Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, посилаючись на те, що є відповідно до спеціального ордеру [NUMBER] на право заняття службового житлового приміщення у гуртожитку йому було видано службову житлову площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], в якій зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Разом з тим, відповідач з моменту реєстрації в квартирі не проживає, його речей в квартирі не має, а відтак він втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує в повному обсязі, з підстав викладених у ньому, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Представники третіх осіб в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали цсправи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до спеціального ордеру [NUMBER] на право заняття службового житлового приміщення у гуртожитку [PERSON] було видано службову житлову площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Даний гуртожиток перебуває на балансі Будинкоуправління №12 ККЕУ. Згідно довідки №1910 від 30.12.2015 у даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач в квартирі не проживає, його речей в квартирі не має, що підтверджується актом №21/а від 30.03.2016. Як встановлено судом, позивач має право на користування квартирою [ADDRESS], який перебуває у комунальній власності територіальної громади. З урахуванням перебування гуртожитку у комунальній власності, часу реєстрації позивача в кімнаті цього гуртожитку, останній має право у відповідності до положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на користування цією кімнатою та її приватизацію, несе обов'язки по її утриманню. З огляду на наведене та положення ст. 3 ЦПК України позивач має право на пред'явлення позову до відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою у гуртожитку. У матеріалах справи наявні докази про те, що відповідач тривалий час не проживає в спірній квартирі без поважних причин, залишив її добровільно. Верховним Судом України у постанові від 4 листопада 2015 року в справі № 6-1166цс15 була висловлена така правова позиція. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Змінами до законів України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», від 4 березня 1992 року № 2163-ХІІ «Про приватизацію державного майна» передбачено, що гуртожитки включено до об'єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (Закон України від 3 березня 2005 року № 2453-ІV «Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках»). Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми ст. ст.71, 72 ЖК УРСР. З урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ч. 1 ст.71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася жила площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення). З огляду на наведене та враховуючи, що судом встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає в житловому приміщенні та відсутні докази про те, що відповідач набув права користування спірною квартирою самостійно і незалежно від позивача, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved