Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 грудня 2007 року у розмірі 6524,92 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] (далі - Позичальник) звернулася до «ПриватБанк» (далі - Позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 25.12.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2500,0 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник, приєднавшись до договору погодилась зі всіма його умовами, а банк в свою чергу, видав їй обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, позичальник не належним чином виконувала обов`язки з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцями останньої є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не відмовилися від неї, мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини. Позивачем 23.06.2017 року була направлена претензія кредитора до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори. Четверта Львівська державна нотаріальна контора переслала лист до Першої Львівської державної нотаріальної контори. 04.08.2019 року Позивачем до спадкоємців направлено лист-претензію про погашення заборгованості спадкодавця у розмірі 6524,92 гривень, однак відповіді не отримали і тому, дану суму просить стягнути в примусовому порядку. Справа поступила до суду 12 грудня 2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 13.01.2020 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.. За клопотанням представника відповідача [PERSON] , судом витребувано з Першої Львівської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] 13 жовтня 2020 року на адресу суду поступили належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні суд роз`яснив сторонам їхні права та обов`язки. Сторони підтвердили свою обізнаність з правами та обов`язками. Інтереси одного з відповідачів також представляв представник. З огляду на карантинні обмеження, суд неодноразово йшов назустріч учасникам справи та відкладав судові засіданні з тією метою, щоб кожен мав можливість відстояти свою позицію перед судом. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим, як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Також, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши при цьому клопотання та заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти заявленого позову, пояснили, що вони не приймали спадщину, не отримували від [PERSON] будь-якого майна після її смерті, а тому вважають позов безпідставним та просять відмовити у задоволенні позову. Також не заперечили щодо розгляду справи у відсутності представника позивача. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Галаса Ж.Т. в судовому засіданні заперечила проти заявленого позову, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження того, що після смерті [PERSON] саме відповідачі отримали від неї у спадщину майно, вартість якого відповідає ціні позову. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Також не заперечила щодо розгляду справи у відсутності представника позивача. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З оглянутої судом копії заяви клієнта [PERSON] від 25.12.2007 р. (а.с.9) вбачається, що остання ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого Банк надає відповідачу кредит у розмірі 2500,0 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 11.11.2016 року, актовий запис 789, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.48). Відповідно до статті 1054 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, у зв`язку із смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики не припиняються, а включаються до складу спадщини, тому спірні правовідносини мають регулюватися статями 1281, 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Крім того, відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 року у справі № 360/1568/16-ц). Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України). Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Разом з тим, всупереч зазначеному принципу та положенням статей 12, 81 ЦПК України, позивач не долучив до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження того, що після смерті [PERSON] саме відповідачі отримали від неї у спадщину майно, вартість якого відповідає ціні позову. Більше того, як вбачається з копій матеріалів спадкової справи (а.с.154-196), така заводилась виключно на підставі претензії кредитора. Згідно листів завідуючого Першої Львівської державної нотаріальної контори Бояківського О.В. від 30.06.2017 року, 12.098.2017 року вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємці за оформленням спадщини не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видано, що свідчить про відсутність у відповідачів статусу спадкоємців прав та обов`язків спадкодавця [PERSON] (а.с.172, 187). Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати слід віднести на рахунок останнього. Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідачі не подавали. Крім того, відповідачі не навели попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вони понесли або очікують понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно, суд не вбачає підстав для відшкодування витрат у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed