Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DNH4KP20560001 від 13.06.2005 р. в розмірі 11105,23 грн. яка складається: залишок кредиту - 406,25 грн., залишок процентів - 2979,77 грн., нараховані штрафні санкції - 7719,21 грн. та витрати по сплаті судового збору. При цьому посилається на те, що 13.06.2005р. між банком та відповідачем укладено кредитний договір за № DNH4KP20560001 відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2312,69 грн. на строк до 13.06.2006 р. Позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати нараховані проценти та частину кредиту, за користування кредитом в терміни та розмірах, вказаних у рекомендованому графіку платежів. Однак, всупереч договірним зобов'язанням, в установлені графіком терміни позичальником не повернуто належні грошові кошти, внаслідок чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. На день подачі позовної заяви загальна сума боргу складає 11105,23 грн., що свідчить про невиконання договірних зобов'язань з боку позичальника. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві. Представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, та оскільки позов поданий з порушенням таких стороків, просить суд відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до договору № DNH4KP20560001 від 13.06.2005 р. позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2312,69 грн. Згідно до вказаного договору передбачено обовязок відповідача сплачувати щомісяця нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах, визначених в п.1.1, 1.2 кредитного договору, в якому зазначено про дату останнього платежу 13.06.2006 року.. Пунктом 4.1 цього ж договору передбачено, що позичальник має право достроково погасити кредит, сплативши проценти за фактичний строк користування кредитом. Відповідно до п. 3.10 договору при порушенні строків сплати кредиту спілка має право нараховувати пеню, а позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми остаточної заборгованості за кожен день прострочення. За умовами положень ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Я кщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. ст. 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Зі змісту кредитного договору вбачається, що термін повернення кредиту визначений датою - 13.06.2006 року, а тому початок перебігу строку позовної давності рахується саме з 13.06.2006 року, і на час звернення до суду - 06.10.2015 року строк позовної давності сплинув. Згідно із ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.261, 258,526,530, 536, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed