Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що відповідач [PERSON] поширює відносно нього неправдиву інформацію. Так, вказана особа звернулась із заявою до Житомирського РВ УМВС України. На підставі даної заяви відомості про вчинене правопорушення внесено до ЄРДР, проводиться досудове розслідування. Вказуючи на те, що викладені у таких зверненнях до правоохоронних органів відомості є недостовірними, позивач просить заборонити [PERSON] розповсюджувати таку інформацію, стягнути на відшкодування моральної шкоди суму 6000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зауважив, що у нього в помешканні проводили обшук, під час якого були присутні свідки. У зв»язку з наведеним дані особи можуть припускати вчинення [PERSON] правопорушення, що не відповідає, на думку позивача, дійсності. Крім того, відповідач розповсюджує інформацію і серед сусідів шляхом розмов. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зауважив, що у нього є підстави вважати, що позивачем вчинено правопорушення, зокрема підроблено документи. Дійсно, він звертався із заявою до Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, на даний момент проводить досудове розслідування. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити. Заслухавши пояснення учасників. дослідивши матеріали справи, суд встанови. 05.02.2013 року на підставі заяви [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, за кримінальним провадженням № 12013060170000173 проводиться досудове розслідування. На час розгляду справи провадження є таким, що триває. У відповідності до чинного законодавства захист порушеного права, пов»язаного із честю та гідністю фізичної особи, може відбуватись з урахуванням конкретних обставин як загальним способом, передбаченим главою третьою Цивільного Кодексу України та, зокрема, одним з пунктів частини другої ст. 16 цього Кодексу, або одним з спеціальних - спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК). Відповідно до ст. 278 ЦК країни якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене у газеті, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які готуються до випуску у світ, суд може заборонити розповсюдження відповідної інформації. Відтак, позивачем обрано вид захисту, який не підлягає до застосування у виниклому спорі між сторонами. Крім того, згідно роз»яснень Верховного Суду України, наданих у постанові № 1 від 27.02.2009 року, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції , а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Відомості про те, що відповідач розповсюджує недостовірну інформацію серед інших осіб, підтвердження не виявили. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed