Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивував тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS]. На даний час в належному йому будинку зареєстрований його колишній зять [PERSON] та не зважаючи на це в ній не проживає. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі порушує право власності останнього на житло. За вказаних обставин просить визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів зазначених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Свідок [PERSON] суду показала що відповідач [PERSON] понад рік в квартирі [PERSON] не проживає. Свідок [PERSON] суду дала показання та вказала що більше року відповідача у квартирі [ADDRESS] не бачила. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши думку позивача та показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 1999 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], та членам його сім'ї: [PERSON] - дружині, [PERSON] - дочці та [PERSON] - сину в рівних долях (а.с.12). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 10 березня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 360 в Книзі реєстрації шлюбів розірвано та вирішено питання стягнення аліментів із [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги на цю квартиру (а.с. а.с. 6-9), довідкою КП «ЄРЦ» про склад сім'ї та довідкою Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, яка була витребувана на запит суду в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України (а.с. 18). Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача [PERSON], який насправді має зовсім інше місце проживання, перешкоджає здійсненню ним прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] понад рік, не несе витрати по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: approved