Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 90351,36 доларів США, що станом на 07.04.2016 року еквівалентно 2344617,82 грн., а також стягнути з відповідачів сплачений судовий збір в розмірі 35169,27 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного між позивачем та [PERSON] договору № MKH7AE0000144193 від 15.09.2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 13824,07 доларів США на термін до 13.09.2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № MKH7AE0000144193 від 15.09.2008 року, між позивачем та [PERSON], а також [PERSON] було укладено договори поруки. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору і станом на 07.04.2016 року заборгованість [PERSON] становить 90351,36 дол. США, що складається з наступного: 15239,29 дол. США заборгованість за кредитом; 6544,18 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1555,51 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 62700,76 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до кредитного договору в розмірі 9,63 дол. США - штраф (фіксована частина) та 4301,99 дол. США - штраф (процентна складова), що за курсом 25,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.04.2015 року загалом складає 2344617,82 грн., що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 20.12.2015 року, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № MKH7AE0000144193, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 13824,07 доларів США на термін до 13.09.2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Для забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № MKH7AE0000144193 від 15.09.2008 року, між позивачем та [PERSON], а також [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобовязання відповідати перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 90351,36 дол. США, що складається з наступного: 15239,29 дол. США заборгованість за кредитом; 6544,18 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1555,51 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 62700,76 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що за курсом 25,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.04.2015 року складає 2344617,82 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Між сторонами існують правовідносини з отримання/надання грошового кредиту, про що ними укладено відповідний договір кредиту: згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Факт несплати відповідачем [PERSON] грошових коштів за користування кредитом та погашення кредиту підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком суми заборгованості. При визначенні розміру заборгованості суд виходить з вищевказаного розрахунку заборгованості, і вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості з розрахунку:15239,29 дол. США заборгованість за кредитом; 6544,18 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1555,51 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом. Разом з тим, при визначенні розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача, суд приходить до наступного. Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України. За правилами п. 1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до\~статті 253 ЦК України\~обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою\~статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказані правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України, ухваленій по справі № 6-100цс14 від\~03 вересня 2014 року. Так, з розрахунку позивача слідує, що сума пені нарахована ним на прострочення як по оплаті основного боргу та процентів, що складає 62700,76 дол. США, що втричі перевищує суму заборгованості за кредитом, що свідчить про явну не співмірність суми пені сумі заборгованості по кредиту. Крім того, суд враховує що розрахована позивачем сума пені була за період з 10.02.2009 р. по 07.04.2016 р. Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь\~у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При таких обставинах суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для застосування положень ч.3\~ст.551 ЦК України\~та вважає за доцільне зменшити розмір. Тому суд,

Outcome: partial