Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача мотивуючи тим, що з 1973 року перебуває у трудових відносинах з ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», працює на посаді старшого майстра виробничого цеху. Починаючи з квітня 2018 року адміністрація систематично не виплачує працівникам заробітну плату. Причину невиплати заробітної плати обґрунтовує відсутністю грошових коштів на рахунках заводу. За період з квітня 2018 року по травень 2020 року заборгованість по заробітній платі становить 89 934 грн. 42 коп. У зв`язку із невиплатою заробітної плати з відповідача також слід стягнути 18 526 грн. 49 коп. компенсації за затримку виплати заробітної плати. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 88 434 грн. 42 коп. Розрахунок суми компенсації за затримку заробітної плати наведений позивачем не відповідає дійсності та перевищує фактичний розмір заборгованості по заробітній паті на 15 072 грн. 71 коп. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити та пояснив, що 21 серпня 2020 року йому виплачено 1500 гривень заборгованої заробітної пати за березень 2020 року, тому розмір заборгованості слід зменшити на 1500 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Сторонами визнається, що позивач працює в ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на посаді старшого майстра виробничого цеху. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному, право заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Але, відповідачем вказані норми права були порушені, позивачу заробітна плата не виплачувалась, що ним визнається у відзиві на позовну заяву. Причини невиплати заробітної плати позивачу представник відповідача у відзиві не зазначив. Згідно довідки № Б-200 від 25.06.2020 року відповідач нарахував, але не виплатив позивачу за період з квітня 2018 року по травень 2020 року 89 934 грн. 42 коп. заробітної плати (а.с.9). У відзиві представник відповідача зазначає, що сума заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі позивачем вказана не вірно. Вказує, що згідно довідки № Б-334 від 13.09.2020 року сума заборгованості становить 88 434 грн. 42 коп., тобто на 1500 грн. менше. До відзиву вказаної довідки представником відповідача не долучено, а долучено довідку без номера та дати (а.с.22). В судовому засіданні позивач визнав, що йому було 21 серпня 2020 року виплачено 1500 грн. заборгованості по заробітній паті за березень 2020 року, тому розмір заборгованості слід зменшити на 1500 грн., до 88 434 грн. 42 коп. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з квітня 2018 року по травень 2020 року в сумі 89 934 грн. 42 коп. є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню в сумі 88 434 грн. 42 коп. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ч. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. За змістом ч. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивач провів розрахунок компенсації за затримку виплати заробітної плати в сумі 18 526 грн. 49 коп. на підставі довідки наданої відповідачем № Б-200 від 25.06.2020 року. Іншої належної довідки для розрахунку компенсації відповідач суду не надав, розрахунків позивача не спростував. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати в сумі 18 526 грн. 49 коп. підлягає до задоволення. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати», ст.ст. 94, 115, Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial