Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач, діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON]В, 22 листопада 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька дитини [PERSON], померлого 17 липня 2015 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 17 липня 2015 року помер батько [PERSON] [PERSON]. Після смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 2,16 га, вартістю 5739 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №088091, виданого Кодимською райдержадміністрацією 27 березня 2004 року на імя [PERSON], яку [PERSON] успадкував. Рішенням суду від 25грудня 2006 року за [PERSON] визнано право власності на зазначену земельну ділянку. Технічну документацію на цю земельну ділянку для присвоєння кадастрового номеру [PERSON] не виготовляв, оскільки, відповідно до діючого в той час законодавства, відомості про земельні ділянки до державного кадастрового реєстру не вносились, кадастровий номер земельним ділянкам не видавався. Вона, діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON], звернулась до землевпорядної організації з метою виготовлення документації із землеустрою, однак їй було відмовлено з причини того, що [PERSON] не є власником земельної ділянки. З цієї ж причини нотаріусом було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У звязку з цим, [PERSON] не може реалізувати своє право на спадкування майна [PERSON], а тому вона, діючи в інтересах неповнолітньої і звернулась до суду за захистом права неповнолітньої особи. Просить визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,16 га, вартістю 5739 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на адміністративні території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №088091, виданого Кодимською райдержадміністрацією 27 березня 2004 року на імя [PERSON], яку [PERSON] успадкував. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] був власником земельної ділянки площею 2,16 га вартістю грн., 5739 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №007311 наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рішення Кодимського районного суду Одеської області від 25 грудня 2006 року (справа №2-833/2006 р.), згідно якого за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 2,16 га на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ОД №088091, виданого 27 березня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією на імя [PERSON]). 17 липня 2015 року [PERSON], помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №418333, видане 21 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області). Спадкоємцем за законом першої черги залишились дочка спадкодавця [PERSON] (свідоцтво про народження серії І-ЖД №384429, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 16 березня 2002 року, згідно якого, батьком народженої 16 лютого 2002 року [PERSON] є [PERSON]) та дружина спадкодавця - [PERSON]. Як убачається з дослідженої судом заяви, [PERSON] від спадщини відмовилась. Отже, спадкоємцем за законом є неповнолітня [PERSON] дочка спадкодавця. Частиною першою статті 1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Своїм правом представника спадкоємця за законом, позивач скористалась, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній документи, що підтверджують право власності на спадкове майно (лист державного нотаріуса №337/02-14 від 21 квітня 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. З огляду на викладене, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. Таким чином, суд констатує, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 2,16 га, вартістю 5739 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на адміністративні території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №088091, виданого Кодимською райдержадміністрацією 27 березня 2004 року на імя [PERSON], яку [PERSON], як син померлої успадкував. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1265 ч.1, 1268 ч.4, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved