Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право на проживання у будинку [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку. Посилається на те, що згідно договору дарування від 22.08.2005 р. укладеного між ним та його матір'ю [PERSON] йому належить ? частини житлового будинку з господарськими спорудами. На іншу частину будинку він поки що право власності не оформив, але прийняв спадщину, так як став інвалідом ще за життя батьків. У цьому будинку було зареєстровано право на проживання відповідачки [PERSON], з якою в липні 2007 року вони розірвали шлюб. Після цього відповідачка переїхала до своєї матері в с. Снідавка і більше в Солотвино не поверталася. Протягом 2007-2015 років вона не проживала у належному йому будинку та не брала участі в його утриманні. Наявність реєстрації [PERSON] в його будинку перешкоджає йому вільно розпоряджатися своїм майном та в отриманні субсидії. Також йому додому надсилають повідомлення з кредитних установ, яким заборгувала відповідачка по взятим після розірвання шлюбу кредитам, що може мати юридичні наслідки у формі можливого арешту майна по місцю її реєстрації. Відповідачка [PERSON] та представник Тячівського РВ ГУ ДМС України Закарпатської області у судове засідання не з'явилися та не повідомили суду прични неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що позивачу на праві приватної власності належить ? частини будинку [ADDRESS], що підтверджується договором дарування ? частини житлового будинку від 22.08.2005 р. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Шлюб між сторонами було розірвано 16.07.2007 р., що стверджується рішенням Тячівського районного суду та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Відповідно до довідок Солотвинської селищної ради № 742 та № 743 від 20.04.2015 р. у будинку [ADDRESS] проживають [PERSON], 1969 р.н., [PERSON], 1985 р.н., [PERSON], 2004 р.н., [PERSON], 2006 р.н., [PERSON], 2009 р.н., [PERSON], 2011 р.н., [PERSON], 2013 р.н., однак [PERSON], 1972 р.н., у вищевказаному будинку не проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Реєстрація відповідачки у будинку який належить [PERSON] є перешкодою йому для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд. Таке становище порушує його конституційні права. Відповідачка не з'явилася в судове засідання та не надала ніяких доказів неможливості проживання у будинку через неналежну поведінку позивача, або про свою відсутність з поважних причин. Тому,

Outcome: approved