Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Посилається на те, що проживав з [PERSON] у шлюбі, який зареєстровано 26.11.2016 року у Хустському РВ ДРАЦСу ГТУЮ у Закарпатській області за актовим записом №262. Від шлюбу на них народилася донька [PERSON], [INFO]. З приводу місця проживання дитини з матірю та його участі у вихованні дитини спору у них не має. В даний час сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу позивач вказує те, що вони з відповідачкою мають різні погляди на шлюб та сімю, між ними втрачено довіру та взаємні почуття. Їхній шлюб існує лише формально та не виконує свого прямого призначення. Просив шлюб укладений між ним та відповідачкою розірвати без надання строку на примирення. Майнового спору позивачем не заявлено і питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу не ставилося. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності у звязку з виїздом за межі Закарпатської області. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання подала заяву в якій просила суд розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги визнала та не заперечила, щодо їх задоволення. Після розірвання шлюбу просила залишити неповнолітню доньку на вихованні біля неї, а також залишити їй шлюбне прізвище «Кикиньмезей». Процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення, відновлення провадження, надання строку на примирення, тощо) судом не проводилось. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ З роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 СК України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Судом встановлено, що сторони проживають в шлюбі зареєстрованому 26.11.2016 року у Хустському РВ ДРАЦСу ГТУЮ у Закарпатській області за актовим записом №262. Від шлюбу на них народилася донька [PERSON], 22.06.2017 р. н., яка на час розгляду справи в суді проживає біля матері [PERSON] З приводу місця проживання дитини з матірю та участі позивача у вихованні дитини між сторонами спору не існує. Позивачка просила при розірванні шлюбу залишити неповнолітню дитини на вихованні біля неї і таку вимогу з урахуванням думки суд вважає обґрунтованою і такою, що буде відповідати захисту інтересів неповнолітньої дитини. На день розгляду справи, сторони в своїх письмових заявах висловили бажання про розірвання шлюбу та не просили надати їм строк на\~ примирення. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Питання розподілу судових витрат сторонами не ставилось.

Outcome: approved