Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.05.2019 року розірвано. Від спільного подружнього проживання у них народилися дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком неповнолітніх котрий матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не приймає участі у їх вихованні. Просить стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач на судовий розгляд справи не з`явилась, однак подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи у її відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подав заяв про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечила позивач. Враховуючи те, що в судове засіданні сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.05.2019 року розірвано. Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] підтверджується, що сторони у справі є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів,інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. На судовий розгляд справи відповідач не надав суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоров`я, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків. Враховуючи те, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , котрий зобов`язаний утримувати їх, а також беручи до уваги, що на судовий розгляд справи відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували обґрунтування позивача, тому суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини є законними, доведеними і підлягають до задоволення. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів суд бере до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини. Визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб та достатній рівень життя дитини, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved