Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання права на майно в порядку спадкування за законом. На підставу своїх вимог спирається на те, що 09.10.2000 року в с. Харківка, Маньківського району Черкаської області померла мати позивача [PERSON], після смерті якої позивач прийняла та оформила спадщину. 21.02.2001 року в с. Харківка, Маньківського району, Черкаської області, померла баба позивача по матері [PERSON]. Довідка Харківської сільської ради Маньківського району, Черкаської області, від 24.12.2014р. за № 323 підтверджує, що дійсно мати позивача є спадкоємицею за законом своєї матері [PERSON], заповіт від її імені посвідчувався лише на житловий будинок на імя сестри позивача [PERSON]. Брат позивача [PERSON] та її сестра [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, про що було подано відповідні заяви до нотаріальної контори. Наскільки відомо позивачу, після смерті її баби [PERSON] ніхто до нотаріальної контори для оформлення спадщини не звертався. Позивач оформила спадщину після смерті своєї матері лише у 2009 році, оскільки на момент смерті матері позивачу було лише 10 років, на момент смерті баби її було неповних 11 років. Позивач фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті її баби [PERSON], на момент її смерті була малолітньою, і відповідно є такою, що прийняла спадщину за законом. Оскільки нещодавно позивачу стало відомо, що її бабі [PERSON] ще за життя, було видано сертифікат на право власності на земельну частку (пай) в адміністративних межах Харківської сільської ради, позивач вирішила зясувати ці обставини. На її звернення листом від 13.02.2015р. за № 31-28-0,4-397/2-15 відділом Держземагентства у Маньківському районі позивача повідомлено, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються громадянам з колективної та інших форм власності, гр. [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 002278 від 01.07.1996р. за № 209 площею 3,34 в умовних кадастрових гектарах в адміністративних межах Харківської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Оскільки самого правовстановлюючого документа, який позивач могла би надати до нотаріальної контори, у неї немає, позивач звернулась до [PERSON] районної державної адміністрації з клопотанням видати дублікат Сертифіката на право на земельну частку (пай) в адміністративних межах Харківської сільської ради на імя її покійної баби [PERSON]. На звернення позивача повідомлено, що видати її Сертифікат на право на земельну частку (пай) в адміністративних межах [PERSON] селищної ради на імя [PERSON] [PERSON] районна державна адміністрація не має можливості у звязку з відсутністю на даний час таких повноважень. Також для вирішення даного питання її рекомендовано звернутись до суду. Позивачу необхідно надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно (Сертифікат), якого у неї немає. У звязку з такими обставинами позивач здійснила публікацію оголошення в газеті «[PERSON] новини» про втрату Сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого на імя [PERSON]. За наявності таких обставин позивач позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, у звязку з цим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача до суду не зявився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримав. Представник Харківської сільської ради в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивачки визнає та просить справу слухати у його відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] будучи повідомлені про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74, 76 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик в друкованих органах, до суду не зявились, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, у їх відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню згідно вимог ст. ст. 16, 319, 322, 328, 392, 1218, 1223, 1268, 1296 ЦК України, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 09.10.2000 року в с. Харківка, Маньківського району Черкаської області у віці 49 років померла мати позивача [PERSON], про що 10.10.2000р. в книзі реєстрації актів про смерть зроблено актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 132171, виданим 10.10.2000р. Харківською сільською радою Маньківського району Черкаській області. Після смерті матері позивачка прийняла та оформила спадщину, про що 23.10.2009р. державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкова справа № 440 за 2009 рік. Довідка Харківської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 24.12.2014р. за № 324 підтверджує, що дійсно позивач є дочкою та спадкоємицею за законом своєї матері [PERSON], яка померла 09.10.2000 року в с. Харківка Маньківського району Черкаської області, заповіт від її імені не посвідчувався. 21.02.2001 року в с. Харківка, Маньківського району Черкаської області померла баба позивачки по матері [PERSON], що підтверджується довідкою Харківської сільської ради Маньківського району Черкаській області від 24.12.2014р. №323. Довідка Харківської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 24.12.2014р. за № 323 підтверджує, що дійсно мати позивача є спадкоємицею за законом своєї матері [PERSON], яка померла 21.02.2001 року в с. Харківка Маньківського району Черкаської області, заповіт від її імені посвідчувався лише на житловий будинок на імя сестри позивача [PERSON]. Брат позивача [PERSON] та сестра позивача [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, про що було подано відповідні заяви до нотаріальної контори. Після смерті баби позивача [PERSON] ніхто до нотаріальної контори для оформлення спадщини не звертався. Позивач є спадкоємицею її баби за законом за правом представлення у відповідності до ч.1 ст.1266 ЦК України, за якою внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач оформила спадщину після смерті своєї матері лише у 2009 році, оскільки на момент смерті матері позивачу було лише 10 років, на момент смерті баби її було неповних 11 років. Разом з тим, позивач є такою, що прийняла спадщину у відповідності до приписів ст.ст.548,549 ЦК УРСР від 18.07.1963р. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР від 18.07.1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.553 ЦК УРСР від 18.07.1963р., вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Позивач фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті моєї баби [PERSON], на момент її смерті була малолітньою, і відповідно є такою, що прийняла спадщину за законом. Оскільки нещодавно позивачу стало відомо, що її бабі [PERSON] ще за життя, було видано сертифікат на право власності на земельну частку (пай) в адміністративних межах Харківської сільської ради, позивач вирішила зясувати ці обставини. На звернення позивача листом від 13.02.2015р. за № 31-28-0,4-397/2-15 відділом Держземагентства у Маньківському районі її повідомлено, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються громадянам з колективної та інших форм власності, гр. [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 002278 від 01.07.1996р. за № 209 площею 3,34 в умовних кадастрових гектарах в адміністративних межах Харківської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Оскільки самого правовстановлюючого документа, який позивач могла би надати до нотаріальної контори, у неї немає, вона звернулась до [PERSON] районної державної адміністрації з клопотанням видати дублікат сертифіката на право на земельну частку (пай) в адміністративних межах Харківської сільської ради на імя її покійної баби [PERSON]. На звернення позивача повідомлено, що видати її Сертифікат на право на земельну частку (пай) в адміністративних межах [PERSON] селищної ради на імя [PERSON] [PERSON] районна державна адміністрація не має можливості у звязку з відсутністю на даний час таких повноважень. Також для вирішення даного питання позивачу рекомендовано звернутись до суду. Позивачу необхідно надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно (Сертифікат), якого у позивача немає. У звязку з такими обставинами позивач здійснила публікацію оголошення в газеті «[PERSON] новини» про втрату Сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого на імя [PERSON]. За наявності таких обставин позивач позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Відповідно до п.1 Глави 2 Порядку, нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб у день подачі нотаріусу всіх необхідних документів. Відповідно до п.4.10. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Відповідно до п. 4.15. Глави 10 даного Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться, зокрема, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Видача свідоцтва про право на спадщину проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У позивача відсутній правовстановлюючий документ на землю, який вона могла би надати нотаріусу для оформлення спадщини, що само по собі виключає можливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку. [PERSON] державною нотаріальною конторою позивачу надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з ненаданням правовстановлюючого документа на майно. У позивача як у спадкоємиці немає можливості оформити право власності на майно в іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду з даним позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За ч.3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. За ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (Прикінцеві та перехідні положення ЦК України). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі розяснення: Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Частина 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до закону спадщина належить позивачу з часу відкриття спадщини. Як спадкоємиця, позивач має право на набуття майна у власність в порядку спадкування, зобовязана утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте не може цього робити у звязку з відсутністю документа, який засвідчує право власності та відсутністю можливості його отримати у звязку із смертю спадкодавця, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved