Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач в позові вказує, в квартиру [ADDRESS] , яка належала Корделівському цукровому заводу вона заселилися влітку 1988 року, як працівник заводу. В даній квартирі вона проживає до теперішнього часу. Вказаний будинок знаходився та знаходиться на території ВАТ «Корделівський цукровий завод». 17.04.2012 року ВАТ «Корделівський цукровий завод» згідно рішення господарського суду Вінницької області визнано банкрутом, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Томашука М . С. В 2019 році вона вирішила на вказану квартиру оформити право власності. Звернувшись до арбітражного керуючого Томашука М.С. щодо приватизації квартири їй було надано відповідь, що станом на дату відкриття ліквідаційної процедури та по теперішній час чотирьохквартирний будинок [ADDRESS] на балансі ВАТ «Корделівський цукровий завод» не перебуває. Тобто, до статутного капіталу ВАТ «Корделівський цукровий завод» будинок [ADDRESS] не увійшов. За інформацією, наданою Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області, відомості про нерухоме майно (чотирьохквартирний будинок) за місцезнаходженням: [ADDRESS] , від суб`єктів управління до Фонду з метою внесення до Реєстру не надавалися. На балансі Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області ззазначений будинок не перебуває. Враховуючи те, що вона понад десять років добросовісно, відкрито володіє зазначеним нерухомим майном, просить визнати за нею право власності на вказану квартиру за набувальною давністю.За вказаних обставин позивач звернулася в суд з даним позовом. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, згідно довідки №02-14-72 від 02.04.2020 року, яка надійшла на адресу суду 04.05.2020 року за вх.3942 за підписом в.о. сільського голови О.Мазур, Корделівська сільська рада позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, квартира [ADDRESS] , яка належала Корделівському цукровому заводу, була надана позивачу [PERSON] як працівнику заводу, в яку остання заселилася влітку 1988 року. В даній квартирі позивач проживає і на даний час, що підтверджується копією паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання та копією довідки Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Вказаний будинок знаходився та знаходиться на території ВАТ «Корделівський цукровий завод». 17.04.2012 року ВАТ «Корделівський цукровий завод» згідно рішення господарського суду Вінницької області визнано банкрутом, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Томашука М.С. Відповідно до листа № 02-03/137 від 03.12.2019 року арбітражного керуючого Томашука М.С. щодо приватизації квартири станом на дату відкриття ліквідаційної процедури та по теперішній час, тобто на час надання відповіді 03.12.2019 року чотирьохквартирний будинок [ADDRESS] на балансі ВАТ «Корделівський цукровий завод» не перебуває. Тобто, до статутного капіталу ВАТ « Корделівський цукровий завод» будинок [ADDRESS] не увійшов . За інформацією, наданою Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області Корделівській сільській раді, відомості про нерухоме майно (чотирьохквартирний будинок) за місцезнаходженням: [ADDRESS] , від суб`єктів управління до Фонду з метою внесення до Реєстру не надавалися. Згідно листа Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області №02-14/08 від 13.01.2020 року будинок [ADDRESS] в комунальну власність не переданий, на балансі сільської ради не перебуває. Відповідно до виготовленого технічного паспорту на квартиру вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, не є аварійними та є придатним до користування. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Статтею 344 ч.1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.9 до Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В п.11 цієї ж Постанови вказано, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. Відповідно до п. п.13, 14 Постанови №5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15, 16 ЦК України , а також частини 4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини 1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За даних обставин суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволоділа і продовжує відкрито і безперервно володіти квартирою [ADDRESS] протягом більше, як 10 років, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved