Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Свій позов мотивує тим, що за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.04.2020 (справа №697/567/20) він сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітну. Він регулярно сплачує аліменти, заборгованості не має. Службою у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області було здійснено інспекційне відвідування місця проживання відповідача з донькою та складено висновок, за результатами якого встановлено, що відповідач не забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину. Вважає, що оскільки відповідач частково використовує аліменти на утримання дитини, змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] з 1/3 частки щомісячно до 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дочкою повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат - Бовшик М.Ю. позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Кутова Є.Е. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, про що надали суду відзив на позов, заперечували проти зміни розміру аліментів (а.с.28,29). У задоволенні позову просили відмовити, оскільки відповідач забезпечує дитину усіма необхідними потребами відповідно до її віку. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.07.2019 (а.с.32). Згідно рішення Канівського міськрайонного суду №697/567/20 від 29.04.2020 з позивача [PERSON] , [INFO] , (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на дочку: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітну, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.03.2020 і до її повноліття (а.с.8). Відповідно до довідки державного виконавця №6437 від 18.03.2021, вбачається що станом на лютий 2021 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за рішенням суду №697/567/2020 відсутня (а.с.9). Підставою позову позивач зазначив нецільове витрачання відповідачем аліментів, у відповідності до ст. 186 СК України. Відповідно до ст. 186 СК України встановлено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Порядок здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 № 1713 (далі - Порядок). Так, вказаним Порядком встановлено, що: У ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину (п. 8 Порядку). У разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо (пункт 10 Порядку). Під час проведення інспекційного відвідування звертається увага на зовнішній вигляд дитини, її загальний стан та самопочуття, інші ознаки, що можуть свідчити про неналежний рівень задоволення її індивідуальних потреб з урахуванням віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку (хворобливий вигляд, невідповідність ваги та зросту віку дитини, занедбаність, відсутність продуктів харчування тощо) (пункт 11 Порядку). У разі якщо під час обстеження умов проживання дитини не вдалося об`єктивно з`ясувати стан задоволення її індивідуальних потреб, служба у справах дітей може звернутися із запитами: до закладів освіти, охорони здоров`я або соціального забезпечення, у яких дитина отримує відповідні послуги, щодо стану здоров`я дитини (зокрема, спричиненого наявністю чи відсутністю належного харчування, забезпеченням її необхідними ліками у разі потреби тощо), наявності у дитини необхідного для навчання та виховання приладдя, одягу відповідно до віку та сезону, отримання за потреби соціальних та інших послуг, у тому числі платних; до надавачів житлово-комунальних послуг щодо стану їх оплати за місцем проживання дитини (п. 13 Порядку ) Таким чином, факт нецільового витрачання аліментів може бути виявлено у ході перевірки органом опіки та піклування та відображено у складеному ним висновку. 23.04.2021 органом опіки та піклування проводилась перевірка цільового використання аліментів. Відповідно до висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, затвердженого начальником служби у справах дітей від 23.04.2021 вбачається, що під час інспекції встановлено, що одержувач аліментів ( [PERSON] ) забезпечує базові індивідуальні потреби дитини ( [PERSON] , 2019 р.н.), але щодо цільового витрачання аліментів на дитину орган опіки та піклування прийшов до висновку, що одержувач аліментів ( [PERSON] ) не забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких становить понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (а.с.11). Під час розгляду справи позивач пояснив, що дитину бачив один раз за два роки, чи потребує дочка лікування, харчування і взагалі чим вона не забезпечена пояснити не зміг, також не заперечував, проти того, що відповідач не створює перешкоди йому у спілкуванні з дитиною. Яким чином зменшення розміру аліментів на утримання дитини буде відповідати інтересам дитини пояснити теж не зміг. У судовому засіданні відповідач та її представник пояснили, що дитина забезпечена усім необхідним, а саме харчуванням, одягом, для неї облаштоване місце відпочинку, наявні іграшки, чого, натомість, не було відображено у наданому позивачем висновку начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради. Враховуючи наведене, суд критично оцінює висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 23.04.2021, оскільки у розділі «Під час інспекційного відвідування встановлено» не зазначено, яких саме потреб дитини не забезпечує одержувач аліментів, та зазначено, що одержувач аліментів забезпечує базові індивідуальні потреби дитини. При цьому одночасно органом опіки та піклування зроблено висновок про те, що одержувач аліментів не забезпечує потреб дитини. Отже, даний висновок є протирічливим та не є належним чином обґрунтованим. Щодо ненадання відповідачем [PERSON] документального підтвердження цільового використання коштів, то суд зазначає, що пунктом 14 Порядку передбачено, що чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не доведено нецільове використання аліментів матір`ю дитини. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Позивачем не надано суду достатньо доказів на підтвердження обставин нецільового витрачання відповідачем [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , стягнутих з нього аліментів, а також не забезпечення потреб дитини відповідно до її віку. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, з огляду на викладене та оцінюючи всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed