Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач\~ звернувся в суд із позовною заявою про визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим\~ приміщенням, зокрема квартирою №4, що знаходиться за адресою: вулиця Г.Мазепи, 24, м. Івано-Франківськ. Свої вимоги позивач мотивував тим, що саме він є власником квартири №4, що знаходиться за адресою: вулиця Г.Мазепи, 24, м. Івано-Франківськ. Крім позивача у вказаному будинку зареєстрована також і\~ відповідач. Відповідно до тверджень позивача, у вказаному будинку [PERSON] не проживає з моменту реєстрації по даний час, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою. Як вбачається із поданої до суду позовної заяви, а також наданих пояснень позивача, жодних особистих речей відповідача у будинку немає, на думку позивача, відповідач втратила інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація [PERSON] у даному будинку тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідач не оплачує. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування будинку у звязку із реєстрацією в ній відповідача, він звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. а саме: квартирою №4, що знаходиться за адресою: вулиця Г.Мазепи, 24, м. Івано-Франківськ. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, а після оголошеної по завершенню допиту свідків перерви, в наступне судове засідання позивач не прибув, при цьому подавши суду заяву за змістом якої просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справи у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів справи. В судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідків була допитана [PERSON], 27.09. [INFO], що проживає [INFO] Так, свідок пояснив суду, що відповідач є її дочкою, а позивач її колишнім зятем (колишнім чоловіком іншої доньки свідки), вона буває вдома в позивача щотижня, адже там виховуються її онуки, знає, що відповідач по місцю реєстрації ніколи фактично не проживала, її речей там ніколи не було, а з 2014 року її місцезнаходження свідку не відоме.\~ Вислухавши пояснення позивача, свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира №4, що знаходиться за адресою: вулиця Г.Мазепи, 24, м. Івано-Франківськ. Відповідно\~ до\~ витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтва про право на спадщину за законом (копії яких долучено до матеріалів справи), квартира №4, що знаходиться за адресою: вулиця Г.Мазепи, 24, м. Івано-Франківськ належить позивачу. В спірній квартирі, окрім позивача на даний час зареєстрована і відповідач, що підтверджується копією будинкової книги і запитом суду (а.с. 12, 21). У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач з моменту реєстрації у квартирі не проживає, обовязків\~ по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, у звязку з чим просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як визначено ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час. Факт не проживання відповідача у квартирі №4, що знаходиться за адресою: вулиця Г.Мазепи, 24, м. Івано-Франківськ понад 1 рік підтверджується безпосередньо свідченнями власника будинку позивача [PERSON], а також свідка, відповідно до яких відповідач з моменту її реєстрації не проживає у вказаній квартирі, у даному жилому приміщенні відсутні речі відповідача, а також той факт, що відповідач не бере участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства, в той же час факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [PERSON], 24/4, м. Івано-Франківськ несе додаткові витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні спірною квартирою відповідачу не створює. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. В зв'язку з задоволенням позову, судові витрати покладається на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved