Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.08.2002 року між ним та Лебединським районним споживчим товариством, яке на даний час ліквідоване, укладено договір купівлі-продажу підїзного залізничного шляху до складу продтоварів загальною довжиною 170 м., розташованого на земельній ділянці Лебединської міської ради. Однак, при реєстрації права власності на даний залізничний шлях та його складову частину залізничний стрілочний перевід виявилося, що маються певні розбіжності між договором купівлі-продажу та технічним паспортом обєкта, а саме в договорі відсутній перелік складових майна та адреса його місця знаходження. Оскільки подані документи не відповідають вимогам чинного законодавства, то 04.04.2016 року реєстраційна служба відмовила позивачеві у державній реєстрації зазначеного майна. Внести виправлення в договір купівлі-продажу [PERSON] не може, оскільки Лебединське РСТ на даний час ліквідоване. Тому він просив визнати за ним право власності на підїзний залізничний шлях до складу продтоварів при станції Лебединська ДП «Південна залізниця», який складається з однієї залізничної колії та одного залізничного стрілочного переводу № 1, загальною довжиною 170 м., розташований на території земельної ділянки за адресою: Сумська область, м. Лебедин, вул. Залізнична, 40а. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача та представник третьої особи проти задоволення позову [PERSON] не заперечили. Вислухавши представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами склались правовідносини щодо права власності на нерухоме майно, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу (а.с. 9), посвідченого 06.08.2002 року держаним нотаріусом Лебединської державної нотаріальної контори, [PERSON] придбав у Лебединського районного споживчого товариства підїзний залізничний шлях до складу продтоварів, на земельній ділянці, що закріплена за виконавчим комітетом Лебединської міської ради, загальною довжиною 170 м., згідно з протоколом аукціону від 30.07.2002 року. Приймання-передач даного майна відбулася згідно акту від 06.08.2002 року (а.с. 10). У 2015 році позивач виготовив технічний паспорт на придбаний підїзний залізничний шлях (а.с. 12-24). В послідуючому він звернувся до реєстраційної служби для реєстрації права власності на даний обєкт нерухомого майна. Однак, своїм листом від 04.04.2016 року «Щодо надання інформації» (а.с. 26) Лебединське міськрайонне управління юстиції у Сумській області повідомило [PERSON], що провести реєстрацію залізничного шляху не можливо з тих підстав, що: існують розбіжності між правовстановлюючим документом та технічним паспортом обєкта, а саме в договорі купівлі-продажу відсутні адреса місця знаходження майна; предметом договору купівлі-продажу є підїзний залізничний шлях, а відповідно до технічного паспорту є залізнична колія та стрілочний переїзд. Задовольняючи даний позов, суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірно набув вказане майно, що стверджується відповідними доказами, зібраними в ході судового розгляду, але він не може у встановленому законом порядку провести його державну реєстрацію, чим порушуються права останнього. Оскільки майнові права позивача порушені, вони підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на спірний обєкт нерухомого майна.

Outcome: approved