Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач є сином [PERSON], який помер 04.05.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.05.2011 року, актовий запис №775. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. За своє життя [PERSON] 11.10.2006 року склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав сину [PERSON]. При оформленні спадщини позивачу стало відомо, що наявний ще один заповіт від 25.12.2010 року, який нібито складений його батьком [PERSON] на користь відповідача [PERSON]. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після померлого 04.05.2011 року [PERSON], тому вважає, що його батько, який через стан здоровя приймав сильно діючи ліки, міг зробити своє розпорядження у стані зміненої свідомості, а відтак заповіт від заповіт від 25.12.2010 року є недійсним. Окрім цього, позивач зазначив, що після огляду копії заповіту від 25.12.2010 року, що була надана відповідачем [PERSON] його доньці, ним встановлено, що рукописний текст у заповіті було виконано не його батьком [PERSON], що також є підставою для визнання спірного правочину недійсним, тому просив суд визнати заповіт від 25.12.2010 року недійсним. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував, просив розглянути справу за його відсутність, про що надав відповідну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, день та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], який помер 04.05.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.05.2011 року, актовий запис №775. [PERSON] помер 04.05.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.05.2011 року, актовий запис №775. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. За своє життя [PERSON] 11.10.2006 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 6467, яким все належне йому майно заповідав сину [PERSON]. При оформленні спадщини позивачу стало відомо про наявність ще одного заповіту від 25.12.2010 року, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2393, відповідно до якого [PERSON] все своє майно заповів на користь [PERSON]. Згідно з висновком почеркознавчої експертизи №2319-15 від 03.08.2015 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз за ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 30.03.2015 року про призначення почеркознавчої експертизи, предметом якої було встановлення належності померлому [PERSON] підпису у заповітах від 11.10.2006 року, 25.12.2010 року, зазначено, що встановити належність підпису у заповіті від 11.10.2006 року, та у заповіті від 25.12.2010 року [PERSON], не має можливості через відсутність оригіналу заповіту від 25.12.2010 року. Приватний нотаріус на неодноразові витребування оригіналу заповіту експерту не надала. відповідач також оригінал заповіту не надав, у судове засідання жодного разу не з'явився. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.ст. 58-60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За вимогами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти поряд з правочинами між юридичними особами; між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. За ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до\~частини четвертої статті 207\~цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252\~цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в\~порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253\~цього Кодексу). За ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 1.1. Наказу міністерства Юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються\~оригінали документів. Дослідивши спірні правовідносини в ході судового розгляду, застосовуючи діючи норми права, оцінивши надані сторонами докази та отримані докази в ході судового розгляду, зокрема експертні висновки, суд дійшов висновку, що оскільки заповіт відноситься до різновиду правочинів, дійсність яких зумовлена обовязковістю їх укладання за встановленою законом певною формою, недодержання якої є підставою для визнання його недійсним, що не знайшло свого підтвердження стосовно оспорюваного заповіту від 11.10.2006 року, тому за відсутності доказів на підтвердження дійсності оспорюваного заповіту від 25.12.2010 року, суд вважає визнати оспорюваний заповіт від 25.12.2010 року, складений [PERSON], [INFO], який помер 04.05.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2393, - недійсним. На підставі наведеного,

Outcome: approved