Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним позовом, де в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 6 вересня 2012 року він працював на посаді продавця шинного центру у відокремленому підрозділі (шинному центрі) ТОВ «Ві-Сервіс» та 03.03.2014 р. був звільнений в зв'язку із втратою довіри, відповідно до ч.2 ст.41 КЗпП України. Посилаючись на те, що звільнення відбулося із порушенням діючого законодавства, позивач просив: «Зобов'язати ТОВ «Ві-сервіс» визнати недійсним запис про звільнення мене з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, та внести запис про звільнення за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.» Крім цього, посилаючись на те, що відповідач не виплатив йому заробітну плату, позивач просив «Виплатити заробітну плату за період з 01.06.2013 року по 31.01.2014 року …, що в сумі складає 9 318 грн. Стягнути з ТОВ «Ві-Сервіс» компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 2 156,4 грн. Стягнути з ТОВ «Ві-Сервіс середній заробіток за час затримки заробітної плати з 01.06.2013 р. по 03.03.2014 р. в сумі 13 896,8 грн.». Також, позивач просив: «Стягнути з ТОВ «Ві-Сервіс» за затримку видачі трудової книжки з 03.03.2014 р. по 01.09.2014 р. на мою користь (156 робочих днів*59,9 грн.) 9 344,4 грн.. Стягнути з ТОВ «Ві-Сервіс» 15000 грн. моральної шкоди …», посилаючись на неможливість влаштування на роботу протягом шести місяців та ін… . У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача позов не визнав, оскільки вважав, що звільнення позивача відбулося з дотриманням чинного законодавства, на підставі проведеної інвентаризації. А, трудову книжку підприємство не могло вручити позивачу, у зв'язку з тим, що він змінив своє місце проживання і не повідомив про це підприємство. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд задовольняє позов частково виходячи з наступного. Встановлено, що позивач працював на посаді продавця шинного центру у відокремленому підрозділі (шинному центрі) ТОВ «Ві-Сервіс» з 06.09.2012 р. (а. с. 18, 28). Наказом №4-1 від 03.03.2014 р. позивача було звільнено з займаної посади за п.2 ст.41 КЗпП України, у зв'язку з втратою довіри за результатами проведеної інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів підприємства в місті Житомир станом на 13.02.2014 р. (а. с.30). На підтвердження правомірності звільнення позивача представник відповідача надав акт проведення інвентаризації від 13 лютого 2014 року, відповідно до якого виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 20 4211,12 гривень (а. с. 46-51). Із зазначеного акту не вбачається, хто з працівників підприємства винний у виникненні вказаної недостачі. Не надано суду доказів того, що саме з вини позивача виникла вказана недостача, адже на підприємстві працювали і інші продавці та працівники. У зв'язку з викладеним, суд дійшов до висновку про відсутність у відповідача підстав для звільнення позивача в зв'язку із втратою довіри, і відповідно обґрунтованість вимог позивача про зміну формулювання причин звільнення на «звільнення за власним бажанням», відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України. Також, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заробітної плати, та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, оскільки відповідачем не надано належних доказів (відомостей про виплату зарплати та компенсації) на підтвердження факту виплати заробітної плати позивачу за період з вересня по січень 2014 року та компенсації. Факт невиплати заробітної плати за вказаний період та компенсації був підтверджений в результаті проведеної перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області (а. с. 13). Судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на неналежне виконання своїх посадових обов'язків адміністратором Лукянцем Ю.М., який втратив відомості про отримання заробітної плати за вказаний період, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано жодного належного доказу. Факт звернення відповідача до правоохоронних органів, також не доводить вказану обставину. Крім того, судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на те, що позивач використав свою відпустку. Так, [PERSON] заперечував факт використання відпуски та стверджував, що не писав заяв про надання їх. При цьому представником відповідача не надано жодного оригіналу заяви [PERSON] про надання відпустки та наказу про надання відпустки з відміткою про ознайомлення відповідача з ним. Відповідно до розрахунку позивача, невиплачена заробітна плата за вересень-січень 2014 року становить 6 170 грн., компенсація невикористаних днів щорічної відпустки - 2 156,4 грн., яку суд стягує, відповідно до статті 116 КЗпП України, з відповідача на користь позивача. Також, відповідно до статті 117 КЗпП України, суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 20 281,17 грн. з розрахунку 299 днів прострочення розрахунку, 67,83 грн. - середньоденна заробітна плата, (299х67,83=20 281,17 грн.). Відповідачем іншого розрахунку суду надано не було. Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Встановлено, що відповідач всупереч вимог вищенаведеної статті 47 КЗпП України не видав позивачу належно оформлену трудову книжку в день звільнення, та [PERSON] отримав її тільки 08.09.2014 р., що підтвердилось його розпискою (а. с. 64). Судом не приймається до уваги запрошення позивача адресоване відповідачу з'явитись для отримання трудової книжки в офіс ТОВ «Ві-Сервіс» за адресом : Київська область, місто Бровари, вул. Київська, 94, оскільки отримання трудової книжки для позивача, в такому випадку, мало значні труднощі пов'язані з відшуканням коштів на проїзд, витрачанням значних зусиль та часу для організації свого життя. Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, у зв'язки з чим суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у сумі 10 581,48 грн. з розрахунку - 67,83 грн. - середньоденна заробітна плата, 156 днів прострочки видачі книжки (156х67,83=1 581,48). Відповідачем іншого розрахунку суду не надано. Також є обґрунтованою і вимога позивача про відшкодування спричиненої моральної шкоди, яка полягала в душевних стражданнях і переживаннях позивача з приводу незаконного звільнення, не проведенні розрахунку при звільненні, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя тощо. Враховуючи характер та тривалість моральних страждань, який зазнав позивач, вину відповідача у спричиненні такої шкоди, суд стягує з відповідача на користь позивача на відшкодування спричиненої моральної шкоди 5 000 гривень. Відповідно до статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 685 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial