Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про звільнення з-під усіх арештів транспортного засобу, який належав відповідачу. Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №IFM0АА0000149276 від 26.09.2008 р. відповідач отримав кредит у розмірі 28\~654 грн. 63 коп. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем 26.09.2008 р. було укладено договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави, відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель 11183, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий седан-В, №кузова/шасі ХТА11183080128854, реєстраційний номер [NUMBER]. 01.09.2011 р. судом винесено рішення, яким позовну заяву було задоволено та надано банку право звернути стягнення на вказаний предмет застави, що належить на праві власності [PERSON] Проте виконати рішення суду позивач не зміг, постільки на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції перебувають виконавчі документи, за якими боржником у виконавчому провадженні є відповідач. При проведенні виконавчих дій державним виконавцем для забезпечення виконання рішення суду, з метою задоволення вимог стягувача винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на відчуження всього рухомого та нерухомого майна, в тому числі і спірного автомобіля. 16.09.2015 р. позивачем було подано клопотання про звільнення майна з-під арешту до відділу Державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції, але дане клопотання не було задоволено. 16.09.2015 р. третя особа повідомила позивача про неможливість зняття накладеного арешту в звязку з відкритими виконавчими провадженнями, в яких боржником виступає відповідач. Одночасно відділом ДВС було розяснено, що арешт може бути знятий за рішенням суду. Позивач просить звільнити з-під усіх арештів транспортний засіб марки ВАЗ, модель 11183, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий седан-В, №кузова/шасі ХТА11183080128854, реєстраційний номер [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Він пояснив, що позивач не оскаржував дії державного виконавця, позивачу не відомо, на права яких осіб може вплинути рішення в цій справі. Представник вважає, що згідно судової практики в позивача не має потреби заявляти вимогу про визнання права власності на автомобіль. Представник позивача просить задоволити позов. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не зявився повторно і не повідомив суд про причини неявки. Від нього також не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно записів у кредитно-заставному договорі №IFM0АА0000149276 від 26.09.2008 р. (а.с.4-11), позивач надав відповідачу кредит, а відповідач зобовязався погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, передбачені договором. Відповідно до пунктів 8.1. і 17.9. договору, в заставу був переданий автомобіль ВАЗ 11183 «Калина», 2008 року випуску, тип транспортного засобу легковий автомобіль, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], власником якого є відповідач. Записами в рішенні Яремчанського міського суду від 01.09.2011 р. (а.с.12-13) встановлено, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFM0АА0000149276 від 26.09.2008 р. звернуто стягнення на предмет застави і надано право позивачу укладати договори купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу. Відповідно до записів у клопотанні (а.с.16), позивач звертався до третьої особи з питанням про звільнення автомобіля з-під арешту. Згідно письмової відповіді третьої особи (а.с.17), позивачу відмовлено у знятті арешту з автомобіля в звязку з тим, що в провадженні знаходяться виконавчі листи, на підставі яких накладено арешт на все майно боржника. Позивач обгрунтовує свої вимоги посиланням на ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». Правилами ч.1 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Положення ч.3 ст.60 названого Закону визначають, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Але позивач наведених вимог закону не виконав. Згідно правил ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно вимог ст.588 ЦК України, перший заставодержатель має переважне право перед наступними заставодержателями на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Вимоги наступних заставодержателів задовольняються в порядку черговості виникнення права застави, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті. Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та застав, які зареєстровані пізніше. \~Правилами ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями,стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів або якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,\~якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.\~Якщо відповідно до закону обтяжувач вправі притримати рухоме майно, що належить боржнику, для забезпечення своєї вимоги, пріоритет такого права притримання встановлюється з моменту його реєстрації. Якщо право притримання не було зареєстроване, воно не має пріоритету над зареєстрованими обтяженнями, але має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.10.1976 р. №6, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Проте позивач не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі відповідно до наведеного розяснення. Позивач не заявляв вимогу про визнання за ним права власності на автомобіль, який він хоче звільнити з-під арешту. Позивач не довів також, що він має переважне право перед іншими стягувачами на арештований автомобіль, а також не заявляв клопотання про залучення таких осіб до участі в справі. Згідно положень ст.292 ЦПК України, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду. Позивач також не довів, якими рішеннями державного виконавця накладено арешт на заставлений автомобіль. Позивач не довів і того, що він оскаржував рішення державного виконавця про арешт автомобіля і в такий спосіб не були поновлені його права. Тому слід зробити висновок, що вимоги позивача є необґрунтованими і немає підстав для задоволення позову. На підставі ст.ст.572, 588 ЦК України, ст.ст. 54, 60Закону України «Про виконавче провадження»та

Outcome: dismissed