Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради про передачу земельної ділянки площею 0,1 га в районі [ADDRESS] у власність. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що в 2007 року ним було подано до Дніпропетровської міської ради заяву на отримання у власність земельної ділянки в районі [ADDRESS]. Після опрацювання матеріалів зазначеної заяви земельне управління Дніпропетровської міської ради видало йому обґрунтування місця розташування об'єкта і формуляр погодження місця розташування об'єкта відповідними службами, зазначеними в формулярі. Таким чином ним були отримані позитивні висновки відділу Державного управління охорони навколишнього середовища у Дніпропетровській області, головного лікаря міської санітарно - епідеміологічної станції, Дніпропетровського обласного центру охорони історико - культурних цінностей та управління економіки міської ради. Місце розташування було погоджено всіма службами, зазначеними в формулярі, за виключенням Управління земельних ресурсів у м. Дніпропетровську, яке, посилаючись на те, що не має достовірної інформації про відсутність прав на запитувану територію, оскільки раніше ця територія належала до земель Дніпропетровського району Дніпропетровської області, тягнуло з погодженням місця розташування. 05 грудня 2009 року набрали чинності зміни до Земельного кодексу України, за якими погодження місця розташування об'єкта та реєстрації територіальної зони виключено з процедури оформлення прав власності на земельну ділянку. У зв'язку з чим, ним до Дніпропетровської міської ради було подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі [ADDRESS], з графічними матеріалами і на його заяву Дніпропетровська філія «Центру ДЗК» направляє до Земельного управління Дніпропетровської міської ради комплект графічних документів разом із заявою від 17.05.2007 про надання земельної ділянки у власність. Клопотання позивача було розглянуто комісією Дніпропетровської міської ради з земельних питань і на підставі поданих ним документів були підготовлені проекти рішень Виконкому Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, про що свідчить лист Земельного управління міської ради від 23.11.2010 року. Цим же листом позивача було повідомлено про призупинення опрацювання його клопотання до отримання ним нотаріально завіреної копії ВАТ « Дніпропетровський машинобудівний завод», якого Земельного управління міської ради визнало землекористувачем на підставі його листа до Дніпропетровської міської ради. 27.04.2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким визнано безпідставною вимогу Дніпропетровської міської ради про надання нотаріально завіреної копії ВАТ « Дніпропетровський машинобудівний завод» на вилучення земельної ділянки, оскільки Дніпропетровською міською радою не було доведено права ВАТ « Дніпропетровський машинобудівний завод» як користувача зазначеної території. На дане судове рішення Дніпропетровська міська рада подала апеляційну скаргу, яка 16.01.2013 року була залишена без розгляду. Відповідно до ст.118 Земельного кодексу України Дніпропетровська міська рада повинна була розглянути клопотання позивача на сесії протягом одного місяця. Однак, до теперішнього часу Дніпропетровською міською радою не було прийнято жодного рішення, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці в районі [ADDRESS]. У зв'язку з чим, він звернувся до суду з вказаним позовом та просив зобов'язати Дніпропетровську міську раду передати йому у власність земельну ділянку в районі [ADDRESS] за розміром 0,1 га, місце розташування якої визначено графічними матеріалами. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 квітня 2010 року позивачем [PERSON] подано до Дніпропетровської міської ради на ім'я голови клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці в районі [ADDRESS] /а.с.4/. Згідно листа Дніпропетровської міської ради №13/9-3603 від 23.11.2010 року позивача було повідомлено про розгляд та опрацювання його клопотання від 01.04.2010 року та, разом з тим, про призупинення опрацювання його клопотання у зв'язку із надходженням листа ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» від 26.10.2010 року, до вирішення питання щодо вилучення даної земельної ділянки із постійного користування ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод», якого визнано землекористувачем на підставі його листа до Дніпропетровської міської ради /а.с.7/. Відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2012 року визнано безпідставною вимогу Дніпропетровської міської ради про отримання позивачем нотаріальної згоди ВАТ « Дніпропетровський машинобудівний завод» на вилучення (викуп) земельної ділянки, оскільки земельні ділянки у районі [ADDRESS] не входять до складу земель, які на підставі Державного акту на право користування землею Б № 097789 від 1990 року були передані в користування ДП ДМЗ ім. В.І. Леніна та відповідно ПАТ ДМЗ, а бездіяльність Дніпропетровської міської ради щодо розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці в районі [ADDRESS] є протиправною /а.с.8-9/. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Законом України «Про місцеве самоврядування», Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються ними у своїй діяльності, а також актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими в межах їхньої компетенції. Відповідно до п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідно до п. 1 ст. 122 Земельного Кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Відповідно до ст.123 Земельного Кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно до ч. 4 ст. 151 Земельного Кодексу України особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, звертаються із заявою (клопотанням) про вибір місця розташування земельних ділянок до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Відповідно до ч. 5 цієї статті до заяви (клопотання) додаються обґрунтування необхідності вилучення (викупу) та/або відведення земельної ділянки; позначене на відповідному графічному матеріалі бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами; засвідчена нотаріально письмова згода землекористувача (землевласника) на вилучення (викуп) земельної ділянки (її частини) із зазначенням розмірів передбаченої для вилучення (викупу) земельної ділянки та умов її вилучення (викупу); копія документу, що посвідчує особу. Відповідно до ч. 7 ст. 151 Земельного Кодексу України відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування згідно зі своїми повноваженнями розглядає заяву (клопотання) і в тижневий строк з дня її реєстрації направляє її копії на розгляд територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів, а також до відповідних територіальних органів виконавчої влади виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тож, оскільки позивач звернувся до суду, як він зазначив, за захистом свого порушеного права на набуття права власності на землю, то способами захисту цивільних прав та інтересів, як вбачається з норм ст. 16 ЦК України, можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, зобовязання щодо передачі у власність не входить до переліку способів захисту порушеного права, передбаченого Цивільним Кодексом України. Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позовні вимоги [PERSON] не конкретизовані, з матеріалів справи не вбачається, яку саме земельну ділянку позивач просить передати йому у власність, в даному позові не ставиться питання щодо визнання дій (бездіяльності) відповідача неправомірними, що також є підставою в даному випадку для відмови в задоволенні вищевказаних позовних вимог. Відповідно ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3456 грн., оскільки вимоги позивача носять майновий характер. На підставі викладеного,

Outcome: approved