Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Тульчинської державної нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, що складалася з 9/20 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], який належав померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 червня 1976 року. У встановлений законом строк він звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. До заяви долучені: свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Першим Суворовським Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 28 листопада 2009 року; завірена нотаріальна копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 червня 1976 року, зареєстрованого в реєстрі Державної нотаріальної контори м. Тульчин за № 1391, для підтвердження права власності. 24 липня 2010 року було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] В листопаді 2013 року, маючи намір продати належне йому спадкове майно, він виявив що в свідоцтві про право на спадщину за законом від 24.07.2010 року містяться помилки, які на його думку є істотними та в майбутньому можуть вплинути на законність володіння майном іншим власником. Так, в тексті свідоцтва про право на спадщину за законом помилково вказано, що правовстановлюючим документом на нерухоме майно спадкодавця є дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 травня 1987 року,виданого Тульчинською нотаріальною конторою зареєстрованого в реєстрі за № 725 та зареєстрованого в Тульчинському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 6 липня 2010 року за №1581. 27 листопада 2013 року він звернувся до Державної нотаріальної контори м. Тульчин із заявою про виправлення помилки в свідоцтві про право на спадщину за законом. Листом від 04 грудня 2013 року за №1126/02-17 йому було відмовлено в виправлені помилки та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що дублікат свідоцтва про право на спадщину від 12.05.1987 року був підшитий в технічний паспорт. Вважає, що державним нотаріусом невірно було визначено правовстановлюючий документ померлої та незаконно відмовлено у внесенні змін до свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд їх задоволити, з підстав вказаних в позовній заяві, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладенні в позовній заяві. Представник відповідача - державний нотаріус Сухомлин О.А. позовні вимоги заперечила частково. В підтримання своєї позиції та заперечення вимог позивача, суду пояснила, що в свідоцтві про право на спадщину за законом виданого 24.07.2010 року, дійсно допущено технічну описку, а саме вказано, що майно належало померлій на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, хоча в дійсності воно належало на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказана технічна помилка може бути виправлена, про що буде відображено в самому свідоцтві. З рештою позовних вимог вона не погоджується. Так, після видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON], іншому спадкоємцю [PERSON] 12.05.1987 року було видано дублікат свідоцтва про право на спадщину, яке зареєстровано в Тульчинському МБТІ 13.08.2001 року за № 1581. Тому при видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу, нотаріус керувалась витягом з реєстру прав на нерухому майно видане Тульчинським МБТІ, в якому право власності за [PERSON] було зареєстровано саме на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину. Вислухавши позивача, представника відповідача, опитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив: 24.07.2010 року державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори видано свідоцтво [PERSON] про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с. 6). Майно, яке належало померлій набуто на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 26.06.1976 року. Спадкоємцями на той час являлись [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Із досліджених в судовому засіданні матеріалів спадкової справи (а.с. 31-49), вбачається, що на підставі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, за [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, було зареєстровано 9/20 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину від 26.06.1976 року виданого Тульчинською державною нотаріальною конторою зареєстрованого за № 1391, дублікат якого видано 12.05.1987 року Тульчинською державною нотаріальною конторою за № 725. (а.с. 43). Відповідно до посвідчувального напису на дублікаті свідоцтва про право на спадщину, 20.08.2001 року вчинено договір купівлі-продажу частини будинку 11/20, належних [PERSON] (а.с.9). Відповідно до п. 62 Наказу від 03.03.2004 №20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (чинному на час вчинення нотаріальних дій) право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: свідоцтвом про право на спадщину. Пунктом 22 Наказу від 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (чинному на час вчинення нотаріальних дій) нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом посадової (уповноваженої на те) особи і печаткою установи, підприємства або організації чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи викреслене. Даючи оцінку доводам позивача, щодо прийняття нотаріусом дублікату свідоцтва про право на спадщину від 12.05.1987 року із незастереженими виправленнями, суд враховує, що вказані доводи спростовуються тим, що в самому документі є наявні виправлення, а саме в реченні в графі «є за законом діти» слово «законом» закреслено та зроблено запис «заповітом посвідченим Тульчинською нотконторою 3.ХІІ.1975 р. по реєстру 3373». Разом з тим, на звороті свідоцтва, після підпису державного нотаріуса є застереження щодо вказаних виправлень, які містять підпис та печатку нотаріуса. Вказані обставини відповідають п. п. 18, 24 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, яка діяла на час видачі дублікату свідоцтва. Крім того, правовстановлючим документом, на підставі якого було зареєстровано право власності в Тульчинському МБТІ за [PERSON], є саме дублікат свідоцтва про право на спадщину, що відображено у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 43). Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 15 ч. 1 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При розгляді справи, позивач не довів суду обставин щодо можливого порушення чи оспорювання його прав, а тим більше вплинути на законність володіння майном іншими власниками при його відчуженні. Право позивача щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном, власником якого він став, не може оспорюватись іншими особами (на думку позивача), так як він є єдиними спадкоємцем. Доводи, що свідоцтво видане на підставі дублікату свідоцтва а не оригіналу, може бути визнано недійсним, не мають об'єктивних підстав, так як дублікат свідоцтва має силу оригіналу. Разом з тим, підлягають доводи позивача, щодо внесення змін в свідоцтво про право на спадщину в частині зазначення правильного написання правовставлюючого документу на підставі якого майно належало померлій, а саме дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказані обставини також визнанні представником відповідача, не суперечать вимогам закону, а тому додатковому доведенні не підлягають. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1300 ЦК України, на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, понесенні позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved