Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Управління ДАІ УМВС України у Черкаській області про повернення та вилучення транспортного засобу, як предмета гуманітарної допомоги, вказуючи, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. N 999 інвалід війни І групи [PERSON] був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації гуманітарним автомобілем з правом передачі керування цим автомобелем членам сім»ї. [PERSON] у відповідності до Закону України «Про гуманітарну допомогу» та Закону України «Про деякі питання ввезення на митну територію України транспортних засобів» мав право на отримання через органи соціального захисту населення від іноземного донора, як гуманітарну допомогу, автомобіль віком не старше 8 років на момент ввезення в Україну з обсягом двигуна до 1800 куб.см. Також, в позові вказується, що 29.05.2006 року [PERSON] (Німеччина) подарував Головному управлінню, як гуманітарну допомогу, автомобіль «Форд-Мандео», 1999 року випуску, для передачі його інваліду [PERSON] Рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 18.05.2006 року за № 26/ГД-2713/К, автомобіль марки Форд Мандео, кузов № [NUMBER], двигун - дизельний [NUMBER], обєм двигуна - 1753 см. куб., 1999 року випуску, визнаний гуманітарною допомогою. Вищевказаний автомобіль було доставлено на підставі митної декларації за № 902000003/6/030157 від 29.05.2006 року самоходом через Чопську митницю на адресу Головного управління. Митна вартість автомобіля - 20033,70 гривень. Також, вказується, що [PERSON] 10.08.2006 року письмово звернувся до Головного управління про передачу йому вказаного автомобіля у тимчасове користування, що підтверджено зобовязанням від 10.08.2006 року та цей автомобіль передано у тимчасове користування з правом передачі користування членам його родини, також автомобіль зареєстровано в Управлінні ДАІ. За рішенням колегії Головного управління від 25.05.2006 року за № 6-4 у звязку з неспроможністю керування автомобілем [PERSON] право керування надано його сину - [PERSON] У 2007 році їм стало відомо, що інвалід помер [INFO]. Відповідно до абзацу 7 п. 41 «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого постановою КМ України від 19 липня 2006 року № 999 , після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше, ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сімї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сімї померлого інваліда, дитини - інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Контроль за дотриманням зазначеного строку здійснюється Головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції. Автомобіль, яким інвалід користувався менше, ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сімї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абзацах третьому - шостому п. 16 цього Порядку, в яких зазначено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше, ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту) , після смерті інваліда залишається у користуванні його сімї, якщо в ній є інвалід, який : - мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті - був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації - не має іншого автомобіля, в тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше, ніж 10 років, за бажанням членів його сімї , автомобіль може бути переданий їм у власність - безоплатно. Також, вказується, що в разі несплати членом сімї інваліда, дитини-інваліда, податків і зборів (обовязкових платежів), автомобіль повертається (вилучається) Головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції після закінчення шестимісячного строку з дня смерті інваліда. При цьому, вилучення автомобіля здійснюється у відповідності до абзацу 12 п. 16 цього Порядку, яким передбачено, що автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини - інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням Головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. [PERSON] повідомлено про повернення автомобіля 4.09.2008 року. Вважають, що автомобіль відповідно до вимог п.41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями має бути повернутий державі в особі позивача, оскільки сам [PERSON] помер, а члени його родини до позивача не зверталися та добровільно автомобіль не повернули, чим порушили вимоги ст.3 Закону України «Про гуманітарну допомогу» відповідно до якої отримувач гуманітарної допомоги має такі ж самі права на її використання, як і набувач гуманітарної допомоги. Просили суд, поновити строк звернення до суду та вилучити у [PERSON] автомобіль марки Форд Мандео, кузов № [NUMBER], двигун - дизельний [NUMBER], обєм двигуна - 1753 см. куб., 1999 року випуску, митною вартістю 20033,70 гривень та передати його позивачу. Перед початком розгляду справи відповідач [PERSON] подав уточнюючий зустрічний позов про визнання права викупу предмета гуманітраної допомоги та зобов»язання вчинити певні дії. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25.06.2015 року зустрічний позов об»єднаний з первісним для спільного розгляду. 31.07.2015 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси зустрічний позов [PERSON] - залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в повному обсязі. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. N 999 інвалід війни І групи [PERSON] був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації гуманітарним автомобілем з правом передачі керування цим автомобелем членам сім»ї. [PERSON] у відповідності до Закону України «Про гуманітарну допомогу» та Закону України «Про деякі питання ввезення на митну територію України транспортних засобів» мав право на отримання через органи соціального захисту населення від іноземного донора, як гуманітарну допомогу, автомобіль віком не старше 8 років на момент ввезення в Україну з обсягом двигуна до 1800 куб.см. 29.05.2006 року [PERSON] (Німеччина) подарував Головному управлінню, як гуманітарну допомогу, автомобіль «Форд-Мандео», 1999 року випуску, для передачі його інваліду [PERSON] Рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 18.05.2006 року за № 26/ГД-2713/К, автомобіль марки Форд Мандео, кузов № [NUMBER], двигун - дизельний [NUMBER], об»єм двигуна - 1753 см. куб., 1999 року випуску, визнаний гуманітарною допомогою. Вищевказаний автомобіль було доставлено на підставі митної декларації за № 902000003/6/030157 від 29.05.2006 року самоходом через Чопську митницю на адресу Головного управління. Митна вартість автомобіля - 20033,70 гривень. [PERSON], 10.08.2006 року, письмово звернувся до Головного управління про передачу йому вказаного автомобіля у тимчасове користування, що підтверджено зобовязанням від 10.08.2006 року та цей автомобіль передано у тимчасове користування з правом передачі користування членам його родини, також автомобіль зареєстровано в Управлінні ДАІ. За рішенням колегії Головного управління від 25.05.2006 року за № 6-4, у зв»язку з неспроможністю керування автомобілем [PERSON] право керування надано його сину - [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З аналізу вказаних норм вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно суд, при розгляді справи по суті спору повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Розглянувши справу, суд прийшов до переконання, що відповідач жодним чином права позивача не порушив. Згідно ч.2,3 ст.11-1 Закону України «Про гуманітрану допомогу» «Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина-інвалід були забезпечені через органи соціального захисту населення, за бажанням членів їхніх сімей, спадкоємців передається їм у власність безоплатно за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності членів сім'ї, спадкоємців або у разі небажання членів сім'ї, спадкоємців отримати автомобіль, визначений у частині другій цієї статті, такий автомобіль повертається органам соціального захисту населення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.» Щодо процедури вилучення, то у Порядку зазначено, що автомобіль отриманий інвалідом вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Отже, для процедури вилучення автомобіля необхідною умовою є наявність рішення суду, яке ухвалюється при розгляді цивільної чи адміністративної справи за позовом фізичної чи юридичної особи до особи, яка порушила її права, тобто між позивачем та відповідачем існує спір. В судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON], член його сім»ї - син [PERSON], бажає прийняти безоплатно у власність предмет гуманітраної допомоги, про що свідчить подана ним заява від 06.07.2015 року. На підставі вищевикладеного суд пришов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed