Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою в с.Скнилів Пустомитівського району Львівської області площею 0,06 га та повернення ділянки до попереднього стану шляхом демонтажу існуючого фундаменту і встановлення межових знаків на ділянці за участі ліцензованої землевпорядної організації за кошти [PERSON] . Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] в с. Скнилів Пустомитівського району Львівської області площею 0,06 га, що належить [PERSON] та повернути ділянку до попереднього стану шляхом демонтажу існуючого фундаменту за кошти відповідача, стягнути моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. і сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. та 1762,00 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] в с. Скнилів Пустомитівського району Львівської області площею 0,06 га. 10.09.2016 року відповідач розпочав будівельні роботи, а саме встановив фундамент. На звернення щодо неправомірних дій відповідач не реагував, витягнув кілки, межові знаки, огорожу, яка була на ділянці та вказав, що це ділянка його батька. Представники сільської ради пояснювали відповідачу про наявність у позивача правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Протягом тривалого часу він не може користуватися земельною ділянкою, яка є єдиним майном, що перебуває у його власності, не зміг її продати, а тому діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 15000,00 грн. Ухвалою від 16.11.2017 року відкрито провадження у справі. Протокольними ухвалами суду від 24.01.2018 року та 08.05.2018 року задоволено клопотання представника позивача про допит свідків. 22.05.2018 року через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки стороною позивача не наведено обгрунтувань заподіяння такої. Крім того, не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу, розмір якої є явно завищеним. Протокольною ухвалою суду від 28.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 02.10.2018 року прийнято відмову представника позивача від допиту свідків. У судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду, зазначила, що відповідач до будь-якої відповідальності не притягувався, оскільки спірні відносини є цивільно-правовими, не зважаючи на звернення в правоохоронні органи. Просили позовні вимоги задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що у його довірителя була домовленість з сільською радою, що спірна земельна ділянка буде його, а тому він вчинив дії щодо залиття на ній фундаменту. Моральна шкода і витрати на правову допомогу є необгрунтованими. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішенням Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 26.08.2016 року №103 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,06 га, кадастровий номер [NUMBER] . Представник відповідача не заперечив, що земельна ділянка, на якій відповідач спорудив фундамент, належить на праві власності позивачу. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Згідно зі ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Отже, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки: з об`єктивної сторони - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки; відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена нормативно-правовим актом України; з суб`єктивної сторони - такі дії є винними. У відповідності зі ст. 152 цього ж Кодексу, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] в с. Скнилів Пустомитівського району Львівської області площею 0,06 га, що належить [PERSON] та повернення ділянки до попереднього стану шляхом демонтажу існуючого фундаменту за кошти відповідача є підставними і підлягають задоволенню. Із змісту ч.1, ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У роз`ясненнях, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 з подальшими змінами, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, мають враховуватися стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача (відповідача), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди і в чому саме вона полягає, не обгрунтовано заподіяння моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Стороною позивача не надано документального підтвердження надання правничої допомоги та оплати коштів за такі, зокрема квитанцій до прибуткового касового ордеру, які б засвідчували факт перерахування коштів позивачем згідно акту виконаних робіт. Крім того, наявний в матеріалах провадження акт №1/4/18 наданих послуг не містить обов`язкових реквізитів сторін, та не може братися до уваги судом. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, задоволенню не підлягають. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640,00 грн. судових витрат у справі, які були сплачені за подачу позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та повернення такої до попереднього стану. Оскільки в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено, то судовий збір у розмірі 1762,00 грн. за подачу позову в цій частині стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: partial