Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Позивач звернувсь до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3036, 86 кв.м. передану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства,\~ розташованої на території [PERSON] селищної ради Онуфріївського району (вулиця Котляревського 140) в порядку набувальної давності. Свій позов мотивує тим, що 17.10.2000 року позивач уклав договір купівлі-продажу жилого будинку, який знаходиться в сел. Павлиш, Онуфріївського району, по вулиці Котляревського, 140. Площа садиби становить 30895 кв.м. відповідно до технічного паспорта будинку. На момент посвідчення договору купівлі-продажу будинку, документи на право власності на земельну ділянку знаходились на оформленні в земельному відділі, так як ця процедура займає багато часу. Після видачі Державного акту на право приватної власності на землю на колишнього власника будинку - [PERSON], а це відбулось 30 листопада 2000 року, він передав позивачу оригінал цього Державного акту та пообіцяв оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки в наступному році, тобто в 2001 році. З того часу позивач з [PERSON] декілька разів зустрічались, але він все не міг зібрати необхідні документи для оформлення договору купівлі-продажу землі, хоча на той час це і не було обовязковим. На день звернення до суду з позовом [PERSON] помер. Увесь час з моменту купівлі будинку, тобто з жовтня 2000-го року, позивач вільно і відкрито користувався всією земельною ділянкою та продовжує нею користуватись до цього часу. Ніяких претензій до нього з цього приводу власник, чи інші особи, не предявляли, тому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. Позивач в судове засідання не зявивсь, однак подав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області в судове засідання не зявилась та також подала заяву, в якій просила справу слухати у їх відсутності, проти позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17 жовтня 2000 року позивач уклав договір купівлі-продажу жилого будинку, який знаходиться в сел. Павлиш, Онуфріївського району Кіровоградської області, по вулиці Котляревського, 140 з [PERSON] /а.с. 6/. Площа садиби становить 30895 кв.м. відповідно до технічного паспорта будинку /а.с. 7-8/. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії КР, виданого [PERSON] селищною радою 30 листопада 2000 року, у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 3036,86 кв.м. передана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства /а.с. 9/. Відповідно до листа Онуфріївської державної нотаріальної контори № 39/02-14 від 26.01.2017 року після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена /а.с. 22/. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства та у звязку з придбанням у власність житлового будинку, позивач має право і на земельну ділянку, на якій він розташований. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4\~статті 10 ЦПК України\~встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1\~ст. 11 ЦПК України). Відповідно до\~статті 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 212 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна: володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пункт 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 звертає увагу, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). У п. 6 інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі\~статті 334 ЦК\~можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається: у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Позивач доведений факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном більше 10 років, крім того, ніхто ніяких претензій щодо вказаної земельної ділянки не заявляв та не претендував.\~\~\~\~\~ Враховуючи викладене, оскільки позивач добросовісно заволодів чужим майном земельною ділянкою площею 3036, 86 кв.м. передану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства,\~ розташованої на території [PERSON] селищної ради Онуфріївського району (вулиця Котляревського 140) і понад десять років відкрито, безперервно нею користується, за ним може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно з ч.1\~ст. 344 Цивільного кодексу України. \~

Outcome: approved