Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач в червні 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив встановити факт сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з січня 1995 року по жовтень 2008 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у період із січня 1995 року по жовтень 2008 року фактично проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] . Від цих стосунків [INFO] у них народилась спільна дитина [PERSON] . Вони разом не лише проживали та вели господарство, а також для того, щоб прогодувати сім`ю розпочали свій спільний бізнес, для чого вона навіть стала на облік у державних контролюючих органів як фізична особа підприємець. У свою чергу Відповідач маючи намір втілити свою мрію із ведення бізнесу у сфері надання послуг ресторанного бізнесу, підшукав підходяще для таких цілей майно за адресою: [ADDRESS] , та придбав його на підставі відповідного договору від 02.12.1998 року. Однак для повноцінного функціонування придбаного Відповідачем майна необхідно було провести реконструкцію вказаного майна, і після цієї реконструкції ввести його в експлуатацію, що у свою чергу потребувало значних капіталовкладень та часу. Так, вони 23.12.1999 року придбали нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Через деякий час після придбання цього приміщення ними було завершено всі необхідні процедури із оформлення необхідних дозволів та інших документів необхідних для функціонування кафе. Вона залишалась власником приміщення по [ADDRESS] після його переобладнання під кафе , однак діюче кафе було передано в користування Відповідача. Така передача в користування кафе була необхідна виключно для того, щоб саме Відповідач міг офіційно здійснювати в ньому господарську діяльність, а доходи отримані від неї направляв на реконструкцію придбаної ним нерухомості за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, вони із відповідачем вживали всіх можливих заходів для закінчення реконструкції об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] , та саме вона готувала всі необхідні документи для отримання дозволів на здійснення реконструкції, а у подальшому і здійснення самої реконструкції. Однак, на початку жовтня 2008 року їй від найнятих ними працівників випадково стало відомо, про те, що чоловік її зраджує із найнятим нею барменом - [PERSON] , крім того з`ясувалось, що [PERSON] навіть народила від відповідача дочку і Відповідач визнав себе її батьком. Дізнавшись вказані обставини у них у сім`ї виник скандал за результатами якого між ними були припиненні будь - які відносини, і Відповідач виселився від неї та оформив шлюб із [PERSON] , котра після шлюбу навіть взяла його прізвище - [PERSON] . Оскільки, належне відповідачеві приміщення за адресою [ADDRESS] набуте у період фактичних шлюбних відносин й на його реконструкцію потрачені грошові кошти отримані від експлуатації належного їй майна по [ADDRESS] , вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя в порядку положень ст. 60, ст.62 та ст.74 Сімейного кодексу України, а тому звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 12 червня 2018 року провадження по справі відкрите, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29 серпня 2018 року провадження по справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі 331/8757/14-ц \~\~\~\~\~\~ за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 09 січня 2019 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку справи 331/8757/14-ц \~\~\~\~\~\~ за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Ухвалою суду від 16 січня 2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті . У вступному слові представник позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] позов визнав, зазначив, що дійсно проживав з [PERSON] у спірний період однією сім`єю без реєстрації шлюбу , а також не оспорював придбання в цей період нежитлового приміщенняі за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить закону, а тому відповідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України приходить до висновку про відмову у прийняття визнання відповідачем позову. Залучений по справі співвідповідач [PERSON] та її представник позов не визнали , в наданих суду поясненнях просили в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року у справі 331/8757/14-ц встановлено факт спільного сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з лютого 2005 року по 25 жовтня 2008 року без реєстрації шлюбу та визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину спірного нерухомого майна. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що в період з 1995 року по 2007 рік [PERSON] проживав фактичним подружнім життям з [PERSON] . Спочатку вони проживали за адресою: [ADDRESS] . В 1997 році у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство , займалися підприємницькою діяльність, для чого придбали кафе за адресою: [ADDRESS] . Також, ними спільно було розпочато будівництво авто мийки та кафе за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, свідок [PERSON] пояснив, що в 2004 році допомагав [PERSON] та [PERSON] продати квартиру в [PERSON] , яка залишилася позивачу у спадщину і зазначені грошові кошти в розмірі 30\~000 доларів США були витрачені на будівництво . Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, пояснення свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, та підтверджено поясненнями свідків, що [PERSON] та [PERSON] з 1995 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, що підтверджено показаннями свідків, не оспорювалося сторонами. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя підтверджується, що [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , батьком дитини є [PERSON] .. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від від 13 грудня 2016 року у справі 331/8757/14-ц встановлено факт спільного сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з лютого 2005 року по 25 жовтня 2008 року без реєстрації шлюбу, визнано нежитлове\~\~ приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано на [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину нежитлового\~\~ приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до частини другої статті 3\~Сімейного кодексу України\~сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є:спільне проживання чоловіка і жінки;спільний побут;взаємні права і обов`язки. Конституційний суд України у своєму\~рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99\~зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту\~спільного проживання, є\~ведення спільного господарства, тобто:наявність спільних витрат;спільний бюджет;спільне харчування;купівля майна для спільного користування;участі у витратах на утримання житла, його ремонт;надання взаємної допомоги;наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України\~від 01 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315\~ЦПК України\~суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов:має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років);мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом);відсутній спір про право. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315\~ЦПК України\~встановлення факту проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу здійснюється судом в\~порядку окремого провадження. Норма статті 315\~ЦПК України\~щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки застосовується до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року (набрання чинності Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року №2947-III). З огляду на вищенаведене, позовні вимоги в частині встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з січня 1995 року по січень 2004 року задоволенню не підлягають, оскільки до спірних правовідносин в цій частині застосуванню підлягають положення КпШС України, який не передбачав можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Разом з тим, судом встановлено,підтверджено поясненнями свідків та визнано сторонами, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали разом однією сім`ю з , зокрема в період з січня 2004 року по лютий 2005 року , вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Однак, суд зауважує, що факт спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року (дати набрання чинності СК України) можливо встановити в тому випадку , якщо з ним пов`язані юридично значимі наслідки, зокрема, право спільної сумісної власності на майно, придбане чоловіком та жінкою під час такого проживання. Разом з тим, оскільки факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з січня 2004 року по лютий 2005 року не тягне за собою юридично значимих наслідків для [PERSON] , то позов в цій частині також задоволенню не підлягає. Згідно із\~статтею 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року у справі 331/8757/14-ц встановлено факт спільного сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з лютого 2005 року по 25 жовтня 2008 року без реєстрації шлюбу. Отже, позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з відповідачем у період із лютого 2005 року по жовтень 2008 року суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено факт спільного сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] в цей період без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Також, слід зазначити, що за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати нерухоме майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Крім того, суд звертає увагу, що нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року у справі 331/8757/14-ц визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеного нежитлового приміщення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed