Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] 19.08.2013 р. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач за первісним позовом [PERSON] 04.11.2013 р. подав зустрічний позов до [PERSON] про стягнення заподіяних матеріальних збитків, який уточнив 04.04.2014 р., просив стягнути з відповідача 56208 грн., еквівалентних 5000 доларам США сплаченого останньому авансу, та 7719,79 грн. за проведений у будинку ремонт, а всього 63927,79 грн. Ухвалою суду від 05.11.2013 р. обидва позови об'єднані в одне провадження. Свій первісний позов [PERSON] обґрунтовував тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2008 р. належить домоволодіння [ADDRESS], право власності належно зареєстровано, що підтверджується витягом Івано-Франківського ОБТІ від 21.11.2008 р. Дане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності відповідно до державного акту серії ЯМ № 621165 від 25.09.2012 р. У належний йому будинок тимчасово вселився відповідач [PERSON], який згодом заявив, що домоволодіння належить йому, заборонив позивачу наближатись до будинку. З метою захисту своїх прав він у липні 2013 р. звернувся із заявою у Тисменицький РВ УМВС. Позивач 07.06.2013 р. через приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] передав відповідачу заяву з проханням виселитися з домоволодіння у термін до 07.07.2013 р., яку відповідач отримав, однак, не звільнив домоволодіння, яке необхідне позивачу для проживання. Факт проживання відповідача у домоволодінні підтверджується актом сільської ради від 06.08.2013 р. За таких обставин він змушений звернутись до суду з позовом про виселення відповідача із спірного житла без надання іншого жилого приміщення. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовував тим, що спірне домоволодіння належало матері відповідача [PERSON], яка померла [INFO] р., після смерті якої відповідач хотів продати домоволодіння. У травні 2008 р. він домовився з відповідачем про купівлю-продаж домоволодіння разом із земельною ділянкою за 20000 доларів США; у перших числах червня 2008 р. він разом зі своєю співжителькою [PERSON] зі згоди відповідача поселились у будинок, він заплатив відповідачу аванс в розмірі 5000 доларів США. Після поселення у будинок він провів ремонтні роботи, а саме: гіпсокартонними пакетами була облаштована кухня, замінені вхідні і міжкімнатні двері, підлога, електропроводка і розетки, наклеєні шпалери на стіни в кухні, стіни і стеля у коридорі оббиті пластиковою вагонкою, у двох кімнатах зроблена побілка. Вказані ремонтні роботи провів зі згоди відповідача. Відповідач ухилявся від оформлення договору купівлі-продажу, а пізніше збільшив вартість до 25000 доларів США, що позивача не влаштовує. На його прохання повернути аванс у сумі 5000 доларів США та вартість ремонтних робіт відповідач обіцяв повернути кошти, але просив зачекати. Представники позивача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні цей позов підтримали і просили його задовольнити; зустрічний позов не визнали і пояснили, що у травні 2008 р. після смерті матері відповідача [PERSON] попросився жити у будинок з подальшим його викупом; була домовленість, що [PERSON] купляє домоволодіння за 10000 доларів США, а не за 20000 доларів, як стверджує [PERSON], після цього приватизовує на себе земельну ділянку. [PERSON] заплатив [PERSON] аванс у розмірі 2000 доларів США, спочатку 1000 доларів, через місяць - ще 1000 доларів; домовлена сума у доларах не змінювалась, а лише зросла у гривнях, бо зріс курс долара. [PERSON] у 2009 р. сам відмовився купляти домоволодіння, тому [PERSON] приватизував земельну ділянку у вересні 2012 р. Оскільки [PERSON] самовільно зрубав дерева біля будинку, [PERSON] не хотів йому повертати 2000 доларів авансу; [PERSON] ремонтів не проводив, а якщо щось і робив, то без дозволу власника, за таким дозволом до [PERSON] не звертався. З огляду на те, що [PERSON] пропустив трьохрічний строк загальної позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки аванс заплатив у червні 2008 р., після цього провів за власні кошти ремонт, а з позовом звернувся лише 04.11.2013 р., просили у зустрічному позові відмовити за спливом позовної давності. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник у судовому засіданні цей позов підтримали і просили його задовольнити; первісний позов не визнали і пояснили, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини [PERSON], який в односторонньому порядку збільшив ціну, відмовився відшкодувати аванс у розмірі 5000 доларів і витрати на ремонт будинку, тому не згідні на виселення. Просили у первісному позові відмовити. Вислухавши пояснення представників позивача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом, його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний - до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12.11.2008 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ від 21.11.2008 р. (а.с.5-6). [PERSON] на праві приватної власності належить і присадибна земельна ділянка площею 0,1380 га за цією ж адресою, що посвідчується державним актом серії ЯМ № 621165 від 25.09.2012 р. (а.с.10). У червні 2008 р. у вказане домоволодіння поселився відповідач за первісним позовом [PERSON] на правах наймача незважаючи на те, що передбачений ст.158 ЖК України договір найму житла між сторонами укладений не був. Сторони досягли усної домовленості про купівлю-продаж домолодіння після оформлення [PERSON] спадщини, було узгоджено ціну у 10000 доларів США, п'яту частину якої в сумі 2000 доларів США відповідач сплатив позивачу як аванс. Суд вважає необґрунтованим твердження сторони відповідача - позивача за зустрічним позовом про те, що [PERSON] сплатив [PERSON] аванс у розмірі 5000 доларів США, що становило п'яту частину від домовленої ціни продажу домоволодіння та земельної ділянки у 20000 доларів США, оскільки сторона не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини. Враховуючи відсутність письмової розписки про отримання авансу, з огляду на допустимість доказів суд критично оцінює показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні підтвердили вказану обставину. З урахуванням того, що позивач за первісним позовом до звернення з позовом до суду належно, передавши відповідну заяву від 07.06.2013 р. через приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], попередив [PERSON], який 08.06.2013 р. цю заяву отримав, як фактичного наймача жилого приміщення у належному позивачу будинку про необхідність виселення з будинку та звільнення приміщення (а.с.13-14); відповідач [PERSON] жиле приміщення не звільнив, а продовжує проживати у будинку позивача, порушуючи право власності останнього на спірне домоволодіння, що полягає у вільному, на власний розсуд володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, - суд вважає, що відповідач [PERSON] підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Заявлені [PERSON] вимоги за зустрічним позовом підлягають до часткового задоволення. З огляду на достовірно встановлений у судовому засіданні факт сплати позивачем відповідачу [PERSON] авансу в розмірі 2000 доларів США, чого сторона відповідача не заперечувала, неукладення договору купівлі-продажу домоволодіння між сторонами, сплачений аванс підлягає поверненню [PERSON] Тому з [PERSON] слід стягнути на користь позивача 22483,20 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 03.04.2014 р. (а.с.212) становить 2000 доларів США сплаченого авансу. Зустрічну позовну вимогу про стягнення з відповідача 7719,79 грн. за проведений у будинку ремонт суд вважає необґрунтованою, оскільки позивач не довів, що проводив ремонтні роботи у будинку з дозволу відповідача як власника житла, та не спростував позиції сторони відповідача, яка підтвердила, що [PERSON] не давав [PERSON] такого дозволу. При цьому суд критично оцінює показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] сам дозволив роботи ремонт, з огляду на те, що вказаний свідок як співжителька [PERSON] не може вважатись незаінтересованою особою. Суд вважає необґрунтованим твердження сторони відповідача за зустрічним позовом про те, що [PERSON] пропустив трьохрічний строк загальної позовної давності для звернення до суду з позовом. Судом встановлено, що влітку 2013 р. стало остаточно відомо про те, що договір купівлі-продажу домоволодіння між сторонами укладений не буде. Вказану обставину підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], вона підтверджується також письмовими доказами, зокрема, переданою у нотаріальному порядку заявою [PERSON] від 07.06.2013 р. про виселення [PERSON] (а.с.13), наявною у долучених до справи матеріалах Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області заявою [PERSON] від 10.07.2013 р. (а.с.185). Суд вважає, що саме з цього часу слід обчислювати загальну позовну давність для звернення [PERSON] до суду з позовом про повернення сплаченого авансу у зв'язку з неукладенням договору купівлі-продажу домоволодіння. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 150, 158, 168, 169 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 386, 570 ч.2 ЦК України,

Outcome: partial