Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач в січні 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача та просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем 28 листопада 1990 р. в Ленінградському відділі РАЦС м.Києва про що зроблено актовий запис № 1949. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 28 листопада 1990 року між нею-позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб в Ленінградському відділі РАЦС м.Києва про що зроблено актовий запис № 1949. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Позивач вказує, що сімейне життя між нею та відповідачем не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю, на даний час з 2007 р. вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе, та суперечитиме інтересам кожного, а тому на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засідання підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] 28 листопада 1990 року Ленінградським відділом РАЦС м.Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що зроблено актовий запис № 1949. З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивача та відповідача втрачена основа сімї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сімї не можливе, сторони як вказує позивач з 2007 р. проживають окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, спільного бюджету не мають, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved