Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про ввизнання права власності на землю в порядку спадкування. На підставу своїх вимог спирається на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . 16.08.2017 року до Маньківської державної нотаріальної контори позивач подав заяву про прийняття спадщини. 10.07.2018 року відповідач [PERSON] звернулася до Маньківського районного суду Черкаської області з позовом про усунення [PERSON] , від права спадкування за законом. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07.11.2018 року у справі № 701/629/18 позовні вимоги [PERSON] , задоволено в повному обсязі - [PERSON] , усунуто від права на спадкування за законом на майно померлої [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22.01.2019 року рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07.11.2018 року у справі № 701/629/18 скасовано, а в позові [PERSON] , до [PERSON] , відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2019 року постанову Апеляційного суду Черкаської області від 22.01.2019 року у справі № 701/629/18 залишено без змін. 28.11.2019 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулася до держаного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г., з заявою про видачу на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину. Цього ж дня, держаний нотаріус Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г., винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою цієї відмови являється непред`явлення довірителем позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, та подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини на підставі заповітів. Оригіналів правовстановлюючих документів на майно, яке належало [PERSON] , позивач немає, так як вони були забрані з помешкання матері позивача, ймовірно [PERSON] . Копію державного акту серія ЯБ №166264 на земельну ділянку кадастровий номер 7123185500:02:001:0507 [PERSON] , долучила до своєї позовної заяви в якості доказу при поданні свого позову про усунення [PERSON] , від права спадкування за законом. 09 грудня 2019 року представник позивача [PERSON] отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки кадастровий номер 7123185500:02:003:0552, яка також належить покійній матері позивача на праві приватної власності, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об`ємі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному об`ємі та заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи Маньківської селищної ради в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву згідно якої просив розгляд справи проводити у його відсутності та при вирішенні позову поклався на думку суду. Представник третьої особи Маньківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву згідно якої просив розгляд справи проводити у його відсутності та при вирішенні позову поклався на думку суду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (а.с. 31). 16.08.2017 року до Маньківської державної нотаріальної контори позивач подав заяву про прийняття спадщини. 10.07.2018 року відповідач [PERSON] звернулася до Маньківського районного суду Черкаської області з позовом про усунення [PERSON] , від права спадкування за законом. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07.11.2018 року у справі № 701/629/18 позовні вимоги [PERSON] , задоволено в повному обсязі - [PERSON] , усунуто від права на спадкування за законом на майно померлої [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22.01.2019 року рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07.11.2018 року у справі № 701/629/18 скасовано, а в позові [PERSON] , до [PERSON] , відмовлено (а.с. 21-23). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2019 року постанову Апеляційного суду Черкаської області від 22.01.2019 року у справі № 701/629/18 залишено без змін. 28.11.2019 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулася до держаного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г., з заявою про видачу на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину. Цього ж дня, держаний нотаріус Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г., винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 10-11). Підставою цієї відмови являється непред`явлення довірителем позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, та подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини на підставі заповітів. Оригіналів правовстановлюючих документів на майно, яке належало [PERSON] , позивач немає. Копію державного акту серія ЯБ №166264 на земельну ділянку кадастровий номер 7123185500:02:001:0507 [PERSON] , долучила до своєї позовної заяви в якості доказу при поданні свого позову про усунення [PERSON] , від права спадкування за законом (а.с. 8-9). 09 грудня 2019 року представник позивача [PERSON] отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки кадастровий номер 7123185500:02:003:0552, яка також належить покійній матері позивача на праві приватної власності (а.с. 6-7). Щодо вище зазначених ділянок існує спір з [PERSON] . В липні 2018 року [PERSON] звернулася до Маньківського районного суду Черкаської області з позовом про усунення позивача від права спадкування за законом (а.с. 24-28). До своєї позовної заяви [PERSON] додала копії заповітів складених 18.05.2016 та 04.10.2026 [PERSON] , якими вона заповідала відповідачці спірні земельні ділянки. Так, за заповітом від 18.05.2016 р., [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 2,3226 га, кадастровий номер 7123185500:02:003:0552 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (а.с. 17). За заповітом від 04.10.2016 року [PERSON] заповіла [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №166264 площею 2,3652 га виданий 25 вересня 2004 року, яка знаходиться в адмінмежах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (а.с. 18). Однак вище зазначені заповіти, на думку позивача, є нікчемними в силу Закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом та за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Частина 1 ст. 1223 ЦК України вказує, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1233 ЦК України зазначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Стаття 1236 ЦК України передбачає право заповідача охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частина 1 ст. 1241 ЦК України зазначає, що неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдовець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Судом встановлено, що склавши 18 травня 2016 року заповіт на земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 919509171231 площею 2,3226 га, кадастровий номер 7123185500:02:003: 0552 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 04 жовтня 2016 року заповіт на державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 166264 площею 2,3652 га виданий 25 вересня 2004 року та призначивши своїм спадкоємцем [PERSON] , [PERSON] , скористалася своїм правом на особисте розпорядження на випадок своєї смерті. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи не містять відомостей та відповідних доказів, що даний заповіт був змінений чи скасований. Матеріали справи також не містять відомостей щодо неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцем за заповітом, [PERSON] , як і доказів щодо того, що позивач [PERSON] , відноситься до кола осіб які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , відповідних доказів щодо цього суду також надано не було. Також, позицію позивача щодо нікчемності заповітів суд вважає хибною. Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним, а саме, заповіт, складений особою, яка немала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Положеннями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що судам, відповідно до ст. 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. За вказаних обставин, враховуючи всі встановлені судом обставини та дослідивши всі надані позивачем докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі через їх безпідставність та необґрунтованість. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed