Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач звернувсь в суд з позовом до відповідача в якому зазначає, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] який був зареєстрований 13.09.1997 року. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти сім»ї було придбано в власність житловий будинок з господарськими спорудами за [ADDRESS]. 19.07.2013 року шлюб було розірвано, між сторонами виник спір з приводу користування спірним будинком та господарськими будівлями. Оскільки спірні відносини не вдалось врегулювати поза судом просить визнати за ним право власності на 1\\2 будинку, а також і відповідну частку будівель господарського призначення в виді погрібу «Пг» та огорожі за [ADDRESS], усунути перешкоди в користування житловим будинком [ADDRESS] шляхом вселення та зобов»язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні будинком та господарськими будівлями. Визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в розмірі 1\\2 даного будинку та господарських будівель. В судовому засіданні представник позивача, та позивач посилаючись на обставини, викладені та уточнені в позові, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, вважають, що оскільки в будинку зареєстрована і дитина [PERSON] [INFO] то частка відповідача повинна бути збільшена. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, органу опіки та піклування виконкому Шосткинської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, направили до суду заяву, в якій просять розглянути справу в відсутність їх представника. Вислухавши представників сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Об»єкти права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 61 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому 13.09.1997року шлюбі, який був розірваний рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 19.07.2013 року. За час перебування в шлюбі подружжя придбало житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] який було зареєстровано згідно договору купівлі продажу, де покупецем є [PERSON], в Шосткінський МБТІ за № 2734584. ( а.с.8).Таким чином, суд вважає, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, так як придбаний ними в період шлюбу. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом також встановлено, що в шлюбі сторони мають сина [PERSON], [INFO], який також проживає в спірному будинку ( а.с. 17). Між колишнім подружжям склалися неприязні стосунки, що призвело до того, що відповідач у справі провела заміну замків та почала перешкоджати позивачу проживати в будинку. З цих підстав позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні будинком. Підтвердження факту неприязних стосунків між сторонами та зміна відповідачем замків підтверджується висновком ДІМ Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області в якому зазначено відсутність складу кримінального правопорушення та роз»яснено право вирішення питань користування та поділу будинку в судовому порядку ( а.с. 16). Крім цього з приводу здійснення перешкод в користуванні будинком відповідач у справі [PERSON] суду пояснила, що дійсно коли стосунки з колишнім чоловіком стали дуже неприязними вона змінила замки в будинку і цього факту не заперечує. Представник відповідача просить суд звернути увагу на те, що відповідь з міліції, яку отримав позивач не може бути доказом, оскільки вона ні ким з посадових осіб не підписана. З цього приводу суд зазначає, що хоча по формі документ не відповідає вимогам, що ставляться до офіційного документу, але зміст цього документу ніким із сторін не оспорююється, крім того даний висновок направлений супровідним листом на адресу позивача, все ж таки вказує на його офіційність і не може бути не прийнятий судом до уваги. Сторони тривалий час конфліктують, періодично звертаються до правоохоронних органів, останні в свою чергу надають їм роз»яснення з приводу ситуації що склалася та проводили профілактичні бесіди з метою недопущення насильства.( а.с.62) За таких обставин суд вважає на необхідне поновити порушене право позивача щодо користування житлом та власністю, зобов»язавши відповідача не перешкоджати [PERSON] в користуванні та розпорядженні власністю і вселити його в спірний будинок. Що стосується збільшення частки відповідача, на якій наполягав представник відповідача з тих підстав, що з нею проживає спільна дитина син [PERSON] то відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власниками або наймачем. Оскільки сторони даного провадження є рідними батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] і обоє піклуються про дитину, суд не вбачає необхідності збільшити розмір частки відповідача. Крім того із роз'яснень викладених у п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. В даному випадку питання про виділ частки в натурі сторонами не ставиться, отже питання про збільшення частки відповідача є передчасним. Крім того згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved