Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач, заступник прокурора Малиновського району м. Одеси, діючий в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати недійсним ордер на житлове приміщення у гуртожитку від 20.12.2012 року, виданий директором Публічного акціонерного товариства «Одеське шахтоуправління» (ПАТ «Одеське шахтоуправління») на ім*я [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Прокуратурою Малиновського району м. Одеси під час розгляду колективного звернення мешканців гуртожитку по [ADDRESS] виявлені порушення житлового законодавства. Встановлено, що на підставі наказу регіонального відділення Фонду Державного майна України по Одеській області від 30.05.1995 № 621, створено ВАТ «Одеське шахтоуправління» та до статутного фонду передано майно, згідно додатку. Однак гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] до переліку майна, що підлягає приватизації, не увійшов. Утримувачем цього гуртожитку до 15.08.2013 року залишалось ВАТ «Одеське шахтоуправління» (ПАТ «Одеське шахтоуправління»), яке надавало платні послуги житлово-комунального характеру мешканцям гуртожитку. Рішенням виконкому Одеської міської ради від 15.08.2013 року № 300 затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності цього гуртожитку, у якому наявні 15 окремих квартир (кімнат), загальною площею 549,8 кв.м. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ та РОН» та виданого 15.08.2003 року ВАТ «Одеське шахтоуправління», квартири під № 17 у цьому гуртожитку не існує. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ та РОН» та виданого 16.09.2013 року Одеській міській раді на нежитлові приміщення першого поверху, загальна площа нежитлових приміщень (кабінетів та коридору) будинку [ADDRESS] складає 153,1 кв.м та серед цих приміщень житлового фонду не має. Поряд з тим, директором ПАТ «Одеське шахтоуправління» за спільним рішенням від 05.09.2011року за № 7-ж адміністрації та профсоюзного комітету цього підприємства приватного права, видано ордер на житлову площу в гуртожитку гр. [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,5 кв.м, житловою площею 25,5 кв.м, на сім'ю складом з однієї особи. Враховуючи положення ст. 59 Житлового кодексу Української РСР, а також той факт, що вказаний ордер від 20.12.2013 року виданий не уповноваженою на це особою та на підставі рішення органу, який не мав повноважень з розподілу та надання житла у цьому гуртожитку, позивач вважає, що ордер на житлове приміщення у гуртожитку від 20.12.2013 року, як акт індивідуальної дії, є недійсним. З метою захисту матеріальних інтересів держави, прокуратура Малиновського району м. Одеси, діюча інтересах держави в особі Одеської міської ради, змушені звернутись до суду з вказаним позовом. Представник Прокуратури Малиновського району м.Одеси, діючої в інтересах Одеської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник Одеської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач, [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, вказуючи, що [PERSON] понад 20 років працює в ПАТ «Одеське шахтоуправління», власного житла не має, раніше житло не видавалось та посилаючись на ч. 2 ст. 128 ЖК Української РСР, якою визначено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи організації чи органу кооперативу або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу, а також на ст. 129 цього кодексу, приходячи до висновку, що вимоги ст. 59 ЖК Української РСР не підлягають застосуванню у даному випадку, оскільки ними не визна чено саме підстав для скасування ордерів на житлову площу у гуртожитках, просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Одеське шахтоуправління» у судове засідання не з*явились, проте надали до суду заяву від 21.03.2014 року, в якій просили розглянути справу за їх відсутності, згідно вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності суд вважає, що позов Прокуратури Малиновського району м. Одеси, діючої в інтересах держави в особі Одеської міської ради підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Прокуратурою Малиновського району м. Одеси під час розгляду колективного звернення мешканців гуртожитку по [ADDRESS] від 17.10.2013 року, виявлені порушення житлового законодавства. Встановлено, що на підставі наказу регіонального відділення Фонду Державного майна України по Одеській області від 30.05.1995 № 621, створено ВАТ «Одеське шахтоуправління» та до статутного фонду передано майно, згідно додатку. Однак гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] до переліку майна, що підлягає приватизації, не увійшов. По відношенню до гуртожитку по [ADDRESS], ВАТ «Одеське шахтоуправління» виступало балансоутримувачем, а органом управління зазначеним гуртожитком було регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області. До 15.08.2013 року ВАТ «Одеське шахтоуправління» (ПАТ «Одеське шахтоуправління») надавало платні послуги житлово-комунального характеру мешканцям гуртожитку. Рішенням виконкому Одеської міської ради від 15.08.2013року № 300 затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності цього гуртожитку, у якому наявні 15 окремих квартир (кімнат), загальною площею 549,8 кв.м. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ та РОН» та виданого 15.08.2003 року ВАТ «Одеське шахтоуправління», квартири під № 17 у цьому гуртожитку не існує. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ та РОН» та виданого 16.09.2013 року Одеській міській раді на нежитлові приміщення першого поверху, загальна площа нежитлових приміщень (кабінетів та коридору) будинку [ADDRESS] складає 153,1 кв.м та серед цих приміщень житлового фонду немає. Поряд з тим, директором ПАТ «Одеське шахтоуправління» за спільним рішенням від 05.09.2011 року за № 7-ж адміністрації та профсоюзного комітету цього підприємства приватного права, видано ордер на житлову площу в гуртожитку гр. [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,5 кв.м, житловою площею 25,5 кв.м, на сім'ю складом з однієї особи. Однак, квартири за таким номером, загальною площею 55,5 кв.м, житловою площею 25,5 кв.м, як визначено в цьому ордері, у гуртожитку не існує, що підтверджується вищевказаними документами, а також заявою [PERSON] від 30.08.2011 року, згідно якої вона просить голову правління ВАТ «Одеське шахтоуправління» виділити їй частину приміщень першого поверху для облаштування житла; письмовими поясненнями [PERSON] від 31.10.2013року актом обстеження нежитлових приміщень від 11.08.2013 року; відповіддю КП «ЖКС «Хмельницький» від 12.11.2013 року № 1715; письмовими поясненнями начальника дільниці № 2 КП «ЖКС «Хмельницький», [PERSON]; актом-таблицею інвентаризації від 12.09.2013 року; актом інвентаризації від 09.11.2013 року; доповідною начальника дільниці № 2 КП «ЖКС «Хмельницький», [PERSON] від 11.11.2013 року за №1289; відеозаписом процесу інвентаризації, здійсненого мешканцями гуртожитку, доданим до матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Житлового кодексу Української РСР, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами невідповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. З ордеру на житлову площу в гуртожитку від 16.08.1996 року № 225, наданого родині [PERSON] та виданого на ім*я її чоловіка, [PERSON] на квартиру [ADDRESS] вбачається, що родину відповідача вже забезпечено житловою площею у гуртожитку понад 6 кв.м. на кожного. Таким чином, ордер на житлове приміщення у гуртожитку від 20.12.2013 року, як акт індивідуальної дії, за рядом підстав, у тому числі з підстав його видачі на неіснуючу житлову площу, відсутності у [PERSON] потреби на поліпшення житлових умов через зайняття її родиною (чоловіком та сином) окремої двокімнатної квартири та тим, що ця особа не перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, у відповідності до ст. 59 Житлового кодексу Української РСР є недійсним. Крім того, вказаний ордер виданий неуповноваженою на це особою та на підставі рішення органу, який не мав повноважень з розподілу та надання житла у цьому гуртожитку. Оскільки, цей гуртожиток на момент видачі ордеру перебував у державній власності, а регіональне відділення фонду Державного майна України по Одеській області було наділено повноваженнями з його управління, що також підтверджується листом начальника цього відділення від 12.04.2013 року за № 11-09-01857, то особа приватного права - ПАТ «Одеське шахтоуправління» не була наділена правом розпорядження та розподілу житла у ньому. Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 326 Цивільного кодексу України, від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють органи державної влади. Управління цим майном здійснюють державні органи, а у випадках, передбачених законом, можуть інші суб'єкти. Відповідно до п.п. 2 п. а та п.п. 5 п. б ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів міських рад належать розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності, вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності, а також облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Згідно з ст. 51 Житлового кодексу Української РСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад надаються громадянам виконавчим комітетом місцевої ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до п. 1.1 Положення про Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 № 384-VI, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створена нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Малиновського району міста Одеси, згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно з п. 3.2.6 Положення про Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради, райадміністрація у галузі обліку та розподілу житла: видає ордери на заселення житлових приміщень особами, які перебувають на квартирному обліку в районі, на підприємствах, в установах та організаціях району; видає ордери на службові жилі приміщення; вирішує питання укладення та внесення змін до договорів найму жилих приміщень та їх бронювання; видає розпорядження про надання жилих приміщень у встановленому законом порядку; здійснює облік житлового фонду та контроль за його використанням. Так, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 (зі змінами від 25.05.1998 року), житлово-експлуатаційні організації, а при їх відсутності - підприємства, установи, організації як наймодавці можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання, згідно зі ст. 18 Житлового кодексу Української РСР (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім'ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Отже, повноваження з захисту прав при розподілі житлового та нежитлового фонду комунальної власності, а також видачі ордерів належать Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради. Разом з тим, до компетенції Одеської міської ради, на користь якої попереднім власником відчужено гуртожиток, належить захист прав та інтересів під час реалізації іншими особами прав користування цим майном. Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення виконкому Одеської міської ради від 15.08.2013 року № 300 гуртожиток передано КП «ЖКС «Хмельницький» у повне господарське відання. Обґрунтовуючи свої заперечення стосовно позовних вимог, відповідачем не взято до уваги вимоги Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, яким детально регламентовано порядок отримання ордерів у гуртожитках, а саме: відповідно до п. 10 цього положення, при одержанні ордера у паспорті особи, що отримує ордер має бути відмітка про виписку з попереднього місця проживання. Однак, на момент видачі оскаржуваного ордеру від 20.12.2012 року, місце проживання [PERSON] було зареєстровано у квартирі № 2 цього ж будинку по [ADDRESS] (разом з її чоловіком та сином) та сам ордер не містить відомостей про серію та його номер, виготовлений не на спеціальному бланку. Відповідно до п. 11 цього положення, жила площа в гуртожитках надається в порядку черговості, що визначається адміністрацією підприємства, установи, організації та профспілковим комітетом і комітетом комсомолу. Проте у ПАТ «Одеське Шахтоуправління» така черга не велась та [PERSON] щодо взяття її на облік як особи, що потребує отримання додаткової житлової площі у гуртожитку, до адміністрації ПАТ «Одеське Шахтоуправління» не зверталась. Відповідно до п. 12 цього положення, жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв.м. на одну особу, однак з ордеру на житлову площу в гуртожитку від 16.08.1996 року № 225, який наданий родині відповідача на квартиру № 2 у цьому ж гуртожитку вбачається, що родину відповідача вже забезпечено житловою площею у гуртожитку, понад 6 кв.м. на кожну особу. Главою IV ЖК Української РСР та Примірним положенням про гуртожитки встановлено порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій. Отже, цими нормами визначено порядок розподілу житла саме у гуртожитках, що перебувають у власності або у віданні цих підприємств. Враховуючи, що неоспорюваним сторонами є факт перебування житлового будинку по [ADDRESS] у державній власності, не викликає сумніву й той факт, що це майно не було у віданні ПАТ «Одеське Шахтоуправління», оскільки право господарського відання, передбачене нормами ст. 136 Господарського кодексу України, не оформлено. Згідно з ст. 4 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» для набуття права господарського відання необхідним є отримання рішення компетентного органу держави та у відповідності до ч. 2 ст. 182 Цивільного кодексу України, здійснити державну реєстрацію такого права. Також, підтвердженням перебування гуртожитку у державній власності є лист Фонду Державного майна України по Одеській області від 12.04.2012 року № 11-09-01857, згідно якого органом управління гуртожитком по [ADDRESS], є це регіональне відділення. Крім того, з наданого технічного паспорту від 10.06.1994 року вбачається, що квартири за № 17 площею 55,5 кв.м у гуртожитку ніколи не існувало, а помічені [PERSON] приміщення I поверху, у яких відсутнє позначення перегородки та вхідних дверей, свідчать про самостійне обрання відповідачем [PERSON] зручного для неї приміщення, яке стало для неї можливим лише у листопаді 2013 року, тобто після передачі гуртожитку у власність територіальної громади м. Одеси та неминучості звільнення нежитлових приміщень адміністрацією ПАТ «Одеське Шахтоуправління». Щодо належності трьох кабінетів та коридору I поверху до нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS], які [PERSON] вважає своєю квартирою № 17, то належність їх до нежитлового фонду підтверджена інженерами КП «БТІ» Одеської міської ради під час технічної інвентаризації у 2013 році та спеціалістами відділу інвентаризації та реєстрації прав Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 11.08.2013 року, якими під час інвентаризації майна не встановлено жодних перегородок та вхідних дверей квартири № 17, що підтверджується належними доказами. Доданими до матеріалів справи. Отже, з урахуванням вище викладеного, суд робить висновок, що відповідач [PERSON] та керівництво ПАТ «Одеське Шахтоуправління» дійшли до помилкового висновку, щодо можливості самостійного розподілу приватним підприємством майна, що перебувало у Державній власності, у тому числі за відсутності у профспілці цього підприємства представників комітету комсомолу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Житлового кодексу Української РСР, вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Судом також враховано, що про вказані порушення прокурору стало відомо лише під час розгляду звернення мешканців гуртожитку, яке надійшло до прокуратури району 17.10.2013 року, а органам місцевого самоврядування та регіональному відділенню Фонду Державного майна України по Одеській області від прокурора Малиновського району м. Одеси. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права та інтересу у випадку його порушення, невизнання або оспорювання з вимогою про застосування судом передбачених законом способів захисту. На підставі представлених позивачем доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокуратури Малиновського району м. Одеси, діючої в інтересах держави в особі Одеської міської ради цілком обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved