Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 22 вересня 2015 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким остання позичила грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США, та зобов`язалась їх повернути до 03 жовтня 2015 року, що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. Однак у встановлений в розписці строк грошові кошти позивачу повернуті не були. Відповідно до поданого відзиву відповідач заперечила проти задоволення позову, оскільки вважає, що розписки вона не підписувала. Позивач у судове засідання не з`явився, представником позивача суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 22 вересня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за якою відповідач отримала від позивача 50 000 доларів США. Відповідно до розписки відповідач зобов`язалась повернути позику до 03 жовтня 2015 року (а.с. 4). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики від 22 вересня 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2018 року у даній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу на предмет складення тексту розписки відповідачем, а також наявності її підпису у зазначеному борговому документі. Однак дана ухвала суду залишилась без виконання, оскільки відповідач [PERSON] не оплатила вартість експертизи (а.с. 41-42), що судом розцінено як свідоме ухилення від її проведення та затягування розгляду справи. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведене свідчить що відповідач не довела письмовими доказами доводів своїх заперечень, з приводу неукладення нею договору позики. Звертаючись за захистом своїх прав позивач просив суд стягнути борг за договором позики в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим НБУ на день подання позову до суду. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ця норма кореспондується з приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобов`язань в іноземній валюті. Наведені приписи дають підстави вважати, що вимога позову про стягнення боргу за договором позики в гривневому еквіваленті відповідає вимогам закону. Таким чином з відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 50 000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 02 жовтня 2018 року еквівалентно 1 410 500, 00 грн. Окрім основної суми боргу позивач просить про стягнення в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми в розмірі 127 408, 72 грн., що еквівалентно 4 513,43 доларів США. Проведений позивачем розрахунок не спростований відповідачем, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесення судових витрат позивач надав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 8 810 грн. 00 коп. за подання позовної заяви до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved