Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, свої вимоги мотивує тим, що 27 грудня 1985р. його батько [PERSON] отримав ордер на вселення у житлову квартиру в [ADDRESS]. В дану квартиру були поселені батько позивача [PERSON], його дочка [PERSON] та син [PERSON]. [INFO] батько позивача помер. Сестра позивача вийшла заміж і переїхала проживати до свого чоловіка. Таким чином, позивач залишився проживати в квартирі сам та по сьогоднішній день залишається в ній зареєстрованим. В зв'язку з важким матеріальним станом в 2004р. позивач був змушений виїхати за межі України, щоб заробити кошти для влаштування власного життя. Повернувшись на початку 2007р., позивач дізнався, що його квартира продана іншим людям. 19.02.2004р. Сокальська міська винесла рішення №52 про оформлення права власності на будинок в [ADDRESS] за ТзОВ «Дружба». Зазначає, що сільськогосподарське товариство «Дружба» на цей час проходило процедуру ліквідації у зв'язку з повним фінансовим банкрутством і жодного відношення до майна колишнього колгоспу «Дружба» не має. Все майно колишнього колгоспу «Дружба» розпайоване між учасниками даної селянської спілки, а житлові будинки, квартири повинні бути переданими на баланс органів місцевого самоврядування. Сокальська міська рада надала право збанкрутілому товариству «Дружба» приватизувати майно, яке йому по праву не належить. Отримавши даний будинок у власність ТзОВ «Дружба» продало його фізичним особам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, в тому числі була продана житлова квартира де є зареєстрованим та проживає позивач. [PERSON] в подальшому частину будинку відчужив в користь [PERSON]. Вважає, що дії Сокальської міської ради, ТзОВ «Дружба», арбітражного керуючого, фізичних осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо позбавлення його житла - є незаконними. Спірна житлова квартира була надана сім»ї позивача у відповідності до ордера №368 виданого виконкомом Сокальської міської ради 27.12.1985р., в даній квартирі позивач зареєстрований та проживає більше 20 років та іншого житла у нього немає. Просить скасувати рішення Сокальської міської ради №52 від 04.12.2004р. про оформлення права власності на будівлю в [ADDRESS] за ТзОВ «Дружба». Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини будинку в [ADDRESS], укладеного між ТзОВ «Дружба» та [PERSON]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини будинку в [ADDRESS] укладеного 04.12.2004р. між ТзОВ «Дружба» та [PERSON]. Визнати недійсним договір дарування частини будинку в [ADDRESS] укладений 16.12.2004р. між [PERSON] та [PERSON]. Визнати недійсним реєстраційне посвідчення видане [PERSON] про право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Визнати недійсним реєстраційне посвідчення видане [PERSON] про право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Визнати недійсним реєстраційне посвідчення видане [PERSON] про право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Визнати за позивачем право власності на житлову квартиру №1 в будинку [ADDRESS]. Ухвалою Сокальського районного суду від 05.05.2011 року дану позовну заяву залишено без розгляду. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 29.04.2013р., ухвалу Сокальського районного суду від 05.05.2011р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду. У поданій позивачем заяві про зміну позовних вимог, ним зазначено, що колгосп «Дружба» був реорганізований у спілку селян «Дружба», яка припинила свою діяльність, отримавши у власність майно колишнього колгоспу, відповідно до ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Згідно із ст. 24 Закону України «Про власність» - об'єктами власності колгоспу є будівлі, споруди, грошові та інші внески, майно членів, виготовлена продукція, тощо. При ліквідації колгоспу, майно, що залишилось після розрахунку із бюджетом та іншими кредиторами, розподіляється між членами колгоспу. Згодом, окремими особами, на базі цього господарства було створено ТзОВ «Дружба», яке припинило свою діяльність без правонаступництва, виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних підприємців 13.06.2007р. у зв'язку з визнанням товариства банкрутом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» ТзОВ «Дружба» було власником лише того майна, яке йому було передано засновниками та учасниками у власність, власником продукції, виробленої ним внаслідок господарської діяльності, одержаних доходів та іншого майна набутого на підставах, не заборонених законом, в тому числі на підставі правочинів. Це товариство ніколи не було власником майна селянської спілки «Дружба», а тим більше колишнього колгоспу «Дружба». Таке колгоспне майно у товаристві могло бути лише на правах оренди, чи на збереженні і рахуватись на балансі цього товариства лише як орендоване майно, чи майно, яке знаходиться на збереженні, тощо. Ще в час роботи в колгоспі, в будинку, який належав колгоспу, та знаходився на території [ADDRESS], батькові в якості житла була надана 2-х кімнатна квартира за № 1 у цьому одноповерховому будинку. До отримання батьком цієї квартири її надавали для проживання сім'ї іншого члена колгоспу, який виселився у зв'язку із завершенням будівництва власного житла. Всього в будинку постійно проживало три сім'ї, оскільки у будинку було три квартири. Будинок використовувався для проживання членів та спеціалістів колгоспу на протязі тривалого часу, ще до вселення сім»ї позивача в цю квартиру. Про те, що будинок тривалий час використовувався в якості житла, свідчить копія акту технічного приймання газопроводу від 01.11.1975р., згідно з яким квартири газифіковувались. Згідно з рішенням Сокальської міської ради від 23.12.1985р. № 339 за поданням № 172 господарства «Дружба», якому належав цей будинок, 27.12.1985р. батькові позивача виконкомом ради видано ордер № 368 на сім'ю у складі трьох чоловік, тобто на батька, позивача та його сестру [PERSON], про право на вселення в це жиле приміщення - квартиру за № 1 по [ADDRESS], житловою площею 36 м. кв. Батько позивача проживав у цій квартирі до дня смерті - [INFO] Сестра позивача вийшла заміж ще в дев'яностих роках та пішла проживати до чоловіка у смт. Жвирка. Після смерті батька в квартирі залишився проживати лише позивач, де і зареєстрований до сьогоднішнього дня. Іншого житла у позивача не було і немає. З часом позивач почав виїжджати на заробітки за кордон, повертаючись час від час у м. Сокаль у своє житло. Крім позивача у цьому ж будинку проживали сім'ї відповідачів. В квартирі № 2 проживала і проживає сім'я [PERSON], а у квартирі № 3 сім'я [PERSON] Зокрема,сім'я позивача займала кімнати, які позначені на поверховому плані БТІ, номерами «12» (площею 20,0 м2), «11» (площею 20.8 м2), «10» (площею 7.4 м2), «9» (площею 8.1 м2), «IV» (площею 6.5 «III» (площею 2.5 м2). Сім'я [PERSON] кімнати «II» (площею 17,7 м2), «І» (площею 15.3 м), «5» (площею 18,9 м2) , «6» (площею 27.2 м2), «7» (площею 9,7 м) , «8» (площею 29.3 м2), а сім'я [PERSON] - кімнати «4» (площею 12,0 м2), «3» (площею 12.9 м2) , «2» (площею 16.7 м2), «1» (площею 16.4 м2). Позивач сплачував комунальні послуги за утримання квартири, в тому числі спожиту електроенергію, газ. На постачання електроенергії та газу були укладені відповідні договори. Тодішній директор ТзОВ «Дружба» - [PERSON], пропонував мешканцям викупити всі квартири в будинку згідно вартості, яка була встановлена КП ЛОР «Червоноградське МБТІ». Не розуміючись у спірних правовідносинах, з метою викупу квартир, позивач, [PERSON] та [PERSON] навіть спільно зібрали кошти та замовили в БТІ технічну документацію та оцінку цього майна. Така робота в БТІ була проведена. Документи були надані і вони зберігались в [PERSON] Оскільки грошей на викуп квартири у позивача не було, то щоб її викупити з кінця 2003р. він почав виїжджати на заробітки за кордон. З директором товариства була домовленість про те, що почекають його повернення із заробітків, щоб він зміг викупити квартиру. Проте, керівництво товариства цю домовленість порушило. Як стало відомо позивачу, в цей період часу відносно ТзОВ «Дружба» було порушено справу про банкрутство. В ході ліквідаційної процедури, відповідно з формально проведеними товарною біржею «Універсальна» прилюдними біржовими торгами та згідно з договором купівлі-продажі від 04.12.2004р. посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], арбітражний керуючий - ліквідатор Ковалко Г.І. діючи від імені продавця - ТзОВ «Дружба», продала відповідачу [PERSON] квартиру № 3, яку раніше займала його сім'я, та частину квартири позивача. Аналогічно було продано і [PERSON] його квартиру за № 2 та другу частину квартири позивача. Таким чином, квартиру позивача було поділено між [PERSON] та [PERSON] Зокрема, [PERSON] перейшли приміщення позивача позначені на поверхневому плані номерами «10», «9», «IV», «III», а [PERSON] житлові кімнати позивача «12», та «11». Після укладення цих договорів, [PERSON] і [PERSON] зареєстрували своє право власності на це майно у БТІ. 16.12.2004 року [PERSON] 21/100 частину будинку подарував своєму синові [PERSON]. Рішенням виконкому Сокальської міської ради від 17.02.2005 року № 69 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту реконструкції будинку під трьохквартирний житловий будинок. Таким чином, квартиру позивача розділили, позбавивши його конституційного права на житло, внаслідок чого він змушений шукати притулок в інших осіб. В спірній квартирі залишилось майно позивача. Незважаючи на те, що з квартирою позивача так поступили, нові власники, майже нічого з нею не роблять, і не користуються житлом позивача. Лише обдарований [PERSON] намірився проводити якісь ремонтні роботи але відразу їх припинив, коли стало відомо, що позивач не збирається миритись з позбавленням його житла. Перед тим, як [PERSON] і [PERSON] відчужили це майно, воно безпідставно і незаконно було зареєстровано у БТІ двома частинами по 50/100 за ТзОВ «Дружба», які пізніше були продані відповідно [PERSON] (50/100) та [PERSON] (21/100 та 29/100), що стверджується довідкою БТІ. Як видно із довідки БТІ, первинно право власності на цей будинок було зареєстровано за ТзОВ «Дружба» на підставі рішення виконкому Сокальської міської ради від 19.02.2004р. за № 52, яким вирішено оформити право власності на будинок за ТзОВ «Дружба». Це рішення виконкому Сокальської міської ради було ухвалено на підставі клопотання ТзОВ «Дружба» від 16.02.2004р. за підписом директора товариства [PERSON], який на той час вже не був керівником товариства, оскільки обов'язки керівника виконувала арбітражний керуючий-ліквідатор Ковалко Г.І. на підставі постанови господарського суду Львівської області від 25.08.2003р., про що прямо зазначено в договорах купівлі-продажу цієї нерухомості [PERSON] та [PERSON], посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] Таким чином, оскільки вже станом на 25.08.2003р. Ковалко Г.І. була ліквідатором підприємства, то відповідно, 16.02.2004р. [PERSON] не міг бути керівником цього товариства, а відтак, звертатися у виконком для оформлення права власності на цей будинок, що вже свідчить про незаконність оформлення права власності на будинок за ТзОВ «Дружба», а відтак, і про незаконність оскаржуваного рішення виконкому з цього приводу. Також , незаконність оформлення права власності на будинок за ТзОВ «Дружба» полягає ще й в тому, що товариство ніколи не було власником цього будинку, ніколи не набуло його з підстав, передбачених законом. Його власником був колгосп «Дружба» та його правонаступник селянська спілка «Дружба», після реорганізації колгоспу в селянську спілку. У ТзОВ «Дружба», як вже вказувалось, це майно могло бути на балансі лише як орендоване чи на збереженні. Таким чином, вважає, що будинок не підлягав паюванню, а тому мав бути переданим у комунальну власність Сокальської міської чи Поторицької сільської ради. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи те, що будинок належав на праві власності колгоспу, правонаступником якого ТзОВ «Дружба» ніколи не було, будинок не міг бути зареєстрованим на праві власності за цим товариством, а тим більше не міг бути включений у ліквідаційну масу його майна при здійсненні ліквідаційної процедури «Дружба» та реалізований у зв'язку з цим відповідачам. Вказує, що ТзОВ «Дружба» ніколи не було законним власником спірного будинку, а відтак, не мало права на його продаж, так як відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК та ст. 658 ЦК право продажу майна належить виключно власнику майна. Більше того, колгоспний будинок взагалі не підлягав паюванню, та не міг бути переданий навіть будь-кому із пайовиків, і не те, що ТзОВ «Дружба». Оскільки ТзОВ «Дружба» не набуло будинку у власність з підстав передбачених законом, у виконкому Сокальської міської ради не було законних підстав, для ухвалення оскаржуваного рішення від 19.02.2004р. за № 52 про оформлення права власності на будинок за ТзОВ «Дружба» із видачею йому свідоцтва про право власності на цю нерухомість. У зв'язку з цим, з врахуванням вищевикладеного, угоди по відчуження відповідачам квартир у ньому підлягають визнанню недійсними. Аналогічно підлягає визнанню незаконним та скасуванню рішення виконкому Сокальської міської ради від 19.02.2004р. № 52, яким вирішено оформити право власності на будинок за ТзОВ «Дружба» та видати свідоцтво про право власності на нього, та визнанню недійсним свідоцтва про право власності на будинок. Названими діями по незаконній реєстрації права власності будинок за ТзОВ «Дружба» з наступним відчуженням квартир у ньому в тому числі і позивача, відповідачам [PERSON] та [PERSON] порушено житлові права позивача. Фактично позивача незаконно позбавили правом користування цим житлом. Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сокальської міської ради від 19.02.2004 року №52 про оформлення за ТзОВ «Дружба» права власності на 3-х квартирний будинок в [ADDRESS]. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] від 07.06.2004 року, що видане виконавчим комітетом Сокальської міської ради ТзОВ «Дружба». Визнати недійсним договір купівлі-продажу 50/100 частини нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 04.12.2004 року, укладений між ТзОВ «Дружба» та [PERSON], в частині відчуження йому приміщень, що були у користуванні позивача [PERSON], які позначені на поверхневому плані номерами «10», «9», «IV», «ІІІ». Визнати недійсним договір купівлі-продажу 50/100 частини нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 04.12.2004 року, укладений між ТзОВ «Дружба» та [PERSON], в частині відчуження йому приміщень, що були у користуванні позивача [PERSON], які позначені на поверхневому плані номерами «12» та «11». Визнати недійсним договір дарування 21/100 частини нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 16.12.2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Усунути йому перешкоди у користуванні квартирою №1 в будинку [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою та утриматися від будь-яких дій, які б перешкоджали у користуванні даним житлом. В додаткових поясненнях на обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що спірне приміщення, яке значиться нежитловим, було житлом позивача, і він був вселений в це приміщення в складі інших членів сім»ї, як в житло, відповідно до рішення міської ради від 23.12.1985р. №339 та ордеру про право на вселення №368. Згідно ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Ухвалою судового засідання від 13.10.2014 року згідно поданої позивачем заяви, позов в частині вимог про визнання за позивачем [PERSON] права власності на квартиру №1 в будинку [ADDRESS], залишено без розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять задовольнити, в обґрунтування надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково представником позивача повідомлено, що позивач [PERSON] неправомірно був позбавлений житла. Його квартиру безпідставно було розділено та відчужено ТзОВ «Дружба» відповідачам. Сам перехід права власності спірного будинку ТзОВ «Дружба» здійснено з порушенням законодавства. Тому вважає вимоги підставними та такими, що слід задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вважають, що правомірно набули права власності кожен на частки квартири позивача. Зазначили, що після смерті батька позивача, останній не проживав у спірній квартирі. В процесі ліквідації ТзОВ «Дружба» [PERSON] та [PERSON] було запропоновано викупити по 50/100 частки цілого будинку кожному, в тому числі і квартири позивача. Оскільки позивач на цей час не проживав у квартирі, вважають, що правомірно придбали майно. Представник відповідачів - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, вважає позов безпідставним. Зазначила, що спірна нерухомість не є житловим будинком, а тому права позивача на житло не є порушеними. Представник відповідачів Сокальської міської ради та виконавчого комітету Сокальської міської ради - Чернявська Х.М. в судовому засіданні позов не визнала, вважає дії виконкому при винесенні рішенні щодо оформлення права власності на спірний будинок за ТзОВ «Дружба» правомірними. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без представника підприємства. Представник третьої особи торгової біржі «Універсальна» в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причини неявки. Третя особа державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Сокальського РУЮ Ребрина М. в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Представник третьої особи Поторицької сільської ради Сокальського району в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки. Третя особа приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Третя особа арбітражний керуючий Ковалко Галини Іванівни в судове засідання не прибула та не повідомила суд про причину неявки. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула та не повідомила суд про причину неявки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, вважає, що її чоловіком правомірно набуто спірне приміщення. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Дослідженим рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради №339 від 23.12.1985р., встановлено, що розглянувши клопотання правління колгоспу «Дружба» про видачу ордера [PERSON] на квартиру по [ADDRESS], виконком вирішив: видати [PERSON] ордер на квартиру в [ADDRESS] житловою площею 36м.кв., склад сім»ї три чоловіка. Із ордера №368 виданого 27.12.1985р. виконавчим комітетом Сокальської міської ради [PERSON], встановлено, що останньому з сімє»ю яка складається із трьох чоловік надано право заняття 2-ох кімнат, житловою площею 36м.кв. в квартирі №1 будинку [ADDRESS]. До складу сім»ї входять: [PERSON] - дочка, [PERSON] - син. Згідно листа голови селянської спілки «Дружба» №172 від 1992р., встановлено, що правління селянської спілки просить прописати в колгоспному будинку по [ADDRESS] [PERSON]. Дослідженим рішенням виконкому Сокальської міської ради №52 від 19.02.2004р., встановлено, що таким вирішено: Оформити право власності на будівлю по [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба». Видати свідоцтво про право власності ТзОВ «Дружба» на вищевказану будівлю за адресою [ADDRESS]. Червоноградському МБТІ провести державну реєстрацію права власності на вищевказану будівлю. В свою чергу, дослідженим паспортом позивача [PERSON] серії [NUMBER], довідки Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області №6892 від 18.10.2007р. та будинкової книги будинку [ADDRESS], квартир №1, №2 та №3, вбачається, що [PERSON] є зареєстрованим у спірній квартирі з 20.05.1994 року. Із пояснень сторін та дослідженим поверхневим планом будинку [ADDRESS], встановлено, що сім»я позивача [PERSON] користувалася в будинку приміщеннями під номерами: «10», «9», «IV», «ІІІ», «11» та «12». В ході розгляду справи встановлено, що спірний будинок [ADDRESS] значиться як нежитлова будівля, однак з пояснень сторін з'ясовано, що вселення в нього проводилось на підставі ордерів як у житловий трьох квартирний будинок. Даний факт сторонами не оспорюється. Згідно ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до житла. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього та постійного зв'язку з конкретним місцем. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцькій проти України» втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Встановлено, що рішення суду щодо позбавлення позивача [PERSON] права на спірну квартиру не приймалося. Згідно ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до приписів ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Як встановлено в ході розгляду справи, приймаючи оскаржуване рішення №52 від 19.02.2004р. про оформлення права власності на будівлю по [ADDRESS] за ТзОВ «Дружба», виконком Сокальської міської ради не надав жодного значення факту реєстрації та проживання позивача у спірному будинку, а також не надав оцінки чинному рішенню виконавчого комітету Сокальської міської ради №339 від 23.12.1985р. про видачу ордера [PERSON] на квартиру по [ADDRESS]. Згідно тверджень сторін, спірний будинок використовується як житловий, він забезпечений електро, газо та водопостачанням, з пояснень позивача з'ясовано, що іншого житла у нього немає. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сокальської міської ради від 19.02.2004 року №52 про оформлення за ТзОВ «Дружба» права власності на 3-х квартирний будинок в [ADDRESS], оскільки таким порушено права та інтереси позивача на житло. В свою чергу, вказане рішення виконкому №52 від 19.02.2004 року слугувало підставою для видачі ТзОВ «Дружба» свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №554947, а саме на нежитлову будівлю в [ADDRESS]. Відповідно, позовна вимога про визнання недійсним даного свідоцтво про право власності на спірний будинок [ADDRESS] від 07.06.2004 року, що видане виконавчим комітетом Сокальської міської ради ТзОВ «Дружба» підлягає до задоволення в повному обсязі. Дослідженим договором купівлі-продажу 50/100 частини нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON], встановлено, що такий укладений 04.12.2004р. між ТзОВ «Дружба» в особі арбітражного керуючого-ліквідатора Ковалко Г.І. (продавець) та [PERSON] (покупець), встановлено, що продавець продав, а покупець купив 50/100 частин нежитлової будівлі (адміністративного будинку), що знаходиться по [ADDRESS], що становить приміщення під літерами 1; 2; 3; 4; 11; 12 площею 98,8кв.м., яка належить продавцю на праві колективної власності. Вказана 50/100 частин нежитлової будівлі належать продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Сокальської міської ради 07.06.2004р. на підставі рішення виконкому №52 від 19.02.2004р. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 14.12.2004р. ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ», встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2004р. на праві приватної власності належить 50/100 частки нежитлової будівлі в [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу 50/100 частини нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON], встановлено, що такий укладений 04.12.2004р. між ТзОВ «Дружба» в особі арбітражного керуючого-ліквідатора Ковалко Г.І. (продавець) та [PERSON] (покупець), встановлено, що продавець продав, а покупець купив 50/100 частин нежитлової будівлі (адміністративного будинку), що знаходиться по [ADDRESS], що становить приміщення під літерами 5; 6; 7; 8; 9; 10 площею 100,6кв.м., яка належить продавцю на праві колективної власності. Вказана 50/100 частин нежитлової будівлі належать продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Сокальської міської ради 07.06.2004р. на підставі рішення виконкому №52 від 19.02.2004р. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 12.01.2005р. ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ», встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2004р. на праві приватної власності належить 50/100 частки нежитлової будівлі в [ADDRESS]. Із договору дарування 21/100 частини нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON], встановлено, що такий укладений 16.12.2004р. між [PERSON] та [PERSON], встановлено, що дарувальник подарував, а обдаровуваний прийняв у дар, 21/100 частин нежитлової будівлі (адміністративного будинку), що знаходиться по [ADDRESS], що становить приміщення під літерами 11; 12 площею 40,8кв.м., що належить дарувальнику на праві приватної власності. Вказана 21/100 частин нежитлової будівлі належать дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу 50/100 частини нежитлової будівлі від 04.12.2004р. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 23.12.2004р. ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ», встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 16.12.2004р. на праві приватної власності належить 21/100 частки нежитлової будівлі в [ADDRESS]. Згідно приписів ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно роз'яснень наданих у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р., встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як з'ясовано в ході розгляду справи укладеними договорами купівлі-продажу 50/100 частин нежитлової будівлі від 04.12.2004р. та договором дарування 21/100 частини нежитлової будівлі порушено права позивача на житло, відповідно позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу 50/100 частини нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 04.12.2004 року, укладений між ТзОВ «Дружба» та [PERSON], в частині відчуження приміщень, що були у користуванні позивача [PERSON], які позначені на поверхневому плані номерами «10», «9», «IV», «ІІІ», визнання недійсним договору купівлі-продажу 50/100 частини нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 04.12.2004 року, укладеного між ТзОВ «Дружба» та [PERSON], в частині відчуження приміщень, що були у користуванні позивача [PERSON], які позначені на поверхневому плані номерами «12» та «11», а також визнання недійсним договір дарування 21/100 частини нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 16.12.2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. В свою чергу, в результаті незаконного позбавлення позивача права користуватися його квартирою, відповідачами йому чиняться перешкоди у користуванні житлом, шляхом обмеження йому доступу до квартири. Таким чином, позовна вимога про усунення перешкоди позивачу у користуванні квартирою №1 в будинку [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою та утриматися від будь-яких дій, які б перешкоджали у користуванні даним житлом підлягає до задоволення.

Outcome: approved