Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із уточненими позовними вимогами, про визнання недійсними договорів іпотеки, посилаючись на те, що відповідач має перед ним невиконані зобовязання на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2012 року. Зазначеною ухвалою та ухвалою цього ж суду від 16.01.2012 року суд заборонив відчуження майна, що знаходиться по вул. Сторожинецькій, 2 в с. Нові Бросківці, Сторожинецького району, Чернівецької області та обмежив право на розпорядження земельною ділянкою, яка йому належить на підставі державного акту від 28 квітня 2004 року. Крім цього Шевченківський районний суд м. Чернівці та Апеляційний суд Чернівецької області, в ході розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про спонукання до виконання умов мирової угоди, в порядку забезпечення цього позову ухвалою від 15.04.2016 року і відповідно від 11.05.2016 року наклав заборону на відчуження приміщення деревообробного цеху, що по вул. Сторожинецькій, 2 в с. Нові Бросківці, Сторожинецького району, Чернівецької області і на земельну ділянку що в с. Панка, Сторожинецького району, кадастровий номер 7324584500:02:002:0010, Державний акт від 17 травня 2004 року серії ЧВ № 057222, які належать [PERSON]. Однак із отриманої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, йому стало відомо що відповідач 14.04.2016 року уклав договори іпотеки, НАІ494601, НАІ 494602 та НАІ 494603, обєктами якої є приміщення деревообробного цеху, що по вул. Сторожинецькій, 2 в с. Нові Бросківці, Сторожинецького району та дві земельні ділянки площею 0,2753 га., кадастровий номер якої 7324587500:01:002:0089 та площею 0,2752 га. кадастровий номер 7324587500:01:002:0088. Договір іпотеки було укладено без врахування накладеної заборони на відчуження, а тому порушує право позивача на забезпечення виконання мирової угоди, оскільки спірне майно є єдиною гарантією погашення відповідачем заборгованості перед позивачем. Крім цього згідно п.13 договору іпотеки, іпотекодавець засвідчив, що предмет іпотеки в суперечці та під арештом не перебуває та відсутні вимоги третіх осіб, в звязку з чим просив визнати недійсними та скасувати договори іпотеки. В судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позові та додатковому поясненні до позову. Третя особа в судове засідання не зявилась хоча судом неодноразово викликалась в суд з повідомленням про день, час та місце розгляду справи, внаслідок чого суд, враховуючи думку сторін та представників, ухвалив здійснювати розгляд справи без участі третьої особи. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, пояснивши суду, що права позивача укладеним договором іпотеки, не порушені, а договір укладений у відповідності до вимог законодавства. Жодних заборон, які накладалися судами також не було порушено, оскільки арешт на іпотечне майно, до укладення договору іпотеки, не накладався. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, внаслідок аналізу яких суд знаходить позовні вимоги необґрунтованими, виходячи з наступного. Так судом встановлено, що в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2012 року (а.с.22) було заборонено відчуження приміщення льонопереробного пункту, що знаходиться в с. Нові Бросківці на вул. Сторожинецькій за № 2, Чернівецької області, які належать [PERSON] на праві власності. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2012 року (а.с.23) по справі за вказаним позовом, визнано мирову угоду між сторонами, однією із умов якої було те, що суд не знімає арешт на майно, яке було по даному позову арештоване в порядку забезпечення виконання позовних вимог до повного погашення боргу по даній мировій угоді. 14 квітня 2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 1993, договір іпотеки укладений між [PERSON] та [PERSON], предметом якого були нежитлова будівля, що знаходиться за адресою Чернівецька область, Сторожинецький район, село Нові Бросківці, вулиця Сторожинецька, № 2, яка належить іпотекодавцю [PERSON] і яка складається із деревообробного цеху, прибудов, навісів, вбиральні, огорожі та воріт, земельної ділянки площею 0,2753 га., кадастровий номер 7324587500:01:002:0089 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та площею 0,2752 га. кадастровий номер 7324587500:01:002:0088 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі. 15 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в ході розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про спонукання до виконання умов мирової угоди, в порядку забезпечення цього позову ухвалою яка була частково скасована ухвалою Апеляційного суду, Чернівецької області від 11 травня 2016 року, наклав заборону на відчуження приміщення деревообробного цеху, що по вул. Сторожинецькій, 2 в с. Нові Бросківці, Сторожинецького району, Чернівецької області і на земельну ділянку що в с. Панка, Сторожинецького району, кадастровий номер 7324584500:02:002:0010, Державний акт від 17 травня 2004 року серії ЧВ № 057222, які належать [PERSON]. Аналізуючи встановлені обставини, суд знаходить очевидним те, що будь-які обмеження чи заборони в т.ч. і на відчуження переданих в іпотеку земельних ділянок, кадастровий номер 7324587500:01:002:0089 та кадастровий номер 7324587500:01:002:0088 не встановлювались жодним органом, виходячи з чого в цій частині оспорюваний договір іпотеки не може ставитися під сумнів за тими обґрунтуваннями, які наводить позивач в своєму позові. Вказані земельні ділянки не були ні предметом суперечок, ні предметом забезпечення позову. Вони не перебували і не перебувають під арештом. Вимоги третіх осіб щодо них судом не встановлені, а вказівка позивача на те, що вони є єдиною гарантією погашення відповідачем заборгованості перед позивачем і, що передача їх в іпотеку порушує право позивача на забезпечення виконання мирової угоди, є надуманою, а відповідно безпідставною. Із укладеного відповідачем та посвідченого нотаріусом договору іпотеки вбачається, що нотаріус при посвідченні вказаного договору отримував і перевіряв на предмет наявності заборон, обмежень, арештів відомості вказані в інформаційних довідках за № 57405651 та № 57408614 щодо нежитлової будівлі за адресою вул. Сторожинецька, 2 в с. Нові Бросківці, Сторожинецького району, Чернівецької області (реєстраційний номер обєкта нерухомості 901836573245) і на час посвідчення договору не бачила будь-яких заборон чи арештів цього майна, що зазначено безпосередньо в договорі іпотеки (п.6.1.) Вказане стосується також і земельних ділянок як предмету іпотеки (п.6.2. та 6.3. договору). Співставляючи встановлені обставини із представленими позивачем інформаційними довідками № 61113991 та № 61503194, сформованими 10.06.2016 року та 15.06.2016 року на запит представника позивача (а.с.13-21), суд знаходить, що у вказаних довідках, крім обтяжень повязаних із укладенням договору іпотеки та обтяження встановленого ухвалою Шевченківського районного суду від 15.04.2016 року, про забезпечення позову та ухвалою Апеляційного суду, Чернівецької області від 11.05.2016 року про часткове скасування вказаної ухвали, також відсутні заборони. При цьому, з огляду на те, що обтяження повязані із укладенням договору іпотеки були внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 14 квітня 2016 року, а обтяження по ухвалі Шевченківського районного суду від 15.04.2016 року були внесені 19 квітня 2016 року, тобто пізніше, жодних підстав вважати, що нотаріус мав би бачити 14.04.2016 року зареєстровані пізніше обтяження немає, оскільки він не міг бачити те, чого в Реєстрах не було. Крім цього суду не вдалося встановити наявність в Реєстрах також і записів про реєстрацію обтяжень за ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.01.2012 року у вигляді заборони відчуження льонопереробного пункту, який хоч і не має назви спірного обєкту нерухомості але також розташований за адресою вул. Сторожинецька, 2 в с. Нові Бросківці, Сторожинецького району, Чернівецької області. Таким чином, підстава цього позову про недійсність договору іпотеки через наявність обтяжень нерухомого майна переданого в іпотеку, в суді не знайшла підтвердження, а тому суд знаходить, що в цій частині, нотаріус правомірно посвідчила вказаний договір. Крім зазначеної, дослідженої і проаналізованої судом обставини, вказаної позивачем як обставина недійсності договору іпотеки, позивач також зазначає такими обставинами і те, що відповідач знаючи про наявну заборону на відчуження приміщення деревообробного цеху, в порушення вимог ст.ст. 5 і 6 Закону України «Про іпотеку», передав його в іпотеку і не повідомив про обтяження іпотекодержателя та нотаріуса чим позбавив позивача єдиної гарантії на погашення відповідачем боргу перед ним. Вказані порушення, за твердженням позивача є очевидними з огляду на засвідчення відповідачем, як іпотекодавцем в п.п.13.1. та 13.7. Договору іпотеки, того, що предмет іпотеки в суперечці та під арештом не перебуває і щодо нього відсутні вимоги третіх осіб. Вказівка в п.п.13.1. та 13.7. договору іпотеки про засвідчення іпотекодавцем того, що предмет іпотеки в суперечці та під арештом не перебуває і щодо нього відсутні вимоги третіх осіб, відповідає дійсності, оскільки судом, за станом на дату укладення договору іпотеки (14.04.2016 року) достовірно встановлено, що суперечок з приводу нежитлової будівлі за адресою вул. Сторожинецька, 2 в с. Нові Бросківці, Сторожинецького району, Чернівецької області не було. Під арештом вказане майно, як вже було встановлено судом, взагалі не перебувало і вимоги третіх осіб щодо цього майна були відсутні. Предметом розглядуваних судами позовів [PERSON] і щодо стягнення боргу за договором позики у 2012 році і щодо спонукання до виконання умов мирової угоди, були гроші в сумі 199500 гривень, а не іпотечне нерухоме майно за оспорюваним договором іпотеки, що не дає підстав стверджувати, що відповідач, як іпотекодавець, обманув нотаріуса щодо наявних прав інших осіб на іпотечну нерухомість, чи про будь-який арешт на нього. Доказів обману на який посилається позивач, суду не представлено, а посилання позивача на положення ст.6 Закону України «Про іпотеку», щодо обовязку іпотекодавця повідомити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі і ті, які не зареєстровані у встановленому законом порядку, на думку суду є неспроможні. Виходячи з цього, суд не знаходить також правильними і висновки позивача щодо недійсності договору іпотеки, з огляду на можливість іпотекодержателя реалізувати своє право забезпечувального зобовязання, передбаченого в ст.1 Закону України «Про іпотеку», а також наявну можливість іпотекодавця на відчуження нерухомого іпотечного майна, яка визначена в ст.5 цього ж Закону. Суд знаходить, що вказане не свідчить про недійсність договору іпотеки, а відтак і про обґрунтованість позову в цій частині. Крім цього, як на правову підставу недійсності договору іпотеки, позивач посилається на положення ч.3 ст.215 ЦК України, згідно яких, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність, на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Використовуючи вказану норму, позивач тим самим стверджує, що недійсність договору іпотеки прямо не встановлена законом але він заперечує його дійсність тобто в даному випадку позивач використав цю норму тільки як вказівку щодо можливості визнання судом правочину недійсним і визначення, що такий правочин є оспорюваний. Разом з тим позивач не звернув увагу на те, що визнання оспорюваного правочину недійсним можливе якщо особа заперечує дійсність цього правочину але виключно на підставах встановлених законом. Позивач, при цьому, взагалі не навів і не обґрунтував таких підстав та хоч і процитував в позовній заяві норми ч.1 статті 203 ЦК України і зіслався в суді взагалі на норми статті 203 ЦК України, однак не зазначив, не послався і не довів в суді наявність жодної із загальних вимог вказаних у зазначеній статті Цивільного Кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину і які могли би служити підставою недійсності правочину, як про це зазначено безпосередньо у ч.1 ст.215 ЦК України. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи із зазначеної норми, та досліджених судом доказів обставин на які посилається позивач в обґрунтування доводів своїх вимог, суд приходить до висновку що представленими доказами не було доведено правомірність таких вимог, а тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed