Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення способу участі батька у вихованні дитини та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив усунути йому перешкоди у спілкуванні та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у щоденному спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO] за допомогою телефонного та інтернет зв'язку. Визначити спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні доньки без присутності матері, до досягнення дитиною семирічного віку: -кожну першу та третю суботу поточного місяця з 10 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. -кожну другу та четверту неділю поточного місяця з 10 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. -спільний відпочинок у межах України, а саме, влітку строком на 10 днів в період з 05 липня по 15 липня поточного року. Після досягнення дитиною семирічного віку: -кожні перші та треті суботи і неділі поточного місяця з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі з можливістю ночувати з суботи на неділю за адресою реєстрації батька: [ADDRESS]; -спільний відпочинок у межах України, а саме, влітку строком на 10 днів в період з 05 липня по 15 липня поточного року та взимку строком на 10 днів в період з 10 грудня по 15 грудня поточного року. В обґрунтування вказаного позову позивач вказав, що в період з серпня 2012 року по лютий 2017 року він та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та вказане рішення суду набрало законної сили. Як зазначено у вказаному вище рішенні суду, ініціатором розірвання шлюбу була саме відповідач. Остання не зберегла вірності у шлюбі та фактично перебуваючи у ньому мала відносини на стороні з іншим чоловіком. Від шлюбу з відповідачем [INFO] у сторін по справі народилася донька - [PERSON]. Народження першої та на сьогодні єдиної, дитини має та продовжує мати для позивача велике значення. З самого початку народження [PERSON] позивач намагався не тільки забезпечити родину матеріально і що вдавалося йому досить успішно, але і з великим бажанням проводив особистий час з донечкою, яку безмежно любить. Як тільки відповідач отримала рішення суду про розірвання шлюбу, остання, забравши дитину, змінила своє попереднє місце проживання та в телефонній розмові заявила, що позивач більше не буде бачитись з дитиною і що вона не хоче, щоб позивач приділяв особисту увагу донечці та проводив з нею час. Така незрозуміла для позивача протиправна поведінка відповідача викликає серйозні занепокоєння за життя та здоров'я дитини. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні спільної дитини, не повідомивши про свої наміри самовільно змінила адресу фактичного проживання дитини. З метою захисту своїх прав, як батька, позивач був змушений також звертатися за допомогою й до правоохоронних органів. Відповідач з дитиною не проживає й за адресою своєї реєстрації, можливості спілкуватися позивачу з дитиною за допомогою засобів телефонного та інтернет зв'язку також не надає. Позивач категорично не погоджуюся з тим, що штучно позбавлений відповідачем права спілкуватися з донькою та виховувати її, оскільки веде пристойний спосіб життя, здатен заробити кошти, має житло, а також може та бажає надавати дитині батьківське тепло, належне виховання, сприяти розвитку здібностей дитини тощо. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали збільшені позовні вимоги з підстав, які викладені в позовній заяві, та просили суд позов задовольнити. Позивач додатково пояснив, що бажає спілкуватися з дитиною окремо від відповідача з метою недопущення того, щоб дитина була свідком їх конфліктів та окремо від працівника соціальної служби. Також позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він разом із батьками проживає у трикімнатній квартирі, де у нього є окрема кімната, яка обладнана всім необхідним, в тому числі і дитячим ліжком. Він не може знайти спільну мову з відповідачем та бажає спілкуватися з дитиною окремо від відповідача. Під час спілкування з дитиною він цілком здатний почути і зрозуміти чого хоче дитина, також він здатний забезпечити дитині медичний догляд у випадку необхідності. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково. Разом з тим, він вважає, що з огляду на вік дитини, встановлення позивачу права на спільний відпочинок із дитиною є небезпечним, адже позивач буде не в змозі подбати про дитину. Оптимальним є встановлення наступного способу участі батька у вихованні дитини, а саме: кожні перші та треті суботи поточного місяця з 10:00 години до 15:00 години в присутності соціального працівника чи психолога Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Крім того зазначив, що обов'язковою умовою для цього є поступове налагодження спілкування та формування емоційної прив'язаності доньки до батька шляхом їхніх зустрічей, які мають відбуватися за присутності матері, соціального працівника чи психолога Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Після налагодження довірливих стосунків батька з дівчинкою вважає за можливе розглянути питання про встановлення стабільного графіку їх зустрічей, який враховуватиме бажання та інтереси дитини. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, від нього на адресу суду надійшов висновок Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування щодо розв'язання спору. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи сторони по справі перебували у шлюбі та мають дочку - [PERSON], [INFO]. Вказані обставини були визнані всіма учасниками судового процесу в заявах по суті справи та не підлягали доказуванню згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ст. 157 СК України). За частинами першою та другою ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.2 ст.15 цього ж Закону, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування про участь батька у вихованні малолітньої дитини від 19.02.2018 року за №102/03/31-1469 вбачається за доцільне встановити наступний графік спілкування батька, [PERSON], з малолітньою донькою, [PERSON], [INFO], а саме: до досягнення дитиною семирічного віку: перша та третя субота кожного місяця з 10.00 год. до 19.00 год.; друга та четверта неділя кожного місяця з 10.00 год. до 19.00 год. Після досягнення дитиною семирічного віку: першої та третьої суботи кожного місяця з 10.00 год. до 19.00 год. неділі; спільний літній відпочинок строком на 10 днів в період з 05 липня по 15 липня кожного року. Крім того у вказаному висновку зазначено про те, що беручи до уваги висновок психологічного обстеження Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім'ї Київської міської державної адміністрації, попереджено батька, [PERSON], що зустрічі з донькою мають відбуватися в спокійній і безпечній атмосфері, з урахуванням режиму сну та харчування дитини. Звертаючись до суду із позовною заявою, [PERSON], посилається на те, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, фактично позбавила його можливості виховувати доньку та піклуватися про неї, просив усунути перешкоди у спілкуванні та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у щоденному спілкуванні та вихованні доньки. Судом на підставі вищенаведених письмових доказів та пояснень сторін встановлено, що позивач має бажання та належні житлово-побутові умови для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а дитина в свою чергу потребує спілкування із батьком. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов батька дитини [PERSON] від 15.11.2017 року вбачається, що позивач має належні житлово-побутові умови для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Враховуючи малолітній вік дитини [PERSON], [INFO], з метою додержання режиму дня малолітньої дитини суд вважає за можливе визначити наступний спосіб участі батька [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], а саме: до досягнення дитиною семирічного віку кожну першу та третю суботу поточного місяця з 10.00 год. до 19.00 год.; кожну другу та четверту неділю поточного місяця з 10.00 год. до 19.00 год.; в період з 05 липня по 15 липня кожного року без ночівлі, тобто з 10.00 год. до 19.00 год. Після досягнення семирічного віку: кожну першу та третю суботу поточного місяця з 10.00 год. до 19.00 год. неділі. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача (матері дитини) про неможливість спільного відпочинку батька та дитини. На думку суду, спільний відпочинок батька та доньки після досягнення семирічного віку протягом десяти днів на рік позитивно вплине на виховання дитини, дозволить зміцнити сімейні відносини батька та дочки, надасть батьку можливість зміцнити довіру дочки до себе. Відповідачем не було надано доказів такого стану здоров'я дитини, внаслідок якого дитина потребувала би постійного догляду з боку матері або постійного медичного догляду. На думку суду, в разі виникнення необхідності надання дитині медичної допомоги батько, так само як і мати, буде здатний подбати про дитину та доставити дитину до медичного закладу, в тому числі під час спільного відпочинку. Отже, розумним та достатнім, на думку суду, буде надати батьку можливість після досягнення дитиною семирічного віку спільний літній відпочинок строком на 10 днів в період з 05 липня по 15 липня кожного року. На підставі вищевикладеного, враховуючи висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору, виходячи з відсутності доказів негативного впливу батька на дитину, рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, інтересів дитини, її віку, наявності належних умов для спілкування батька з дитиною, засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне позовні вимоги[PERSON], про визначення способу участі батька у вихованні дитини та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні задовольнити частково.

Outcome: partial