Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу. Мотивував свої вимоги тим, що 18 грудня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2004 року грудня місяця 18 числа зроблено запис за № 1023(Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER]). Від шлюбу, [INFO] року народилася [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві в Книзі реєстрації народжень 2005 року червня місяця 23 числа зроблено відповідний актовий запис за № 793(Свідоцтво про народження Серія [NUMBER]). Сімейні стосунки у шлюбу не склались. Починаючи з 05 травня 2014 року не ведеться спільне господарство, мають окремий бюджет, шлюб носить формальний характер, проживають за різними адресами. Також позивач зазначає, що згоди з відповідачем про місце проживання дітей не досягнуто, а тому вона з посиланням на ст. 163 Сімейного кодексу України, просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої разом з нею. Позивач надав до суду лист у якому просив слухати справу у його відсутність наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач надіслав до суду лист у якому зазначив, що позов визнає. Просить суд ухвалити рішення по справі. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають за різними адресами, мають окремий бюджет починаючи з 05.05.2014 року. Позивач наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на неможливість збереження сім'ї, що не заперечується відповідачем. Виходячи з того, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає за можливе у цій частині позовні вимоги задовольнити. Відповідна до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд задовольняє вимогу про визначення місця проживання дочки з матір'ю, при цьому враховує вік дитини та відсутність заперечень, щодо такого, як від батька так і від матері. За таких обставин, відповідно до ст. 111-112 СК України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дочки, вважає за доцільне не надавати сторонам строк для примирення і на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved