Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивачем подано до суду відповідну позовну заяву 08.07.2020 року. Позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю понад п`ять років з [PERSON] , з 1996 року по [INFO] , по день смерті [PERSON] .. В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона з 1996 року почала мешкати в будинку [ADDRESS] ) разом з своїм цивільним чоловіком [PERSON] та його матір`ю [PERSON] . В 2000 році із цивільним чоловіком стався нещасний випадок та він помер від удару електричного струму. Після його смерті, в 2001 році мати цивільного чоловіка, зареєструвала її в будинку, та вони продовжили проживати у будинку, як одна сім`я. Разом з [PERSON] вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, приймали участь у спільних витратах спрямованих на забезпечення проживання однією сім`єю. Коли, з часом, [PERSON] важко захворіла і була лежачою, вона продовжувала з нею мешкати, доглядати за нею, як за рідною. Кормила її, прибирала судно, міняла постіль, купувала ліки тощо. Коли старенькій було погано, вона викликала швидку допомогу. Також, підтримувала житлове приміщення в належному стані для проживання, робила поточні ремонти, вела хатню роботу, сплачувала за комунальні послуги, а також вела справи [PERSON] , про що остання видавала їй довіреність. [INFO] [PERSON] померла, вона оплатила всі витрати пов`язані їх організацією поховання. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з відповідного будинку та за життя остання не складала заповіту, єдиний спадкоємець першої черги, це її син, який помер ще в 2000 році. Спадкоємців другої та третьої черги за Законом у померлої не має. Оскільки вона мешкала в будинку з 1996 року, проживала із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років на момент відкриття спадщини, була зареєстрована у відповідному будинку понад 15 років, вважала, що у неї виникло право на спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємиці четвертої черги, відповідно до ст.1264 Цивільного Кодексу України. Вона звернулась до нотаріуса 08.07.2016 року із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки відповідно до п. 4.4, глави 10 «Видача свідоцтва про право на спадщину», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 p., факт проживання спадкоємця однією сім`єю із спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, та рекомендовано звернутися до суду. Посилалась на те, що факт проживання її з [PERSON] однією родиною понад п`ять років до її смерті, може бути підтверджений наданими нею письмовими документами, показами свідків, яких просила допитати в судовому засіданні. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Просили в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування позиції посилались на те, що до кола спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала із спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі із іншою особою. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05.10.2017 року у справі №644/831/17, що було залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 22.02.2018 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ХМР про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, 3-я особа Четверта Харківська державна нотаріальна контора. Посилались на положення ч.4 ст.82 ЦПК України та необхідність врахування встановлених обставин судовим рішенням. А саме, встановлено, що позивач брала шлюби в 2006, 2015 роках, відповідно в ці періоди мала інші родини, та мала іншу родину протягом 5 років до смерті спадкодавці й в цей час. Зазначені обставини перебування у шлюбі та проживання однією сім`єю з [PERSON] , [PERSON] не заперечувалось і самою позивачкою. Вважали, що посилання позивачки на квитанції про сплату комунальних послуг, не підтверджує факту сумісного проживання, та позивачем не доведено відмінності від того, що позивач, можливо, орендувала житлове приміщенні для проживання у [PERSON] .. Тобто, вважали, що позовні вимоги позивача безпідставні, необґрунтовані, такі, що не підлягають задоволенню, а тому у просили в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач та її представник доводи позову підтримали. Позивач суду пояснила, що вона дійсно не заперечує проти того, що під час проживання із [PERSON] двічі перебувала у шлюбі. Зазначала, що вона почала проживати із сином [PERSON] - [PERSON] . Вони жили саме в будинку, 9 за адресою: [ADDRESS] ), вели спільне господарство, спільно вирішували всі питання, у неї були дуже добрі стосунки із мамою [PERSON] , вони всі вважали себе родиною, хоча шлюб із [PERSON] вона не реєструвала. В 2000 році сталася трагедія та [PERSON] помер від електричного струму. Вона допомагала [PERSON] з усіма питаннями поховання [PERSON] , спільно переживали горе від втрати. Саме тоді, [PERSON] повідомила їй, що вона вважає її за доньку, просила не залишати її саму, оскільки інших родичів немає, просила жити з нею, та в 2001 році зареєструвала її в будинку. Дійсно вони проживали спільно, як мати та донька, [PERSON] завжди її підтримувала, радилась із нею, саме вона почала вести розмови щодо необхідності влаштувати своє особисте життя, вийти заміж, народити дітей. Тому коли в 2005 році вона вийшла заміж за [PERSON] , саме [PERSON] , прийняла її чоловіка, як рідного, вони проживали спільно, вона в одній кімнаті, вони з чоловіком в іншій, але інші кімнати були в спільному користуванні, холодильник, пральна машина були спільними, вони завжди сідали спільно харчуватись, спільно придбавали продукти, вирішували питання щодо проведення ремонту, заміни вікон, заміни котла, придбання душової кабіни. За продуктами в магазин могла сходити як вона, так і [PERSON] , продукти купляли для всіх, як для родини. В холодильнику не було розділено полички, іншого холодильнику не було, прали речі не окремо один від одного, а також спільно. [PERSON] називала її донькою, завжди була присутня під час святкування якихось спільних подій, це бачили і сусіди, і знайомі, деякі взагалі вважали, що вони мати та донька. Коли вона розлучилась з першим чоловіком, та вийшла заміж за другого, [PERSON] також не заперечувала проти його проживання в будинку, потім народився син, також не заперечувала проти реєстрації дитини в будинку. Вважала, що стосунки між нею та [PERSON] були суто сімейними, родинними, не зважаючи на те, що вона перебувала в цей період двічі в шлюбі, вони були як мати та донька. Просила врахувати, що в будинку вона проживала із [PERSON] понад 20 років, на момент її смерті, не виїжджала до іншого місця проживання, не орендувала кімнату. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомляв. Враховуючи поданий відзив, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника з урахуванням доводів викладених у відзиву. Суд, вислухавши позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду, це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Позивач у справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , з 03.07.2001 року, з 03.12.2015 року перебуває у шлюбі із [PERSON] , що підтверджується копією паспорту. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть. За копією довідки РАЦСу причина смерті ураження механічне електричним струмом. За життя за даними виписок з історії хвороби [PERSON] в 2006, 2009 році зверталась за медичною допомогою, страждала на цукровий діабет, ревматизм, гіпертонічну хворобу, в 2008 році перенесла ішемічний інсульт, з лівостороннім гемопарезом. Гостро захворіла з 30.03.2013 року, повторний ішемічний інсульт. [PERSON] померла [INFO] , у віці 75 років, про що свідчить копія свідоцтва про смерть. За даними копії договору-замовлення на організацію та проведення поховання [PERSON] №40 - є позивач [PERSON] .. За даними витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2013 року, право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] (нова назва [ADDRESS] ), зареєстрований на праві власності за [PERSON] , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області. Відповідно до повідомлення Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 08.09.2016 року після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , постійно мешкала [ADDRESS] , подано заяву [PERSON] про прийняття спадини 08.07.2016 року, на підставі якої заведено спадкову справу №582/2016, інших заяв не надходило. Відповідно до п. 4.4, глави 10 «Видача свідоцтва про право на спадщину», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 p., факт проживання спадкоємця однією сім`єю із спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, та рекомендовано звернутися до суду а надати нотаріусу відповідне рішення суду, що набрало законної сили. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05.10.2017 року, було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] у визнанні права власності в порядку спадкування. Суд погоджується із доводами сторони відповідача, що даним рішенням встановлені обставини, які в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доведенню. Сама позивач в ході розгляду справи не заперечувала проти того, що дійсно двічі укладала шлюб, в 2006 році із [PERSON] , а з 2015 року уклала шлюб із [PERSON] .. Як вбачається із змісту рішення та постанови апеляційного суду Харківської області від 22.02.2018 року підставою відмови в задоволенні позову було те, що позивачем не доведено належних та допустимих доказів про те, що протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини між нею та [PERSON] склались стосунки притаманні сім`ї. В ході розгляду справи судом було досліджено надані письмові документи та допитано свідків. За даними будинкової книги [PERSON] , була зареєстрована постійно в будинку з 02.07.2001 року. В подальшому було змінено прізвище зареєстрованої особи в 2006 році на [PERSON] , в 2016 році на [PERSON]. За даними КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №18» [PERSON] перебуває на обліку лікарів поліклініка з 2013 року. В медичній картці [PERSON] зазначено адресу мешкання [ADDRESS] ), в мед картці міститься інформація про неодноразові звернення протягом 2006-2017 року до лікувальних закладів, з метою проходження стаціонарного лікування. За даними КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №18» була заведена медична картка на ім`я [PERSON] , картка не містить даних про здійснення догляду або присутності інших осіб при медичному огляді. Допомога [PERSON] надавалась безпосередньо лікарем-терапевтом за адресою реєстрації [ADDRESS] . За даними технічного паспорту в будинку є три житлові кімнати, коридор, комора, кухня, передпокій. За інформацією Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31.10.2017 року за період з 01.01.2011 року по квітень 2016 року позовні заяви від [PERSON] до суду не надходили. За інформацією Харківського районного суду Харківської області від 07.11.2017 року в 2012 року від [PERSON] надходила позовна заява про визнання права власності в порядку спадкування, рішення прийнято 28.01.2013 року. А також, 15.05.2012 року була прийнята постанова за адміністративним позовом [PERSON] до УПФУ в Харківському районі Харківської області. Інші позовні заяви від [PERSON] до суду не надходили. 20.02.2013 року [PERSON] видавала довіреність на ім`я [PERSON] з метою представництва її інтересів строком на 5 років, без права передоручення. Довіреність була посвідчена нотаріально. При її видачі зазначено місце проживання позивачки тотожне місцю реєстрації. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку від 01.07.2016 року було зазначено, що власником будинку [ADDRESS] , є [PERSON] , що померла [INFO] , склад родини зазначено позивач - як заявник, а власник [PERSON] , як свекруха заявника. Також в будинку зареєстрований син позивачки малолітній [PERSON] , [INFO] . Позивачем надано квитанцію про придбання холодильника Індезіт, 26.07.2008 року, рахунок фактура на суму 2002,96 гривень. А також, розрахункові накладні від 17.08.2013 року на суму 699 грн та 613 грн, на придбання покриття для підлоги, лиштви МДФ, полотна, коробки, із копією заявки на доставку матеріалів за адресою [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] 18.08.2013 року. Також, розрахункову накладну №807 від 17.09.2014 року про придбання будматеріалів на суму 4804,50 грн, копію договору про виготовлення корпусної меблі - шафу купе, від 17.01.2014 року, вартістю 4300 гривень, замовником виступила [PERSON] , адреса установки [ADDRESS] . Розрахункову накладну від 24.01.2015 року про придбання гідро масажного боксу на суму 3720 грн із копією заявки на доставку матеріалів за адресою [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] з актом виконаним робіт про доставку, товарні чеки від 20.09.2015 про придбання радіатора, від 23.10.2015 року про придбання насосів, бойлера, від 12.10.2015 року про придбання котла, а також копію паспорту на опалювальні котли, гарантійний талон. Окрім цього, позивачем було надано квитанції про оплату комунальних послуг з газопостачання за період 2008 - 2016, за життя [PERSON] , так і з 2016 по 2019 рік, вже після смерті [PERSON] від імені [PERSON] .. В судовому засіданні було допитано свідків. Так, свідок [PERSON] , суду пояснив, що знає позивачку з 2011 року, а в стосунках перебуває з 2014 року, офіційно шлюб оформили в 2015 році. Коли знайомились [PERSON] казала, що бабуся [PERSON] це її колишня свекруха, вона попросила залишитись жити з нею після смерті сина. [PERSON] завжди була членом родини, вони разом вели спільне господарство, робили ремонт в будинку, доглядали за городом. В 2014 році замінили вікна, пенсію отримували і [PERSON] і [PERSON] . Саме зі слів [PERSON] знає, що вони з [PERSON] купили пральну машину, телевізор, шафу, зробили заміну опалення. Ніякого розділення не було, вони спільно купляли продукти, готували їжу на всіх, ставлення до [PERSON] було саме як до доньки, вона й називала її донькою. Після смерті [PERSON] всі заходи пов`язані з похованням взяли на себе, встановили пам`ятник на кладовищі, доглядають за могилою. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що вона є подругою позивачки, знає її з 2000 року, коли познайомились вона вже жила по [ADDRESS] , та в подальшому там постійно живе. Спілкується майже раз на тиждень, проводять свята, тітка [PERSON] завжди була з ними, часто вечеряли, пили чай. На самому початку їх знайомства тітка [PERSON] працювала в фірмі, що продавала медпрепарати. Будинок 3-х кімнатний, у тітки [PERSON] та [PERSON] були у кожної по окремій кімнаті, а зал, кухня, пральна машина, були спільні. Коли тітка [PERSON] ще не хворіла вони обидві копались у городі, все що збирали закривали, особисто вона допомагала збирали полуницю, малину. Знає також, що коли [PERSON] одружилась із [PERSON] , він переїхав до будинку, тітка [PERSON] не заперечувала, підтримувала дуже добрі стосунки. Після розірвання шлюбу із [PERSON] , [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , народився син, за життя тітка [PERSON] не заперечувала проти проживання другого чоловіка [PERSON] в будинку, сварок не було. [PERSON] була для тітки [PERSON] , як донька. Вони спільно купляли продукти, готовили їжу. Знає, що спільно переклеювали шпалери в залі. Коли тітка [PERSON] була за станом здоров`я взмозі надавати фізично допомогу, вона завжди приймала участь в ремонті, прибиранні в будинку та на городі. Свідок [PERSON] , суду пояснив, що позивачка це колишня дружина його брата [PERSON] , хрещена його дитини. Вони познайомились ще в 2005-2006 роках. Брат одружився, почали більш тісно спілкуватись. Приходили до них у гості часто, разів 5-6 пам`ятає, як приходили на шашлики, були завжди [PERSON] , [PERSON] та тітка [PERSON] . До весілля [PERSON] із [PERSON] взагалі був впевнений, що тітка [PERSON] це мати [PERSON] . Лише коли був на весіллі дізнався зі слів, що це колишня свекруха. Влітку коли приходив, бачив, що тітка [PERSON] була на городі, збирав особисто аґрус. Сварок між ними не бачив. Навіть коли хворіла тітка [PERSON] , вона зажди приходила за стіл, вони обидві готували та накривали стіл для гостей. Знає, що вони консервували овочі, зберігали все у льосі. Підтримували порядок в будинку. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що живе в Затишші з 1969 року, вона дуже добре знає позивачку, знала за життя тітку [PERSON] , стосунки були сусідські. Зазначала, що вона з 2000 року почала працювати продавчинею в місцевому магазині, так і познайомились із позивачкою та тіткою [PERSON] , обидві приходили за продуктами, приходили і спільно, купляли продукти для сім`ї, не вибірково. Було таке, що тітка [PERSON] розмовляла про життя, казала, що [PERSON] стала її донькою, не кинула її, також казала, що сама просила [PERSON] знайти собі чоловіка, бо життя після смерті [PERSON] не закінчується. Також, зі слів тітки [PERSON] обізнана, що вони в будинку спільно з [PERSON] вирішили поміняти вікна, ще потім казала, що навіть не думала, про те, що буде так тепло. Коли тітка [PERSON] хворіла, [PERSON] постійно прибігала купити продукти. Ще [PERSON] казала, що купили пральну машинку, приходила купувати порошок. Зазначала, що вона знайома із [PERSON] , першим чоловіком [PERSON] , він також жив в будинку тітки [PERSON] , вона ніколи не скаржилась, навіть навпаки, прийняла його як сина. Особисто від тітки [PERSON] та [PERSON] знає про їх спілкування, складалось враження що це мама та донька, коли вони вирішували, що купляти, що готувати на вечерю. Коли тітка [PERSON] перенесла інсульт, саме [PERSON] допомагала розробляти ліву руку, яку паралізувало. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка його рідна сестра. Особисто він в Затишші живе з 1994 року, він знав ще [PERSON] до того, як сестра з ним почала проживати, тітка [PERSON] , мати [PERSON] , працювала в фармації. Стверджував, що [PERSON] та позивачка жили як подружжя, в будинку також жила мати [PERSON] , вони були однією родиною, потім сталася трагедія та загинув [PERSON] . Після смерті [PERSON] , знає, що тітка [PERSON] просила позивачку не залишати її одну, бо в неї нікого немає із родичів, [PERSON] залишилась проживати із нею. Вони постійно були разом, і в будинку, щось прибирали, і на городі, закривали на зиму городню. Сам особисто обізнаний, що позивачка та [PERSON] спільно планували та купували холодильник, потім пральну машинку, газову піч, міняли вікна, встановили пластикові, ремонтували кухню, встановили газовий котел. Вони нічого не ділили, спільно харчувались, за столом постійно були спільно. Наводив приклад останнього свята, коли святкували день народження [PERSON] , [PERSON] була з ними за столом, були ще куми, племінник, подруга [PERSON] Чудова Марина . [PERSON] зверталась до [PERSON] , як до доньки. Посилався на те, що він майже кожного дня ходив повз будинок, де жили [PERSON] та [PERSON] , бо ходив повз нього на роботу, дуже часто заходив, поспілкуватись, знає обох чоловіків [PERSON] , ніколи [PERSON] не скаржилась, не заперечувала проти проживання там [PERSON] та її чоловіка. Стосунки, які між ними склались були саме родинні. Відповідно до рішення ХМР від 12.06.2013 року №390 «Про зміну та впорядкування адрес об`єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова», змінено назву [ADDRESS] . Суд вважає, що лише квитанції про придбання товарів та послуг та оплату комунальних послуг не можуть свідчити про факт проживання спільно однією сім`єю, але досліджені письмові документи повністю підтверджуються в їх сукупності показами свідків, які надавали пояснення про обставини життя позивачки та померлої [PERSON] та підтверджують факти проведення ремонтних робіт у будинку, придбання побутової техніки, заміну котла, ремонт ванної кімнати, вікон, тобто свідчать про те, що стосунки між [PERSON] та [PERSON] були притаманні саме родинним. Перебування позивача [PERSON] у шлюбі в 206, в 2015 році, не виключає само по собі факту спільного проживання із [PERSON] , як родини. Тобто, в ході розгляду справи було підтверджено факт наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, які засвідчують реальність сімейних відносин. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved