Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить: поновити процесуальні строки на оскарження п.1.21 Рішення сесії Дрогобицької міської ради №1720 від 23.09.2015р.; скасувати підпункт 1.15.П.1 Рішення 64 сесії Дрогобицької міської ради №1658 від 22.07.015р., Про надання дозволу [PERSON] на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл..820 кв.м. на вул.Грабовського (м.Дрогобич) для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд; скасувати підпункт 1.21. п.1 Рішення 65 сесії Дрогобицької міської ради №1720 від 23.09.2015р., « Про затвердження матеріалів проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність [PERSON], земельної ділянки площею 709 кв.м. на вул.Грабовського в м.Дрогобичі, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться на території земльної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, право постійного користування якою, відповідно до закону належить Фермерському господарству «Газда» Добродія [PERSON].», як правонаступнику с/г кооперативу «Газда»; витребувати від [PERSON], як добросовісного набувача на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія [PERSON].», як правонаступника с/г кооперативу «Газда» земельну ділянку, площею 709 кв.м., що знаходиться на вул.Грабовського в м.Дрогобичі, кадастровий номер [NUMBER], оскільки вона знаходиться на території земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, право постійного користування якою, відповідно до закону належить Фермерському господарству «Газда» Добродія [PERSON].», як правонаступнику с/г кооперативу «Газда»; стягнути солідарно з Дрогобицької міської ради (за рахунок коштів місцевого бюджету) м.Дрогобич, пл..Ринок, 1 та гр. [PERSON] (м.Дрогобич) судові витрати в розмірі 5287,00 гривень судового збору за подання позовної заяви та 1585,80 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що набрали законної сили рішення суду про набуття позивачем права постійного користування земельною ділянкою пл. 18,9 га в межах встановлених судовими рішеннями по справі №3/61 від 02.02.1993р. Позивач вказує на те, що Фермерське господарство «ГАЗДА» Добродія [PERSON].», як правонаступник с/г кооперативу «ГАЗДА», на підставі судових рішень Арбітражного суду Львівської області по справі №3/61 від 02.02.1993р. та Ухвал, винесених судами про роз'яснення цього судового рішення, набув права постійного користування земельною ділянкою пл. 18,9 га в м.Дрогобичі по вул. Самбірській, що межує з вул.Грабовського, заводом «Граніт», автодромом ДТСО України. Підпунктом 1.15.п.1 Рішення 64 сесії Дрогобицької міської ради №1658 від 22.07.015р., Про надання дозволу [PERSON] на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл..820 кв.м. на вул.Грабовського (м.Дрогобич) для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд. Підпунктом 1.21. п.1 Рішення 65 сесії Дрогобицької міської ради №1720 від 23.09.2015р., [PERSON] безоплатно передано у власність земельну ділянку пл.709 кв.м., кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розміщена на території та в межах земельної ділянки пл. 18,9 га, Вважає, що Дрогобицькою міською радою при винесенні цих Рішень затверджених сесією Дрогобицької міської ради порушено вимоги Законодавства України, а саме ч.5 ст. 116 Земельного кодексу України, а тому з огляду на вказане вище в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд за захистом порушених прав та інтересів. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити. Представник Дрогобицької міської ради [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві. В задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Відповідач [PERSON] та треті особи, які не заявляють самостійного права на предмет спору [PERSON], Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, в судове засідання не з'явилися, хоча про місце та час проведення судового засідання та про строк подання відзиву на позов були повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Матеріалами справи встановлено та учасниками справи не заперечується, що Рішенням 64 сесії Дрогобицької міської ради № 1658 від 22.07.2015 року, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою, щодо відведення земельної ділянки пл.. 820 кв.м. на вул..Грабовського (м.Дрогобич) для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд. П.1.21 Рішення 65 сесії Дрогобицької міської ради № 1720 від 23.09.2015 року, затверджено матеріали з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема цим рішенням [PERSON] надано земельну ділянку площею 709 кв.м., на вул..Грабовського, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, якою визначається, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Положеннями ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Посилання позивача на факт порушення Дрогобицькою міською радою при прийнятті спірних рішень містобудівного законодавства, не знаходить свого підтвердження, оскільки при прийнятті оскаржуваних рішень, Дрогобицькою міською радою був врахований висновок відділу містобудування та архітектури виконавчих органів Дрогобицької міської ради, згідно якого відділом погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яким підтверджено, що намічена земельна ділянка на вул..Грабовського, орієнтовною площею 709 кв.м., згідно з Генеральним планом м.Дрогобича знаходиться на території садибної забудови та може використовуватись для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, без будь яких обмежень та сервітутів. Також відсутність будь-яких невідповідностей вимогам чинного законодавства та містобудівній Виходячи із наведеного вище, судом встановлено, що оскаржувані рішення прийняті у відповідності до ст.. 12, 118, 122 та ст.. 186 ЗК України. Крім того, судом беруться також до уваги доводи відповідачів відносно того, що оскаржувані рішення жодним чином не порушують прав чи законних інтересів позивача, оскільки він не є законними користувачем чи власником спірної земельної ділянки. Варто зазначити, що чинне законодавство України, не містить норм, які встановлюють обов'язок чи хоча б право органу місцевого самоврядування відмовити заявнику у наданні згоди на розробку проекту відведення чи його затвердження у зв'язку із наявністю заяв інших громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Такого правового висновку притримується Верховний Суд України, зокрема у своїх постановах від 25.12.2013 року у справі №6-78цс13, від 09.12.2015 року у справі № 6-849цс15 та в ухвалі від 01.04.2015 року у справі №6-5023св15 За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, позивачем не надано будь - якого обґрунтування та доказів на підтвердження свого позову. Основним і єдиним доказом позивачів є: Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 02.02.1993 року, виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів зобов»язано виділити кооперативу «Газда» земельну ділянку в саду, який належить кооперативу на праві власності. Ухвалою від 22.06.1993 року Арбітражний суд Львівської області уточнив резолютивну частину вищевказаного рішення та зобов»язав виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів виділити сільськогосподарському кооперативу «Газда» земельну ділянку площею 18,9 га по вул..Самбірській, що межує з вулицями Грабовського, заводом «Граніт», автодромом ДТСОУ України. Однак в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б позовні вимоги, а саме позивачем суду не надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку 18,9 га. та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, також суду не надано доказів того, що Фермерське господарство «Газда» Добродія [PERSON].» є правонаступником кооперативу «Газда». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів про підставність такого позову, як і не подано доказів яким чином відповідачем порушуються права позивача. За таких обставин суд вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Також суд вважає за необхідне зазначити наступне відносно заяви представника Дрогобицької міської ради щодо заяви про застосування строків позовної давності у даному спорі. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За змістом частини 1 статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідачем не порушено право відповідача, то застосування строку позовної давності не можливе, а необхідно відмовляти у задоволенні позовних вимог саме з підстав необґрунтованості позовних вимог. З огляду на вказане, судом з'ясовується та зазначається в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли право або охоронюваний законом інтерес позивача порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Зважаючи на обставини справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для застосування строків позовної давності через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивачів у даному спорі. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки у позові відмолено, не може бути задоволена і вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат

Outcome: dismissed