Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд з вищевказаним позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що йому на праві приватної власності належить вищевказана квартира. В цій квартирі зареєстрований з дозволу позивача його брат [PERSON] , який ніколи не проживав за даною адресою. Відповідач з 1998р. перестав спілкуватись з позивачем та приходити до нього в гості, речей своїх за даною адресою він не зберігав і не зберігає, житлово-комунальні послуги не сплачує. Через своїх знайомих позивач неодноразово просив відповідача, щоб він написав заяву про зняття з реєстрації в його квартирі, але він ухиляється від вирішення цього питання. Тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за його відсутністю. Відповідач до суду повторно не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив та заяву про перенесення слухання справи не надав. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернуте рекомендоване повідомлення з відміткою «нет дома», з огляду на що відповідач, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Відповідно до ст.280 ЦПК України\~ суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 7/12 частин квартири [ADDRESS] (а.с.9). На підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбав 5/12 частин квартири [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки, виданої КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» №117 від 16.05.2019р. станом на 31.12.2012р. [PERSON] на праві приватної власності одноособово належить квартира [ADDRESS] (а.с.8). Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно до якого [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.15). Актом квартального комітету Орджонікідзевської міської ради від 03.05.2019р. встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але з 1998р. не проживає [PERSON] (а.с.11). Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] дала покази, згідно яких вона є дружиною позивача та проживає разом з ним за адресою Медична 12/1. Стверджує, що відповідача за вказаною адресою не проживає, речей своїх не зберігає, житлово-комунальні послуги не сплачує. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала на те, що вона є сусідкою позивача і знає, що позивач [PERSON] проживає зі своєю дружиною за адресою Медична, 12/1 в м. Покров. Більше з ними ніхто не проживає. Статтями\~47,\~48 Конституції України\~закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Таким чином, враховуючи те,\~що відповідач\~протягом тривалого\~часу не\~користується вказаним\~житловим приміщенням,\~особисті речі\~в зазначеній\~квартирі відсутні, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved