Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до Вільнянський районний суд Запорізької області з позовом до [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення в сумі 10536 грн. 80 коп., вказавши в заяві, що користуючись послугами КП «Водоканал», на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 546 від 28.10.1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення», громадяни зобов`язані робити оплату за послуги по водопостачанню та каналізації щомісяця, окремо від інших платежів. При цьому, відповідач повинен своєчасно, не пізніше 20 числа наступного місяця робити оплату за надані послуги по водопостачанню та каналізації по затверджених тарифах та кількості прописаних членів родини, відповідно до розрахунку. Однак, з 01.10.2014 року по 30.11.2018 року відповідачка оплату за надані послуги підприємства вносила не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 01.12.2018 року за нею утворилась заборгованість в сумі 10536 грн. 80 коп. В прийнятті заяви про видачу судового наказу позивачу було відмовлено ухвалою суду від 30.03.2018 року. Відповідач дотепер не погасила заборгованість, яка числиться за нею, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за примусовим стягненням. Просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту воду та послуги водовідведення в розмірі 10536 грн. 80 коп., а також витрати по сплаті судового збору. На адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якій заперечує у задоволені позову з наступних підстав. Відповідач вважає, що посилання позивача на рішення Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення» безпідставне, оскільки позивач вказує, що даний акт є обов`язковим для виконання на території м. Запоріжжя, а не Запорізької області. Крім того, у обов`язки щодо виконання вказаного рішення покладено на конкретних осіб, із зазначенням їх посад та конкретними прізвищами, проте вказані в рішенні особи на теперішній час не працюють у виконавчому комітеті Запорізької міської рад і рішення № 546 не може бути обов`язковим для виконання. Відповідач зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, що право вимоги стягнути борг за житлово-комунальні послуги належить позивачу, оскільки договір між відповідачем та позивачем щодо надання послуг не укладався. Одночасно відповідач вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатись належним доказом, оскільки згідно розрахунку неможливо визначати суму заборгованості, з чого вона складається та чи враховується сума субсидії при нарахуванні боргу по оплаті за надані послуги. Окрім цього, розрахунок не містить покази лічильника та об`єму спожитої води, згідно якого здійснюється нарахування. Відповідач просить застосувати позовну давність тривалістю у три роки з моменту звернення позивача до суду. 27 березня 2019 року позивач надав відзив на відзив відповідача, в якому зазначив, що, згідно нормам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору саме з відповідачкою про надання таки послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати таких послуг у повному обсязі. Крім того, позивач вказує, що між комунальним підприємством та власником квартири [ADDRESS] [PERSON] укладено договір від 27.09.2012 року про надання послуг з постачання холодної води. Повідомляє, що відповідач не зверталась до підприємства з проханням/заявою не надавати послугу з водопостачання та водовідведення, та періодично вносила оплату за спожиті послуги на особовий рахунок, одночасно отримуючи субсидію у період з 2016 року по 2018 рік. Водночас, позивач зазначає, що у зв`язку з наявністю заборгованості за період до 01.10.2014 року частина сплаченої суми в період з 01.10.2014 по 30.11.2018 у розмірі 243,78 грн. було зараховано в погашення заборгованості за минулий період, а частина у розмірі 687,29 грн. зараховано в погашення заборгованості за період з 01.10.2014 по 30.11.2018. Щодо строків позовної давності, позивач наголошує, що 19.05.2018 року звертався до Вільнянського районного суду Запорізької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачки та [PERSON] , а 30.05.2018 року судом винесено ухвалу про відмову у видачі судового наказу з роз`ясненнями щодо права позивача на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку. На підставі вимог ст. 264 ЦК України, вказаними діями було перервано перебіг позовної давності. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні наголошував на задоволені позову у повному обсязі на підставах, зазначених у позовній заяві та відзиву на відзив відповідача. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти часткового задоволення позову, просить застосувати позовну давність щодо вимог позивача під час приймання рішення. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст.ст.76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідач проживає в квартирі [ADDRESS] з 28.02.2002 року та користується послугами КП «Водоканал». Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області у справі № 314/1140/18 від 30.03.2018 року в прийнятті заяви КП «Водоканал» про видачу судового наказу з відповідачки та [PERSON] було відмовлено, у зв`язку з наявністю спору про право цивільне. Згідно ч.2 ст.166 ЦПК України передбачено, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, а Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Відповідно до\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630 «Про\~затвердження Правил\~надання послуг\~з централізованого\~опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення та\~типового договору\~про надання\~послуг з\~централізованого опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення»,\~централізоване водовідведення\~-\~послуга,\~спрямована на\~задоволення потреб\~споживача у\~відведенні стічних\~вод,\~яка надається\~виконавцем з\~використанням внутрішньо\~будинкових централізованих\~систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем холодного та гарячого водопостачання. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення», збір абонентної плати з населення за вказані послуги проводиться окремо від інших комунальних послуг. У відповідності зі ст.ст.66-68 ЖК України, наймач зобов`язаний робити оплату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і каналізації, у встановленому розмірі і вчасно. Згідно наданого позивачем розрахунку, починаючи з 01.10.2014 року по 30.11.2018 року за користування послугами водопостачання на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , нарахована заборгованість у розмірі 10536 грн. 80 коп. з врахуванням заборгованості станом на 01.10.2014 року у розмірі 6705 грн. 60 коп., яка не входить у зазначений період з 01.10.2014 року по 30.11.2018 року, за який позивач просить стягнути заборгованість, та не підтверджується жодними доказами, які містяться у матеріалах цивільної справи. Судом встановлено, що за період з 01.10.2014 року по 30.11.2018 року за споживання послуг КП «Водоканал» за вказаною адресою нарахована оплата у розмірі 6663 грн. 46 коп. без врахування наданої субсидії у розмірі 1901 грн. 19 коп., з якої за вказаний період відповідачем сплачено 931 грн. 07 коп. Станом на 01.12.2018 рік заборгованість за оплату послуг водопостачання складає 3831 грн. 20 коп. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку встановленому законом. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, та вноситься у встановлені строки. Згідно ч. 1 статей 23, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», одиниця виміру обсягу спожитих споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Згідно ч. 4 ст. 23 та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з централізованого водопостачання та водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Обов`язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житловою - комунальних послуг. Договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 27.09.2012 року підтверджується договірні відносини між КП «Водоканал» та [PERSON] , яка не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що встановлено судом в ухвалі про відмову у видачі судового наказу у цивільній справі № 314/1140/18 від 30.03.2018. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання, підстави виникнення яких передбачені у ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. За вимогами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умовне допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З наданих до суду матеріалів вбачається, що відповідач не відмовлявся від вказаних послуг, а отримував їх щомісячно. Оскільки зобов`язання відповідача сплатити борг за вказаний період не припинено, то існує заборгованість, яка підлягає стягненню. Проте, з врахуванням норм ст.ст. 257 та 267 ЦК України, до вимог КП «Водоканал» щодо стягнення заборгованості з [PERSON] щодо сплати за послуги централізованого водопостачання слід застосовувати загальний трирічний строк позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 19 березня 2018 року КП «Водоканал» звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області щодо видачі судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] за спожиту воду та послуги каналізації. Частини 3\~та 4\~статті 267\~ЦК України\~встановлюють,\~що позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, з урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що споживач належним чином не виконував свої обов`язки по сплаті вартості послуг за воду у зв`язку з чим за період часу з 01.03.2015 року по 31.11.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 2941 грн. 42 коп. з урахуванням сплаченої суми та субсидії, що підтверджується наданими до позову письмовими доказами та з урахуванням спливу строку позовної давності до вимог за період з 01.10.2014 року по 28.02.2015 року. При цьому суд виходить з такого розрахунку: 5773,68 931,07 1901,19 = 2941,42грн., де 5773,68 грн. нараховано з 01.03.2015 по 31.11.2018, 931,07 грн. сплачено відповідачем, 1901,19 грн. нарахована субсидія. Таким чином, аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути частково задоволені та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по оплаті за послуги водопостачання в розмірі 2941 грн. 42 коп. Щодо розподілу судових витрат суд дійшов до такого. Судом було частково задоволено позовні вимоги КП «Водоканал» щодо суми боргу, яка підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 2941,42 грн., що складає 28% від заявлених позовних вимог (2941,42грн. х 100% : 10536,80грн. = 28%). Таким чином, згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України стягненню на користь позивача підлягає пропорційний до задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 537,88 грн. (1921,00грн. х 28% : 100 = 537,88грн.). Оскільки відповідач у судовому засіданні визнала позовні вимоги позивача в межах позовної давності, то відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, то суд вважає за необхідне повернути позивачу 50% судового збору, що становить 268,94 грн. (537,88 х 50% = 268,94грн.), а іншу частину в такому ж розмірі стягнути з відповідача.

Outcome: partial