Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом, в якому на підставі ст.ст. 1046-1050 ЦК України просив стягнути борг в сумі 55812,38 грн., 670,52 грн. інфляційних та 962,64 грн. 3% річних. В обґрунтування позову позивач вказував, що 25 січня 2019 року відповідач взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 55812,38 гривень, надавши розписку, однак у строк позику не повернув. В зв`язку з наявною заборгованістю просив стягнути інфляційні, 3% річних та судові витрати. Ухвалою від 6 травня 2020 року відкрите спрощене провадження у справі з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, зазначили про відсутність між сторонами господарських договорів, позивач не зареєстрований як підприємець, відповідач не оспорював укладеного договору позики. Оскільки обставини отримання [PERSON] позики підтверджуються власноруч написаною ним письмовою розпискою, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, надали пояснення та подали відзив на позов, зазначивши, що сторони перебували у відносинах господарської співпраці, пов`язаної з перевезенням на автомобілі відповідача продукції, отримання її «під звіт», доставки до торгових точок з подальшим поверненням виручених коштів. В результаті неповернення водієм частини виручки, сума нестачі і була на вимогу позивача оформлена борговою розпискою. Оскільки правовідносини, які склалися між сторонами не є договором позики, кошти від відповідача до позивача не передавались, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд визнав неповажними причини пропуску відповідачем строку, встановленого статтею 83 ЦПК України, для подання доказів, відхиливши його письмове клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки об`єктивних причин неможливості подання доказів у зазначений строк [PERSON] не навів. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно письмової розписки від 25 січня 2019 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 55812,38 гривень, та зобов`язався їх повернути до 29 липня 2019 року. Свідок [PERSON] дав показання, що він разом з [PERSON] , який займався діяльністю із перевезення продукції, був присутній у [PERSON] , який сказав написати розписку, відповідач це зробив, хоча фактично кошти йому не передавались. Розписку відповідач писав особисто. Свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо дали показання, що були присутні під час написання письмової боргової розписки [PERSON] та підтвердили обставини передачі коштів йому [PERSON] , про що посвідчили у розписці своїми підписами. Суд, оцінюючи докази в сукупності, з врахуванням положень ст. 1051 ЦК України, не приймає доводи відповідача, який, оспорюючи договір позики та обставини передачі йому коштів від позикодавця, посилався на показання свідків. Про обставини обману, насильства, зловмисної домовленості з позикодавцем та впливу тяжкої обставини відповідач не надав достатніх доказів, з яких би суд міг зробити висновок про те, що насправді гроші не були одержані позичальником. Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про господарський характер відносин, які склалися між сторонами, надання ним позивачеві перевізницьких послуг з доставки продукції, оскільки не підтверджуються достатніми допустимими письмовими доказами - обставини реєстрації відповідача як суб`єкта підприємницької діяльності самі по собі не спростовують доводів позивача. Укладений письмовий договір між сторонами від 25 січня 2019 року відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом як доказ, який вказує на обставини передачі грошей від позичальника до боржника та зобов`язання останнього їх повернення в обумовлений строк; між сторонами мали місце договірні зобов`язання, які відповідач порушив, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі. Обгрунтованими є також вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченоїї суми, такі вимоги грунтуються на положеннях ст. 625 ЦК України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved