Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування позову зазначав, що 26.07.1981р. позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і з того часу проживала разом з ним в кооперативній квартирі [ADDRESS]. Будинок за вказаною адресою споруджений у 1973р. ЖБК-8, квартири надані членам ЖБК в кредит на 15 років, який позивая та її чоловік погасили у 1988р. З 15.04.1991р., з вступом в дію Закону України «Про власність», у відповідності до ст. 15 цього Закону вказано, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. За поданням ОБТІ рішенням Виконкому Івано-Франківської міської ради від 13.04.1994р. за №118 затверджено рішення правління ЖБК-8 від 18.03.1994р. №2 та визнано право власності за членами ЖБК-8 на квартири у будинках [ADDRESS] в тому числі і за чоловіком позивача - [PERSON]. [INFO]. [PERSON] помер. Однак, за життя чоловік позивача не отримав свідоцтва про право власності, а заступником завідувача першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що відсутні документи власності на квартиру та рекомендовано звернутися в суд. Оскільки позивач, відповідно до вимог закону належним чином прийняв спадщину після смерті свого чоловіка, але в зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документа, позивач не може оформити право власності на це майно в порядку передбаченому законом, а тому позивач вважає, що суд з метою захисту його прав може визнати за позивачем, в порядку спадкування, право власності на вищевказане нерухоме майно після смерті чоловіка позивача. В судове засідання сторона позивача не з'явилась, подавши заяву з якої вбачається, що вимоги позову сторона підтримує з підстав, що викладені у позовний заяві та просить їх задовольнити, а розгляд справи проводити без її участі, не заперечував щодо заочного розгляду справи судом. Відповідач в судове засідання не з'явився подавши суду заяву, за змістом якої сторона не заперечувала щодо розгляду справи у відсутності їх представника, та покладалася на розсуд суду при вирішенні спору по суті. Відтак виходячи з того, що сторона відповідача в судове засідання не з'явилася, подавши відповідну заяву про розгляд справи за відсутності представника, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Згідно до змісту положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі коли розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В попередньому судовому засіданні позивач повідомила суду, що їй відомі процесуальні права та обов'язки, а також наслідки вчинення процесуальних дій (а.с.23). Стороною подано докази для обґрунтування своїх доводів, жодних клопотань чи заяв, про витребування чи долучення до матеріалів справи інших доказів від учасників процесу не поступало. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], копія я кого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] одружилися, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.4). У відповідності до рішення №2 Правління житлового кооперативу №8 від 18.03.1994р., копію витягу з якого долучено до матеріалів справи, вирішено в зв'язку з повною сплатою вартості квартири членами ЖБК-8, визнано право власності на квартири в будинку [ADDRESS] в кількості 64 квартири згідно списку №1, п/п 21. [PERSON] (а.с.7-9). Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради розглянувши подання обласного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності вирішив 13.04.1994р. своїм рішенням №118 затвердити рішення правління ЖБК №8 від 18.03.1994р. №2 та визнав п.1 вказаного рішення право власності на квартири в будинку [ADDRESS] кількістю 64 квартири згідно опису, а п. 10 Обласному бюро технічної інвентаризації та управлінню житлово-комунального господарства міськвиконкому оформити та видати свідоцтва на право власності згідно цього рішення. Наведене підтверджується копією архівного витягу (а.с. 6). З витягу із додатку №2 рішення виконкому від 26.04.2012р. №261 вбачається, що за п/п 4 Переліку фізичних осіб за якими оформляється право власності на квартири у житлово-будівельних кооперативах значиться [PERSON], форма власності - приватна, об'єкт нерухомого майна, на яке оформлюється право власності - квартира [ADDRESS] (а.с. 10). З копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вбачається, що технічний паспорт виготовлений 16.12.2011р., однак власник нерухомого майна в ньому не вказаний (а.с.11-12). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 09.07.2014р. відділом ДРАЦСРСу Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] помер [INFO]. (а.с. зв.10). [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою : [ADDRESS] що підтверджується довідкою ОК «Житловий №8» (а.с.5) [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], відповідно до змісту довідки Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори № 420/02-14/2 від 05.02.2015р. - інші спадкоємці до нотконтори з заявами не звертались. У відповідності до змісту листа №4886/02-14/2 від 24.12.2014р. за підписом завідувача Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори на ім'я позивача зазначено, що в зв'язку із відсутністю документів власності на квартиру [ADDRESS] видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру не представляється можливим та рекомендовано звернутися в суд (а.с.13). Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно до абзацу другого п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцем за законом належного [PERSON] майна є його дружина - позивач [PERSON], у листах Першої державної нотаріальної контори не міститься будь-яких відомостей про наявність інших спадкоємців, в тому числі і тих, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, або наявності заповітів, враховуючи повідомлення представника позивача про відсутність претензій третіх осіб щодо спірного майна, відсутність у суду в даний час відомостей щодо наявності будь-яких претензій, а також того, що відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину пов'язана виключно з відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації речових прав на спадкове нерухоме майно, то суд вважає, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування право власності на вказане вище спадкове майно. Оскільки позивач не заявляв вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат під час розгляду справи, то суд залишає їх понесеними за сторонами. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 8, 24, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved