Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.07.2007 року, посилаючись на те, що відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 2 200 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік та зобовязався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 7 690,78 доларів США, що за курсом 21.18 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.08.2015 року складає 162 890 грн. 73 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити у відсутності представника. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду заяву про застосування строку позовної давності, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 10.07.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», назву якого змінено на ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 2 200 доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 19,20 % на рік. Підписавши заяву позичальник [PERSON] погодився, що вона разом із запропонованими Приват Банком «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір та підписанням вказаної заяви позивач підтвердив свою ознайомленість з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам картка «Універсальна» визначено обов`язок позичальника погашати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в строки визначені договором. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця до 25 числа платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості (а.с.16-27). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.07.2007 року (а.с.9-12). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 31.08.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями в сумі 7 690,78 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 2 160,50 доларів США., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 4 841,57 доларів США, заборгованість з пені та комісії за користування кредитом в розмірі 300 доларів США штраф (фіксована частина) 23,61 долара США, штраф (процентна складова) 365,10 доларів США. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. В даній справі представник відповідача просив про застосування строку позовної давності, що в силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, мотивуючи тим, умовами і правилами надання банківських послуг, на які посилається позивач, передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений в заяві і в памятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки Банку». При порушенні строків платежів позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5 % від суми позову. Строк дії картки зазначений на лицьовій стороні Картки та п.1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг, а саме Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. По закінченню строку дії картки відповідна картка продовжується Банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку її дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття карткового рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій з карткового рахунку і при дотриманні інших умов, передбачених договором. Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а п. 1ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). У п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що строк дії договору встановлено 12 місяців, а якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про його закінчення, дія договору автоматично продовжується на такий же строк. Підстави для закриття рахунку передбачені п.п.9.4,9.5 цих умов. Отже, якщо картковий рахунок було відкрито 10.07.2007 року, термін дії кредитної картки встановлено до серпня 2009 року. Тобто перебіг позовної давності розпочався 01 вересня 2009 року. За отриманням нової кредитної картки відповідач не звертався. Копії картки, інформації про те чи поновлювалась дія картки представник позивача суду не надав. Клопотань про доручення доказів чи витребування доказів не заявляв. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що востаннє відповідач здійснював погашення процентів за кредитом в сумі 90,06 доларів США 19.05.2010 року. Також вбачається, що заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2160,50 доларів США обліковується у позивача з 31.12.2010 року і по день звернення до суду не погашалась. Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача аж 15 жовтня 2015 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Суд враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України. Правовою позицією, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 19 березня 2014 року, визначено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Отже, позивачем не дотримано строків позовної давності при зверненні з позовом до суду. Клопотання про поновлення строку позовної давності представником позивача суду не заявлялось. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 253, 256, 257, 258, 259, 261, 526, 530, 546 ч.1, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed