Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» основну суму заборгованості за Договором про фінансовий лізинг №00003333 від 14.07.2011 року у розмірі 70 084,79 грн., збитки - 292 789,44 грн., штраф - 5 412,11 грн., пеню - 7 040,43 грн., 3% річних - 2 112,07 грн., інфляційні витрати - 30 788,09 грн., проценти - 8 657,21 грн., неустойку - 47 689,69 грн., а також стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що14.07.2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено Договір про фінансовий лізинг №00003333, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб, а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів згідно із Графіком, на загальну суму 57 500 доларів США. При цьому, [PERSON] виступив поручителем згідно Умов поруки. Представник позивача вказує, що починаючи з квітня 2012 року [PERSON] почав порушувати взяті на себе зобов'язання щодо сплати щомісячних лізингових платежів, а з січня 2014 року взагалі перестав виконувати свої зобов'язання, не сплативши лізингові платежі з січня 2014 року по червень 2014 року. На думку представника позивача, через порушення своїх зобов'язань за Договором, [PERSON] має відшкодувати позивачу збитки що складаються із суми матеріальних витрат 60 655,77 грн. (реальні збитки) та залишок несплачених лізингових платежів 232 134,30 грн. (упущена вигода). Крім того, Договором передбачені штрафні санкції у вигляді фіксованих штрафів у випадку несплати виставлених рахунків у встановлений строк відповідно до п. 8.2.2., а також пеня у розмірі 10 % річних за кожен день прострочення виконання зобов'язання, у зв'язку з чим представник позивача вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню штраф у розмірі 5 412,11 грн., та пеня у розмірі 7 040,43 грн. Також, представник позивача вказує, що у зв'язку з порушенням умов договору [PERSON] несе відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, та зобов'язаний сплатити на користь Товариства 3% річних у сумі 2 112,07 грн., та інфляційні витрати у сумі 30 788,09 грн. Не виконавши вчасно грошові зобов'язання у розмірі основної суми заборгованості відповідно до Договору, [PERSON] фактично утримував грошові кошти, належні позивачеві без достатньої правової підстави, отже користувався чужими грошовими коштами, у зв'язку з чим з нього підлягають стягненню відсотки у сумі 8 657,21 грн. Позивач наголошує, що відповідач після того, як був проінформований про припинення Договору і про вимогу повернути Об'єкт лізингу, ухилявся від його повернення, чим порушив умови Договору, та вимоги ст. 785 ЦК України. При цьому позивач наполягає на тому, що лізинговий платіж фактично дорівнює платі за користування річчю. Так, [PERSON] має бути сплачена неустойка відповідно до ч.2 ст. 785 ЦК України у сумі 47 689,69 грн. Оскільки відповідачі несуть солідарну відповідальність, то сума заборгованості підлягає стягненню з них обох в солідарному порядку, у зв'язку з чим представник позивача і був змушений звернутися до суду. Представник позивачав судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачі по справі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність у їх задоволенні, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що 14 липня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) було укладено Договір про фінансовий лізинг №00003333. (а.с. 20-34) Відповідно до п. 3.2 Договору, лізингодавець придбаває Об'єкт лізингу та передає лізингоодержувачу Об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями українського законодавства та цього контракту. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувач на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. (ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг») Згідно умов Договору, об'єктом лізингу є транспортний засіб типу: Audi A5 1.8 TFSI, 2011 року випуску, шасі [NUMBER]. Вартість предмета лізингу становить еквівалент 57 500 доларів США, авансовий платіж - еквівалент 14 375 доларів США, обсяг фінансування - еквівалент 43 125 доларів США, кількість лізингових платежів - 60, строк лізингу - 60 місяців, лізинговий платіж - еквівалент 1 284,31 долар США, адміністративний платіж - еквівалент 862,50 доларів США. (а.с. 20) Згідно Акту прийому-передачі від 21.07.2011 року, лізингодавець поставив об'єкт лізингу лізингоодержувач для користування. (а.с. 35) Відповідно до п. 6.1 Договору, для експлуатації Об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме позивачу Лізингові платежі у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього Контракту, та інших положень Контракту. Лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у ньому. Представник позивача вказує, що починаючи з квітня 2012 року [PERSON] почав порушувати взяті на себе зобов'язання щодо сплати щомісячних лізингових платежів, а з січня 2014 року взагалі перестав виконувати свої зобов'язання, не сплативши лізингові платежі з січня 2014 року по червень 2014 року. Як вбачається з Рахунків-фактур, наданих представником позивача, за період з 03.02.2014 року по 03.06.2014 року [PERSON] був зобов'язаний сплатити лізингові платежі на загальну суму 70 084,79 грн. (а.с. 36-40) Таким чином, заборгованість [PERSON] за Договором про фінансовий лізинг станом на 18.09.2015 року становить 70 084,79 грн. та підлягає стягненню на користь позивача. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов'язковості виконання договору. Відповідно до п. 12.6.1. умов Договору, позивач має право в односторонньому порядку розірвати Договір та, також право на повернення Об'єкту лізингу у разі, якщо лізингоодержувач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів. Як було зазначено вище, починаючи з січня 2014 року [PERSON] перестав виконувати свої зобов'язання за Договором. Відповідно до п. 8.3 умов Договору, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право надіслати [PERSON] першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо Відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, Позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку, якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, позивач має право направити лізингоодержувач третю вимогу щодо сплати та відмовитися від Контракту в односторонньому порядку, за пунктом 12.6.1 Контракту. Таким чином, у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за Договором позивачем були надіслані наступні нагадування: третє нагадування від 18.03.2013 року, третє нагадування від 03.04.2013 року, третє нагадування від 16.04.2013 року, третє нагадування від 03.05.2013 року, третє нагадування від 16.05.2013 року, третє нагадування від 04.06.2013 року, третє нагадування від 17.06.2013 року, третє нагадування від 03.07.2013 року, третє нагадування від 16.07.2013 року, третє нагадування від 05.08.2013 року, третє нагадування від 16.08.2013 року, третє нагадування від 04.09.2013 року, третє нагадування від 17.09.2013 року, третє нагадування від 03.10.2013 року, третє нагадування від 16.10.2013 року, третє нагадування від 05.11.2013 року, третє нагадування від 18.11.2013 року, третє нагадування від 04.12.2013 року, третє нагадування від 16.12.2013 року, третє нагадування від 03.01.2014 року, третє нагадування від 16.01.2014 року, третє нагадування від 05.02.2014 року, третє нагадування від 17.02.2014 року, третє нагадування від 04.03.2014 року, третє нагадування від 17.03.2014 року, третє нагадування від 07.04.2014 року, третє нагадування від 17.04.2014 року, третє нагадування від 05.05.2014 року, третє нагадування від 19.05.2014 року, третє нагадування від 05.06.2014 року. (а.с. 41-70) Разом з третім нагадуванням від 05.06.2014 року, [PERSON] та [PERSON] було направлено Вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення Об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору вих. № 00003333 від 05.06.2014 р., що підтверджується копіями вимог. (а.с. 71-75) Вимога від 04.11.2014 р. направлялась на адресу [PERSON] зазначену у Договорі: [ADDRESS]. Однак, лист з Вимогою було повернуто на адресу ТОВ «Порше Лізинг Україна» за закінченням терміну зберігання, що підтверджується копією лицьової сторони конверту. (а.с. 73) Відповідно до п. 10.3 Договору [PERSON] зобов'язався негайно повідомити ТОВ «Порше Лізинг Україна» у письмовій формі про будь-які зміни свого місця проживання. У випадку не виконання цього зобов'язання, будь-яка кореспонденція (включаючи, окрім іншого повідомлення та вимоги), доставлена за адресою зазначеною [PERSON] у Договорі вважається дійсною незалежно від того, чи він отримав її, а датою її доставки вважається 2-й (другий) робочий день з дня її надіслання ТОВ «Порше Лізинг Україна». Відповідно до п. 12.7 Договору у випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення/вимоги через відсутність за адресою/повернення через закінчення строку зберігання, лізингоодержувач вважається належним чином повідомлений. Згідно п. 12.13 Договору сторони погодили, що Договір вважається розірваним на 10 (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони. Оскільки Вимога на адресу лізингоодержувача була надіслана 05.06.2014 року, то вона вважається врученою 09.06.2015 року, а датою припинення договору є 23.06.2014 року. З огляду на вище викладене, ТОВ «Порше Лізинг Україна» зробив усе можливе для належного повідомлення відповідачів про припинення Договору і вимогу про сплату заборгованості та повернення Об'єкту лізингу. Разом з тим, [PERSON] всупереч вимог Договору не виконав свої зобов'язання зі сплати заборгованості та повернення об'єкту лізингу. Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Так, 05.08.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. було вчинено виконавчий напис про повернення від [PERSON] на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» об'єкту лізингу, за невиплачену в період з 16.01.2014 року по 05.06.2014 року заборгованість, станом на 05.06.2014 року 96 201,09 грн. (а.с. 76) 07 серпня 2014 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ було відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання вказаного виконавчого напису. (а.с. 77) 12 серпня 2014 року постановою державного виконавця об'єкт лізингу було оголошено в розшук, а 13.08.2014 року складено Акт державного виконавця про опис та вилучення об'єкту лізингу. (а.с. 78,79) Враховуючи протиправну поведінку [PERSON] та його явне небажання виконувати умови Договору, неможливість за рахунок власних виробничих ресурсів стягнути заборгованість за Договором та повернути Об'єкт лізингу, який є власністю ТОВ «Порше Лізинг Україна», та враховуючи спеціалізацію на ринку, ТОВ «Порше Лізинг Україна» з метою примусового виконання зобов'язань за Договором були змушені звернутись до спеціалізованих організацій ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Юридична фірма Вернер» з метою надання послуг з підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження та супроводженню повернення Об'єкту лізингу, підготовки процесуальних документів, подання позовної заяви та участі в судовому засіданні по розгляду справи. 21 червня 2012 року між ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» (агентство) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» (замовник) було укладено Договір про надання юридично консультаційних послуг, відповідно до умов якого замовник доручає, а агентство приймає на себе зобов'язання надати замовнику юридично-консультаційні послуги відповідно до умов договору, а замовник - прийняти та сплатити їх. (а.с 80-85) На виконання умов даного договору ТОВ «ЮК «Тріпл Сі» надавалися юридичні послуги ТОВ «Порше Лізинг Україна» по боржнику [PERSON], а саме: 31.03.2014 року на суму 1 320 грн. (Акт наданих послуг №221 від 31.03.2014 року), 30.04.2014 року на суму 1 320 грн. (Акт наданих послуг №258 від 30.04.2014 року), 05.08.2014 року на суму 3 500 грн. (Акт наданих послуг №341 від 05.08.2014 року), 15.08.2014 року на суму 39 406,48 грн. (Акт наданих послуг №364 від 15.08.2014 року). (а.с. 86-88, 90-95, 97-98, 100-101) Всі зазначені суми були сплачені позивачем, про що свідчать відповідні платіжні доручення. (а.с. 89, 96, 99, 102) 09 червня 2010 року між ТОВ «Юридична фірма Вернер» (виконавець) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» (замовник) було укладено Договір про надання юридичних послуг №17/2010, відповідно до умов якого виконавець надає послуги стосовно питань, пов'язаних із поточною господарською діяльністю Замовника. Види, зміст, обсяг, строки та умови надання конкретних послуг погоджуються сторонами в кожному випадку письмово, шляхом підписання додаткових угод, які становлять невід'ємну частину цього Договору. (а.с. 103-112) Відповідно до Додаткової угоди №153 від 19.03.2015 року, замовник замовляє і оплачує, а виконавець надає юридичні послуги, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях стосовно справи щодо стягнення всіх належних до сплати платежів з [PERSON] відповідно до Договору фінансового лізингу №00003333 від 14.07.2011 року. (а.с. 113) Згідно рахунку-фактури №79 від 24.03.2015 року вартість наданих послуг становить 5 000 грн., та була сплачена позивачем. (а.с. 114) Отже, загальна сума витрат позивача на юридичні послуги становить 50 546,48 грн. При цьому, всі суми сплачені за надання юридичних послуг були сплачені без врахування податку на додану вартість, а оскільки, позивач є платником вказаного податку, то всі суми підлягають відшкодуванню з урахуванням ПДВ. Відповідно до ст. 193 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірі 20 відсотків. Таким чином, сума витрат позивача на юридичні послуги з врахуванням ПДВ становить 60 655,77 грн. Пунктом 8.2.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються санкції: компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. Пунктом 12.10 Договору також передбачено, що у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту, позивач прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких витрат, як страхові франшизи, витрати на збут (передпродажна підготовка, оцінка Об'єкта лізингу, доставка Об'єкта лізингу з метою подальшого продажу, передачі у користування, тощо), штрафи, витрати на правову допомогу. Таким чином позивач поніс витрати у зв'язку із супроводженням повернення заборгованості в досудовому та судовому порядку, здійснення розшуку і повернення майна позивача у сумі 60 655,77 грн. Крім того, відповідно до п.6.3. Умов лізингу Сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті на користь Порше Лізинг Україна, відображають справедливу вартість Об'єкта лізингу та забезпечують отримання Порше Лізинг Україна очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну доларів США, встановленого Національним банком України або українським комерційним банком, як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна, станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті. Відповідно до п. 12.9. Договору, у разі розірвання договору лізингоодержувач зобов'язаний впродовж 10 робочих днів від дати отримання відповідного запиту сплатити ТОВ «Порше Лізинг Україна» будь-яку різницю між вартістю Об'єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до Контракту. Як було встановлено у рішенні вище, прострочені лізингові платежі були стягнуті за період січень - червень 2014 року включно, тому, згідно Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, несплаченими залишилися 24 лізингових платежі у розмірі 1 284,31 долар США на суму 30 823,44 доларів США. Представником позивача визначено еквівалент суми несплачених лізингових платежів станом на 20.04.2015 року, виходячи з валютного курсу гривні до долару США, встановленому у ПАТ «Креді Агриколь Банк», що відповідає умовам Договору фінансового лізингу, у розмірі 684 434,48 грн. Таким чином, при укладанні Договору, ТОВ «Порше Лізинг Україна» сподівався отримати доходи впродовж дії договору, при належному виконані умов Договору лізингоодержувачем. Забезпечивши своє право володіння, користування, розпорядження Об'єктом лізингу, 22.12.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Престиж-Авто» було укладено Договір купівлі-продажу/поставки бувшого у використанні автомобіля. (а.с. 116-118) Згідно п. 3.1 вказаного договору, ціна автомобіля на дату укладання цього договору складає 482 396,22 грн., в т.ч. ПДВ 30 095,41 грн. (а.с. 116) Отже, вартість Об'єкта лізингу становить 482 396,22-30 095,41=452 300,81 грн. За таких обставин, різниця між вартістю Об'єкта лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими, становить 232 133,67 грн. Відповідно до ч.1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. При вирішенні питання про відшкодування збитків, суд виходить з того, що [PERSON] було порушено зобов'язання за Договором про фінансовий лізинг, збитки були реально понесені ТОВ «Порше Лізинг Україна», між винними діями [PERSON] та збитками є безпосередній причинний зв'язок, а Товариство, у свою чергу, вживало всіх заходів щодо уникнення збитків. Судом також встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку отримання реального прибутку у разі належного виконання [PERSON] умов Договору про фінансовий лізинг. Такі розрахунки є реальними, оскільки побудовані відповідно до умов укладеного Договору та підтверджені відповідними документами. За таких обставин збитки, завдані ТОВ «Порше Лізинг Україна» у зв'язку з порушенням умов Договору про фінансовий лізинг становлять60 655,77 (реальні збитки) + 232 133,67 (упущена вигода) = 292 789,44 грн., які і підлягають стягненню на користь позивача. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п. 8.2 Договору про фінансовий лізинг, у випадку прострочення сплати Платежу до лізингоодержувача застосовуються наступні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати Платежу; штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Товариством: еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розрахунок штрафу та пені, наведений позивачем у тексті позовної заяви, суд вважає належним, та зазначає, що розмір штрафу становить 5 412,11 грн., а сума пені - 7 040,43 грн. Таким чином, неустойка нарахована відповідно до п. 8.2 Договору, також підлягає стягненню на користь позивача. Представник позивач також просив суд стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, три процентирічних від простроченої суми, а також проценти за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 зазначеного Кодексу, є прострочення боржником грошового зобов'язання. За змістом ст. ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25 червня 2014 р. у справі № 6-25цс14) За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 р. у справі № 6-113цс14) Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат зроблений позивачем за період з 15.02.2014 року (моменту прострочення наступного платежу після припинення виконання зобов'язань в січні 2014 року) по 20.04.2015 року. З наведеним розрахунком суд погоджується, та зазначає, що загальна сума 3% річних становить 2 112,07 грн., а загальна сума втрат від інфляційних процесів - 30 788,09 грн. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При розгляді цього питання суд зазначає, що проценти, визначені статтями 536, 1048 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним. Зазначена позиція підтверджується практикою Верховного Суду України, зокрема постановою Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13. Представником позивача надано розрахунок процентів, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, окремо по кожному лізинговому платежу, який мав бути сплачений за період з 15.02.2014 року (наступний платіж після припинення виконання зобов'язань [PERSON]) по 15.06.2014 року (останній платіж перед припиненням дії Договору). Протягом існування заборгованості відповідача щодо виконання грошових зобов'язань за Договором, облікова ставка НБУ становила : з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року - 6,5%; з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року - 9,5%; з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року - 12,5%; з 13.11.2014 року по 06.02.2015 року - 14,0%; з 06.02.2015 року по 04.03.2015 року - 19,5%; з 04.03.2015 року по 20.04.2015 року - 30,0%. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у наступних розмірах: лізинговий платіж від 15.02.2014 року на суму 11 173,49 грн. - 1 732,47 грн.; лізинговий платіж від 15.03.2014 року на суму 13 742,11 грн. - 1 679,25 грн.; лізинговий платіж від 15.04.2014 року на суму 14 718,20 грн. - 1 620,33 грн.; лізинговий платіж від 15.05.2014 року на суму 15 090,64 грн. - 1 537,00 грн.; лізинговий платіж від 15.06.2014 року на суму 15 360,35 грн. - 2 088,16 грн.; Загальна сума процентів становить 8 657,21 грн., яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна». Крім того, представник позивача просив суд стягнути з відповідачів неустойку у розмірі подвійної плати за користування Об'єктом лізингу відповідно до ст. 785 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Частиною другою цієї статті передбачено, що у разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Частиною 1,5 статті 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що лізингові платежі за Договором про фінансовий лізинг є платою за користуванню річчю (транспортним засобом), а тому в даному випадку на спірні правовідносини поширюються положення ст. 785 ЦК України. При цьому суд зазначає, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Таким чином, неустойка, передбачена ст. 785 ЦК України не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою ст. 549 ЦК України, оскільки, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також не здійснюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). В судовому засіданні було встановлено, що простроченими є лізингові платежі за період з 23.06.2014 року (день припинення дії Договору) по 13.08.2014 року (день повернення об'єкта лізингу лізингодавцю). Так, прострочений лізинговий платіж за червень 2014 року у подвійному розмір становить 6 058,45 грн., прострочений лізинговий платіж за липень 2014 року у подвійному розмір - 30 566,57 грн., прострочений лізинговий платіж за серпень 2014 року у подвійному розмір - 11 064,67 грн. Загальний розмір неустойки, передбаченої ст. 785 ЦК України, становить 47 689,69 грн., що підлягає стягненню на користь позивача. Підсумовуючи викладене, судом встановлено, що у зв'язку з порушенням [PERSON] умов Договору про фінансовий лізинг від 14.07.2011 року на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» підлягають стягненню наступні суми грошових коштів: сума боргу - 70 084,79 грн., збитки - 292 789,44 грн., штраф - 5 412,11 грн., пеня - 7 040,43 грн., 3% річних - 2 112,07 грн., інфляційні витрати - 30 788,09 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі - 8 657,21 грн., неустойку - 47 689,69 грн. Стосовно вимог представника позивача щодо солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON], суд зазначає наступне. В забезпечення виконання зобов'язань по Договору про фінансовий лізинг, 14.07.2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено Договір поруки, при цьому договір поруки викладений в якості частини Договору про фінансовий лізинг від 14.07.2011 року. (а.с. 20-30) Згідно п.1 Умов поруки, поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов'язань [PERSON] (лізингоодержувача) на підставі або у зв'язку з цим Контрактом або будь-якого його невід'ємною частиною, а також за будь-якого лізингоодержувача, в разі переводу боргу/ заміни особи лізингоодержувача чи смерті лізингоодержувача. Пунктом 2 Умов поруки передбачено, що зобов'язання поручителя включають, окрім іншого, лізингові платежі, інші платежі, штрафні санкції та відшкодування збитків, що підлягають сплаті лізингоодержувачем у відповідності до положень цього Контракту. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, [PERSON] та [PERSON] є солідарними боржниками за Договором про фінансовий лізинг №00003333 від 14.07.2011 року. За таких обставин, заборгованість за Договором про фінансовий лізинг від 14.07.2011 року у сумі 464 573,83 грн., з яких: сума боргу - 70 084,79 грн., збитки - 292 789,44 грн., штраф - 5 412,11 грн., пеня - 7 040,43 грн., 3% річних - 2 112,07 грн., інфляційні витрати - 30 788,09 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі - 8 657,21 грн., неустойку - 47 689,69 грн., підлягає солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON], а позовні вимоги в цій частині - задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 3 654 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved