Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача 30000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. Свої вимоги мотивує наступним. В період з 15.07.1985р. по 06.05.1994р. він працював у підземних умовах шахти №10 «Великомостівська» ДП «Львіввугілля». 16.11.1993р. при транспортуванні обладнання з ним стався нещасний випадок, внаслідок чого У зв'язку з нещасним випадком на виробництві він був змушений постійно стаціонарно лікуватися. Крім того, віз з 1993 року по даний час постійно звертається за медичною допомогою, оскільки його турбують головний біль, головокружіння, порушення сну та дратівливість. 05.05.1994р. йому вперше встановлено ІІ групу інвалідності та 80% втрати працездатності. В результаті наступних переоглядів йому встановлювалася ІІІ група інвалідності, 60% та 50% втрати працездатності. 23.08.2011р. йому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Одночано рекомендовано санаторно-курортне лікування та протипоказана важка фізична праця, емоційне навантаження та переохолодження. Внаслідок отримання трудового каліцтва йому завдано моральної шкоди, яка проявилася у виді фізичних та душевних стражданнях, постійних головних болях, головокружіннях, нудоті, загальній слабкості, він відчуває знаяні незручності при веденні домашнього господарства, йому важко займатися домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль, він перестав бути повноцінною людиною, втратив працездатність у віці 33-х років. Крім того, він змушений постійно звертатися за медичною допомогою, приймати ліки, які суттєвого покращення його стану не дають тощо. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та надали суду пояснення, викладені в позовній заяві. Додали, що після отриманої травми позивача одразу звільнено з роботи та він більше ніде не працював, оскільки постійно лікувався від отриманої травми. Представник відповідач Бойко З.М. позову не визнала. Подала суду заперечення, в яких зазначила наступне. Висновок МСЕК від 05.01.1994р., на який покликається позивач, не встановлює факту моральної шкоди чи стресу, якого зазнав потерпілий в результаті професійного захворювання, чи його наслідків про депресію чи інші негативні вияви стану останнього. Жодними іншими документами медичними документами не встановлено вищезазначених фактів, а тому, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Також, просить застосувати тримісячний строк позовної давності до даних правовідносин. Крім того, на момент влаштування на підприємство, позивачу було відомо про шкідливість умов праці, можливість наслідків їх впливу, а також, пільги та компенсації настання таких наслідків. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє частково з наступних підстав. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз'яснено у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1997 року, право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. З копії трудової книжки вбачається, що позивач працював у підземних умовах шахти №10 «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля» на посадах з 15.07.1985р. та був звільнений 06.05.1994р у зв'язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. З акта №103 від 17.11.1993р. вбачається, що в результаті знаходження [PERSON] в зоні дії канату лебідки, якою транспортувалася демонтована секція мехкомплексу в лаві, останній отримав травми у виді закритої черепно-мозкової травми та забою головного мозку. З витягів з медичної картки вбачається, що позивач систематично, з моменту звільнення і по даний час, перебуває на стаціонарному лікуванні, внаслідок спричинених йому вищевказаних травм та їх наслідків. Згідно довідки МСЕК №030914 від 23.08.2011р. позивачу безтерміново встановлено ступінь втрати професійної працездатності, який складає 50%. З довідки №486051 вд 23.08.2011р. вбачається, що позивачу безтерміново визначено ІІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. Також, комісія дійшла висновку про умови та характер праці, зокрема: протипоказана важка фізична праця, емоційне навантаження та переохолодження, рекомендовано санаторно курортне лікування. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо необхідності застосування трьохмісячного строку позовної давності, оскільки згідно із ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. З вищезазначеного вбачається, що позивач потребує постійного лікування, внаслідок травм, отриманих на виробництві та позбавлений можливості працевлаштуватися. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідача слід зобов'язати відшкодувати позивачу моральну шкоду, оскільки в судовому засіданні доведено, що така шкода завдана останньому підприємством під час виконання трудових обов'язків. Визначаючи розмір грошового відшкодування, суд враховує позицію представника відповідача, що [PERSON] на момент працевлаштування був попереджений та чітко усвідомлював шкідливість умов праці у шахті та вплив даних умов на його здоровя, а також, ознайомлений з правами на пільги і компенсації за роботу в таких умовах. Крім того, нещасний випадок, під час якого травмовано позивача, стався частково і з вини останнього. Також, суд приймає до уваги і той факт, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати джерелом збагачення. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: partial