споруд 9 січня 1998 року, зареєстрованого в ВООБТІ 28 січня 1998 року за № 159, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності його батькам - [PERSON], [PERSON] та йому, [PERSON], так як всі вони були учасниками приватизації квартири. При отриманні свідоцтва про право власності частки співвласників квартири виділені не були, але при цьому розумілось, що частки у спільній сумісній власності рівні, тому що всі вони користувались рівними правами та несли рівні обов'язки щодо квартири. Відповідно до частини 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Вказаним Законом не визначені умови, при яких частка одного з членів сімї може бути визначена більшою або меншою, ніж частки решти членів сім'ї. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак від позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить справу розглядати в його відсутності. Представник відповідача - Козятинської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про день та час слухання справи, однак від представника Козятинської міської ради - [PERSON] надійшла заява, в якій позов визнає і просить справу розглядати без присутності представника ради . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася , але надіслала до суду заяву, в якій позов визнає і просить справу розглядати без її присутності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачами необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх - небудь прав та інтересів. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]( а.с.6), який на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS] Позивач являюся спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька (а.с.23). З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до нотаріуса, який роз'яснив йому, що не визначено обсяг спадкового майна, зокрема не визначені частки співвласників квартири, оскільки правовстановлюючий документ на спадкову квартиру, а саме свідоцтво про право власності на житло, видане без зазначення конкретних часток, тобто квартира є спільною сумісною власністю., тим самим відмовив позивачу у видасі свідоцтва про право власності на частину квартири . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Козятинською дистанцією цивільних споруд 9 січня 1998 року, зареєстрованого в ВООБТІ 28 січня 1998 року за № 159, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності батькам позивача - [PERSON], [PERSON] та позивачу- [PERSON], так як всі вони були учасниками приватизації квартири. При отриманні свідоцтва про право власності частки співвласників квартири виділені не були, але при цьому розумілось, що частки у спільній сумісній власності рівні, тому що всі вони користувались рівними правами та несли рівні обов'язки щодо квартири. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно до ст. 368 ЦК України загальна кількість двох або більше осіб без зазначення частки кожного з них в праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки майна, що є в спільній сумісній власності частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 п. 12 роз'яснено, що за загальними правилами ч. 2 ст. 372 при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначені частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст.1216 ЦК України є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст. 386 ЦК України, згідно з якими спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності , частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними та законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved