Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] шкоду в порядку регресу у розмірі 89 420,36 грн., а також 1600 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що 17.10.2016 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «Алюпласт Україна» укладено договір страхування майнових інтересів власника транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER]. 28.11.2016 року по вул. Набережне шосе в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER], «Део» д.н.з. [NUMBER], «Фіат» д.н.з. [NUMBER] та застрахованого транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER]. Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року водія транспортного засобу «Фіат» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказана дорожньо-транспортна пригода визнано страховим випадком, позивачем складено страховий акт, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 174 312,16 грн. 06.12.2016 року позивачем виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 174 312,16 грн. на користь страхувальника за договором від 17.10.2016 року. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Фіат» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу АК/4841129. 08.08.2017 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила АТ «ПРОСТО-страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 84 891,80 грн. У зв'язку із вказаними обставинами, позивач просить стягнути з відповідача різницю у розмірі 89 420,36 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. З'ясовано відсутність відзиву на позов. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 17.10.2016 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «Алюпласт Україна» укладено договір страхування майнових інтересів власника транспортного засобу марки «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 4). 28.11.2016 року по вул. Набережне шосе в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], «Део» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], «Фіат» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та застрахованого транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (а.с. 8-10). Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року водія транспортного засобу «Фіат» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 28.11.2016 року, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Вказану вище подію визнано страховим випадком, про що позивачем складено страховий акт № 117434 від 06.12.2016 року, згідно якого розмір страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 28.11.2016 року із забезпеченим транспортним засобом «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER], становить 174 312,16 грн. (а.с. 30). Згідно платіжного доручення № 22032 від 06.12.2016 року АТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 174 312,16 грн. за ремонт транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] на користь власника ТОВ «Алюпласт Україна» (а.с. 31). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Фіат» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу АК/4841129. 08.08.2017 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила АТ «ПРОСТО-страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 84 891,80 грн. (а.с. 32). Таким чином, різниця між виплачено сумою страхового відшкодування АТ «ПРОСТО-страхування» на користь страхувальника ТОВ «Алюпласт Україна» та страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь АТ «ПРОСТО-страхування», становить 89 420,36 грн. (174 312,16 - 84 891,80). Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки » № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, у зв'язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 28.11.2016 року, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілому відшкодована матеріальна шкода, у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі 89 420,36 грн., що становить різницю між виплачено сумою страхового відшкодування АТ «ПРОСТО-страхування» на користь страхувальника ТОВ «Алюпласт Україна» та страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», на користь АТ «ПРОСТО-страхування». Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved