Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просить визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку разом з господарсько-побутовими будівлями розташованого в м. Кропивницький (колишня назва м. Кіровоград) по вул. Світлогорська, 13, загальною площею 65,30 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 29 лютого 2000 року та визнати за ним право власності на 3/4 частини вищезазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 08 січня 2002 року. Позов мотивує тим, що він є сином [PERSON] та [PERSON]. На підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 28.12.1970 року, посвідченого 26.01.1971 першою державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-369, [PERSON], на праві безстрокового користування надано земельну ділянку в м. Кіровограді по вул. Світлогорській № 13 загальною площею 600,0 кв.м. 25.02.1972 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб і після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. В період шлюбу батьками було збудовано будинок в м. Кіровограді по вул. Світлогорській 13, загальною площею 65,30 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 14.09.1994 року № 666 збільшено площу земельної ділянки [PERSON] по вул. Світлогорській, 13 до 1 000 кв.м за рахунок земель резервного фонду міста. Актом приймання в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель від 24.10.1994 року будинок прийнято в експлуатацію. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 11.11.1994 року № 824 затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель від 24.10.1994 про введення в експлуатацію одноповерхового одноквартирного житлового будинку загальною площею 65,3 м2 збудованого [PERSON] по вул. Світлогорській, 13 на земельній ділянці площею 1 000 кв.м згідно з рішенням № 666 від 14.09.1994 року. Крім того, зобовязано замовника зареєструвати акт про введення в експлуатацію будинку в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв в період будівництва будинку, будинок є спільною сумісною власністю батьків, а тому кожному із них належало по 1/2 частки даного будинку. Після смерті матері, яка померла 29 лютого 2000 року, відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частку будинку і частка батька в будинку склала 3/4, а частка яку успадкував він після смерті матері - 1/4. 08 січня 2002 року помер його батько і після його смерті відкрилася спадщина на належні йому 3/4 частини будинку, які були прийняті ним у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини, шляхом фактично вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується будинковою книгою та довідкою квартального комітету. Звернувшись до нотаріуса для оформлення документів, він отримав відмову, відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус у своїй постанові зазначила, що свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під № 13, що розташований у м. Кропивницький, по вул. Світлогорській, після смерті [PERSON] видати неможливо у звязку з тим, що право власності на спадкове майно незареєстроване, відсутній зареєстрований у встановленому законом порядку правовстановлюючий документ на житловий будинок. Посилаючись на вимоги законодавства зазначає, що з моменту затвердження виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради народних депутатів (рішення № 824 від 11.11.1994 року) акту прийняття в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель від 24.10.1994 року мати набула статусу власника будинку та згідно зі статтею 86 ЦК УРСР вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим будинком, будівництво батьками будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК УРСР і на момент смерті батьків будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, а тому наявні всі правові підстави для визнання за ним права власності на цей будинок у порядку спадкування. В судове засідання сторони не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлені, при цьому надали суду заяву, в яких: позивач позов підтримав, представник відповідача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та прийняття рішення на підставі наявних у справі документів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 березня 1972 року серія І-ОЛ № 297760, виданого УССР м. Кіровограда, запис № 899. На підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 28.12.1970 року, посвідченого 26 січня 1971 першою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-369, [PERSON], на праві безстрокового користування надано земельну ділянку в м. Кіровограді по вул. Світлогорській № 13 загальною площею 600,0 кв.м. 25 лютого 1972 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 25 лютого 1972 року серія І-ОЛ № 264113. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. В період шлюбу [PERSON] і [PERSON] було збудовано будинок в м. Кіровограді по вул. Світлогорській 13, загальною площею 65,30 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 14 вересня 1994 року № 666 збільшено площу земельної ділянки [PERSON] по вул. Світлогорській, 13 до 1000 кв.м за рахунок земель резервного фонду міста. Актом приймання в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель від 24 жовтня 1994 року будинок прийнято в експлуатацію. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 11 листопада 1994 року № 824 затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель від 24 жовтня 1994 про введення в експлуатацію одноповерхового одноквартирного житлового будинку загальною площею 65,3 кв.м збудованого [PERSON] по вул. Світлогорській, 13 на земельній ділянці площею 1000,0 згідно з рішенням № 666 від 14 вересня 1994 року. Крім того, зобовязано замовника зареєструвати акт про введення в експлуатацію будинку в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 22 КпШС України, що діяв в період будівництва будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Отже, будинок є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а тому кожному із них належало по 1/2 частки даного будинку. Після смерті [PERSON], яка померла 29 лютого 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01 березня 2000 року серія І-ОЛ № 121325 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частку будинку. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В даному випадку застосуванню підлягають правила ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] За змістом статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК УРСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON], позивач та його батько [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, яке складалося з 1/2 частини будинку, так як на момент відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується будинковою книгою та довідкою квартального комітету. Таким чином, після смерті [PERSON] частка [PERSON] в будинку склала 3/4, а частка яку успадкував позивач після смерті матері - 1/4. 08 січня 2002 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09 січня 2002 року серія І-ОЛ № 148029 виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належні йому 3/4 частини будинку, які були прийняті позивачем у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини, шляхом фактично вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується будинковою книгою та довідкою квартального комітету. Постановою № 20-72/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2016 року Державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON]. Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус у своїй постанові зазначила, що свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під № 13, що розташований у м. Кропивницький, по вул. Світлогорській, після смерті [PERSON] видати неможливо у звязку з тим, що право власності на спадкове майно незареєстроване, відсутній зареєстрований у встановленому законом порядку правовстановлюючий документ на житловий будинок. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Судом встановлено, що згідно акту приймання в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель від 24.10.1994 року будинок збудований в 1991 році. У 1991 році питання набуття права власності регулювалось Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26.08.1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради народних депутатів (рішення № 824 від 11 листопада 1994 року) акту прийняття в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель від 24 жовтня 1994 [PERSON] набула статусу власника будинку та згідно зі статтею 86 ЦК УРСР вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим будинком про що зазначається у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-137цс13 від 18.12.2013 року. Суд приходить до висновку, що будівництво [PERSON] та [PERSON] будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК УРСР) і на момент їх смерті будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, а тому наявні всі правові підстави для визнання за позивачем права власності на цей будинок у порядку спадкування. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved