Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №75/8, за яким [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 1354000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,5% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 23 червня 2028 року шляхом щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту. Відповідно до укладених 23 червня 2008 року договорів поруки №75/8, поручителями позичальника за кредитним договором виступили [PERSON] та [PERSON], які взяли на себе зобовязання відповідати перед банком по зобовязаннях боржника. З метою надежного виконання зобовязання [PERSON] на підставі іпотечного договору від 23 червня 2008 року передав в іпотеку позивачу нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,2520 га та розташований на ній триповерховий жилий будинок № З по вул. Миру, с.Паланки Яворівського району, Львівської області. Відповідач [PERSON] допускав порушення умов договору, прострочував сплату чергових платежів за кредитом та процентів за його користування. Оскільки відповідач не виконував свої зобовязання згідно кредитного договору, банк звернувся в суд з позовом про зміну умов кредитного договору щодо строку його виконання, стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24.02.2012 року в рахунок погашення заборгованості у сумі 1915689,95 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки. Дане рішення суду було звернуто до примусового виконання через органи ДВС і майно виставлене на прилюдні торги, однак торги тричі проводилися і не відбулися через відсутність купівельного попиту. 24.02.2017 року державним виконавцем направлено банку повідомлення про отримання майна в рахунок погашення заборгованості та 20.04.2017 року винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок часткового погашення боргу, складено акт, 27.04.2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Майно було прийняте банком у власність за ціною 893410,00 грн., про що 22.06.2017 року нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право власності на предмет іпотеки та здійснено державну реєстрацію права власності. Після реалізації предмета іпотеки за [PERSON] обліковується заборгованість у сумі 1191567,35 грн., з яких: 930 301,43 грн. залишок прострочених платежів за основним боргом, 261 265,92 грн. залишок прострочених платежів по відсотках. Кредитний договір забезпечувався порукою, а тому поручителі [PERSON], [PERSON] зобовязані солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязання за кредитним договором в розмірі 1 354 000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, штрафи, пеню та інші платежі на умовах зазначених в кредитному договорі. Ухвалою суду від 11.08.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 01.02.2018 року закрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» в частині позовних вимог до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги до [PERSON] підтримав та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про іпотечний кредит №78/8 від 23.06.2008 року у сумі 1191567,35 грн., дав пояснення аналогічні мотивам звернення до суду. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вказаних вимог, оскільки заявляючи позови про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення боргу з поручителів у 2012-2013 роках змінив строк виконання зобовязання, та звернувся до суду з даним позовом лише у липні 2017 року, поза трирічним строком, з часу коли дізнався про порушення свого права. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив та пояснив, що предметом спору у даній справі є заборгованість, яку просить сягнути з відповідача позивач, за договором про іпотечний кредит № 75/8 від 23.12.2008 року в сумі 1 191 567, 35 грн., у тому числі: 930 301, 43 грн. залишок за основним боргом (тіло кредиту); 261 265, 92 грн. залишок платежів по відсотках. У позовній заяві банк зазначає, що [PERSON] неодноразово, починаючи з листопада 2008 року допускав порушення умов договору про іпотечний кредит № 75/8 від 23.12.2008 року. Крім того рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року у справі № 2-1159 було звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON] розмір якої становив 1 915 689, 95 грн. з яких 1 329 884, 85 сума основного боргу, 476 827, 62 сума боргу по процентах. Позивач достроково просив суд стягнути всю заборгованість у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки ще у 2012 році, чим змінив строк виконання основного зобовязання. А тому просив застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про іпотечний кредит № 75/8 від 23.12.2008 року у сумі 1191567,35 грн. та відмовити в таких у звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки позовна заява датована 18.07.2017 року, тобто поза межами трирічного строку. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка с частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків мас право на справедливий судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи 23.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №75/8 відповідно до якого банк зобовязується надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 1354000,00 грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 1354000,00 грн., а також\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом в\~розмірі 18,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кредит надається на 240 (двісті сорок) місяців, з відтермінуванням погашення основного тіла кредиту на строк 6 місяців, тобто до 22 грудня 2008 року. Погашення кредиту починається з січня 2009 року з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 23 червня 2028 р. на придбання трьохверхового будинку та земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 23 червня 2008 р., розташованого за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Паланки, вул. Миру буд. 3. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 525, 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24.02.2012 року у справі №2-1159/2011 звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним 23.06.2008 року на земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Паланки, вул. Миру, 3, Яворівського району, Львівської області в рахунок погашення заборгованості у сумі 1 915 689,95 грн. Рішення набрало законної сили 06.03.2012 року та звернено до виконання. Таким чином, позивач в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором з 23.06.2028 року на 2011 рік (час звернення з позовом до суду) та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Таким правом позивач скористався і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням суду від 24.02.2012 року. Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою банку, заявленою у 2011 році позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів. Таким чином, з моменту вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Дана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року (№ 61 - 2404 св 18). З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, згідно положень абз.2 п.17 Постанови Пленуму ВССУ №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абз. 3 п.17 Постанови Пленуму ВССУ №5). Як зазначив представник позивача та не заперечив представник відповідача в ході реалізації рішення суду банк прийняв майно за ціною 893410,00 грн. Таким чином судом встановлено, що сума невідшкодована банку за договором про іпотечний кредит №75/8 від 23.06.2008 року становить різницю між 1915689,95 грн. та 893410,00 грн. і складає 1022279,95 грн. Згідно зі статтею 599 ЦК України\~зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що відповідач не виконав, взяті на себе зобовязання за договором про іпотечний кредит №75/8 від 23.06.2008 року. Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, 24.02.2012 року рішенням Яворівського суду Львівської області позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Пустомитівського відділення №6381 АТ «Ощадбанк» задоволено, звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним 23.06.2008 року на земельну ділянку та житловий будинок, що знаходиться за адресою: с.Паланки, вул. Миру, 3, Яворівського району, Львівської області в рахунок погашення кредитної заборгованості, розмір якої становить 1915689,95 грн.; 27.04.2017 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, майно прийняте банком у власність за ціною 893410,00 грн. Таким чином позивач дізнався про наявний залишок заборгованості відповідача за договором про іпотечний кредит №75/8 після закінчення виконавчого провадження, тобто 27.04.2017 року. Позивач звернувся до суду 25.07.2018 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, а тому посилання сторони відповідача на сплив строків позовної давності не відповідає дійсності.

Outcome: partial