Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним та просив суд припинити іпотеку в Державному реєстрі іпотек, накладену на підставі договору іпотеки договір іпотеки №774462/ФЛ-3 від 21 лютого 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 21 лютого 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №2З7; зняти заборону на відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, накладену на підставі договору іпотеки №774462/ФЛ-3 від 21 лютого 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 21 лютого 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №238 на предмет іпотеки, а саме: квартира за номером [ADDRESS], що розташована в житловому будинку літ.А-5 та складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4,5-житлові, 6-кладова; житловою площею 28,8 кв.м.; загальною площею 47,0 кв.м.; скасувати заборону на відчуження квартира за номером [ADDRESS], що розташована в житловому будинку літ.А-5 та складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4,5-житлові, 6-кладова; житловою площею 28,8 кв.м.; загальною площею 47,0 кв.м. накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 21 лютого 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №238; внести до Державного реєстру іпотеки відомості про виключення запису з реєстрі щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою згідно договору іпотеки №774462/ФЛ-3 від 21 лютого 2008 року; внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про виключення з реєстру щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна за договором іпотеки №774462/ФЛ-3 від 21 лютого 2008 року; визнати виконавчий напис №7475 від 18.10.2013 року приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру за номером [ADDRESS], що розташована в житловому будинку літ.А-5 та складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4,5-житлові, 6-кладова; житловою площею 28,8 кв.м.; загальною площею 47,0 кв.м., що не підлягає виконанню. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі та їх представники у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомили. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у законному шлюбі з 1996 року. Від цивільного шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 21 лютого 2008 року [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS], житловою площею 28,8 кв.м.; загальною площею 47,0 кв.м. Договір купівлі-продажу ВКЕ №745549 був укладений [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №232, а також був отриманий витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18363364 від 03.04.2008 року. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 21 лютого 2006 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір іпотеки №774462/ФЛ-3 який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №237. Відповідно до вказаного іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира за номером 23 (двадцять три) в будинку за номером [ADDRESS]. Вищезазначена квартира розташована в житловому будинку літ. А-5 та складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4,5-житлові, 6-кладова; житловою площею 28,8 кв.м.; загальною площею 47,0 кв.м. Відповідно до договору іпотеки, іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності. Предмет іпотеки був забезпеченням виконання за кредитним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 цього Кодексу. Згідно до вимог ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Так, статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.65 CK України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Враховуючи вимоги ст.65 CК України та ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку», для укладення договору іпотеки від 13 липня 2006 року необхідно було отримати нотаріально посвідчену письмову згоду співвласника. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном,що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст.578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу за згодою всіх співвласників. Згідно п.25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року, №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспоренні договору застави (іпотеки), суд має враховувати положення статті 578 ЦК України, згідно з яким майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі. У п. «д» п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами) роз'яснено, що відсутність згоди другого (дружини) на відчуження спільного майна може бути підставою для визнання недійсною угоди в тому випадку, коли угода потребувала обов'язкового нотаріального посвідчення (ст.65 СКУ), або судом установлено, що сторони (сторона) в угоді діяли недобросовісно. Відповідно ч.1 ст.203 ЦК України, правочин не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так як майно передано в іпотеку без згоди власника, то наявність таких обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч.1 ст.203, ч.1 ст.205 ЦК України. Відповідно до п. 4 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Згідно до п. 1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.99 за N 364/3657 єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про обтяження нерухомого майна скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Постановою КМУ «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек від 31.03.2004 N410, п.2 визначено, що Державний реєстр іпотек - єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Відповідно до п. 25 Тимчасового порядку запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису, а п.26 встановлено, що реєстратор вносить до Реєстру іпотек відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. 18 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] був виданий виконавчий напис №7475 про звернення стягнення на квартиру, а саме на спірну квартиру квартиру. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004, - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно п. 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, згідно з Переліком, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] порушено п.283 зазначеної Інструкції, відповідно до якого, нотаріус вчиняє виконавчі написи після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Такої письмової вимоги від нотаріуса та/або кредитора (банка) позивач - іпотекодавець, який є відмінним від боржника не отримував (закон України «Про іпотеку», п.282 Інструкції). Крім того, відповідно до п.283 зазначеної Інструкції Виконавчий напис на іпотечному договорі вчиняється у зв'язку з простроченням виплат обов'язкових платежів у разі закінчення строку основного зобов'язання та іпотечного договору. Строк закінчення основного зобов'язання за кредитним договором та іпотечного договору закінчується 10 лютого 2033 року ( кредитний договор). Тобто, до закінчення вказаного строку нотаріус не має право вчиняти виконавчий напис. В той-же час, відповідно до ст.47 Конституції України «Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду». «Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується». «Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй». «В Україні визнається і діє принцип верховенства права» (ст.8 Конституції України). Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими а тому позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved