Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем більш ніж п’ять років до часу відкриття спадщини, та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його батьки разом з ним та його сестрою мешкали в квартирі 3 по вул.. Музикальній в м. Харків. Батько позивача помер в 1973 році. В 1975 році мати одружилась зі [PERSON] та після шлюбу взяла його прізвище [PERSON]. На той час позивачеві було 12 років та [PERSON] виховував його як батько, вони жили як одна родина. З 1979 року сестра позивача, не проживає в квартирі та не зареєстрована в ній. Позивач в 1985 році одружився та проживав разом з дружиною, з 1988 року був зареєстрований в квартирі дружини, [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 жовтня 1994 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності матері позивача [PERSON] JI.C. та вітчиму [PERSON] У грудні 1994 року позивач розлучився з дружиною та проживав разом з матір'ю та вітчимом однією сім'єю в квартирі [ADDRESS], але залишався прописаний у квартирі колишній дружини. Після розлучення, як зазначає позивач, він повернувся у квартиру до вітчима та матері, вони мали спільний бюджет, разом здійснювали придбання. В 2001 році мати позивача [PERSON] померла. Позивач та вітчим [PERSON] фактично прийняли спадщину після її смерті, проживали в квартирі, утримували її, робили поточний ремонт та сплачували комунальні платежі та квартирну плату, тобто, відповідно до статті 549 ЦК Української PCP ( в редакції 1963 року ), діючого на той час, прийняли спадщину, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач та вітчим не звертались. [PERSON], яка є сестрою позивача, спадщину не прийняла. Позивач просить визнати йог спадкоємцем після померлого [PERSON] та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 21 лютого 2014 року серія 1-ВЛ № 432773 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції, [PERSON] – позивач у справі, помер. Після його смерті в справу як правонаступники залучені [PERSON], як дружина померлого [PERSON] та [PERSON], як доньки померлого позивача. Після вступу в справу позовні вимоги не уточнювалися. В судовому засіданні позивачки наполягали на позовних вимогах, представник відповідача [PERSON] міської ради надав заперечення та не з’явився в судове засідання, відповідачка [PERSON] в судове засідання не з’явилась, надала заяву, в якій визнає позовні вимоги. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. В судовому засіданні встановлено, що його батьки разом з ним та його сестрою мешкали в квартирі 3 по вул. Музикальній в м. Харків. Батько позивача помер в 1973 році. В 1973 році мати одружилась зі [PERSON] та після шлюбу взяла його прізвище [PERSON], відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 29 грудня 1973 року серія 1-ВЛ № 327655, виданого Дзержинським рай бюро ЗАГС м. Харків. З 1979 року сестра позивача, не проживає в квартирі та не зареєстрована в ній. Позивач в 1985 році одружився та проживав разом з дружиною, з 1988 року був зареєстрований в квартирі дружини, [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 жовтня 1994 року, виданого трест « Житлобуд-1», квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності матері позивача [PERSON] JI.C. та вітчиму [PERSON] В 2001 році мати позивача [PERSON] померла, свідоцтво про смерть серія 1-ВЛ № 280592 від 22 травня 2001 року, виданого [PERSON] міським відділом реєстрації актів громадянського стану . В 2003 році помер відчим позивача [PERSON], свідоцтво про смерть серія 1-ВЛ № 419009, видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану № 4-3 [PERSON] обласного управління юстиції. [PERSON], яка є сестрою позивача, спадщину не прийняла. Позивач просить визнати йог спадкоємцем після померлого [PERSON] та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Позивач, при зверненні до нотаріуса, не надав усіх необхідних документів на підтвердження цих обставин для оформлення спадщини, зокрема, не підтвердив ступінь родинних зв'язків із померлим. Державний нотаріус роз'яснив позивачу, що за таких обставин неможливо здійснювати процедуру по оформленню спадкових прав відповідно до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні не встановлено, що [PERSON]Г мешкав однією родиною з померлим [PERSON] , вів спільне господарство, мав спільні права та обов’язки, проживав на одній житловій площі, сплачував за комунальні послуги в повному обсязі, про що свідчать пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що станом на 1994 рік та до 2003 року їх батько перебував в шлюбі з їх матір’ю. Дійсно в судовому засіданні спростовані дані, які зазначив позивач в позовній заяві, що він в грудні 1994 року розлучився з дружиною та почав мешкати за адресою матері та вітчима Шлюб з першою дружиною [PERSON] мав місце аж до 2003 року. Сам позивач також стверджує, що зареєструвався за вказаною адресою він лише в 2003 році ( відповідно до копії паспорта реєстрація за вказаною адресою відбулась 08.08.2003 року), тобто доказів мешкання за вказаною адресою до 2003 року суду не надано. Тобто вести мову про спільне проживання однією родиною [PERSON] та позивача є некоректним, при наявності дружини та двох дітей. Відповідно до відповіді на запит шостої [PERSON] державної нотаріальної контори № 94401-16 від 06.03.2014 року після померлого [PERSON] спадкова справа не заведена. Із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Померлий, [PERSON] за життя будь-яких розпоряджень, щодо майна на випадок своєї смерті не залишив. Наведене підтверджене матеріалами справи, не спростоване сторонами у справі. Відповідно до п. 21 ПП ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 р. зауважене те, що при вирішенні спору (справи) про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суду необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. І зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Та до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, а таке право можуть мати також інші особи (як це є в даному випадку), якщо є факт мого спільно проживання зі спадкодавцем, був пов'язаний спільним побутом, мали взаємні права як і обов'язки. Та відповідно до п. 23 вказаної постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Суд приймає до уваги дану позицію, щодо підстав відмови в задоволенні позовних вимог в зв’язку з тим, що [PERSON] на час начеб то мешкання з [PERSON], перебував в зареєстрованому шлюбі. Інших даних , які б стверджували той факт, що [PERSON] мешкав однією родиною із [PERSON] суду не надано. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed