Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, судові витрати просить покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 01.06.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стверджує, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 33004,83 грн., на підставі наведеного змушений звернутись в суд для захисту свого майнового права та інтересу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та його представник у судове засідання 31.07.2017 року не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Стороною відповідача подано заперечення, у яких зазначено, що 01.06.2010 року [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір, 28.10.2013 року отримав кредитні кошти в сумі 2912,00 грн. відповідно до цього договору. Відповідач протягом 15 місяців мав сплачувати отриманий кредит та з метою погашення кредиту сплатив кошти: 14.12.2013 року - 450 грн., 30.12.2013 року - 50 грн., 14.01.2014 року - 210 грн., 17.02.2014 року - 210 грн., 18.03.2014 року - 210грн., 25.04.2014 року - 150 грн.. Сплата платежу є лише визнанням певної частини заборгованості, а тому до попередніх правовідносин слід застосовувати позовну давність. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту погашення строкуй його погашення. Сума зазначена як несплачені проценти на прострочену заборгованість у розмірі 24777,98 грн. є неустойкою, яка в 10 разів перевищує тіло кредиту, а тому вважає, що така підлягає зменшенню судом. Крім того, комісія в розмірі 3100,00 грн. нарахована позивачем безпідставно. А тому просив у задоволенні позову відмовити. У поясненнях, які надійшли до суду 14.07.2017 року, позивач зазначає, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто кредитом, який надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Строк позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Просив позовні вимоги задовольнити. У відповідності із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). При вирішенні питання про поважність неявки відповідача в судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки суду, а й осіб які беруть участь у справі. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.06.2010 року відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], згідно кредитного договору від 01.06.2010 року отримав картку [NUMBER], яка мала термін дії до останнього дня 01.05.2015 року. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормами п. 8.6. умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. У відповідності із ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У зв'язку із тим, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань станом на 31.01.2017 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 33004,83 грн., з яких 2918,34 грн. заборгованість за кредитом, 24938,64 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована складова) та 1547,85 грн. штраф (процентна складова), що стверджується відповідним розрахунком заборгованості. Кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі починається після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України), про що заначено у правовій позиції ВС України у справі №6-61цс14. Як встановлено судом, кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто кредитом, який надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Таким чином перебіг строку позовної давності почався 01.02.2015 року та позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності. Обгрунтувань безпідставності нарахування комісії в розмірі 3100,00 грн. стороною відповідача суду не надано, як і розміру відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість. Посилання у запереченнях на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013 щодо перетворення неустойки на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором як підставу для зменшення розміру неустойки не може прийматися до уваги судом, оскільки судом не встановлено порушення презумпції добровільності укладення договору кредиту. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved