Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій, просив розділити між ним та відповідачем майно, що належить на праві спільної сумісної власності, при цьому передати йому у власність ? частину будинку та набутого майна, другу частину будинку та майна передати [PERSON] Для визначення вартості житлового будинку та можливих варіантів його поділу в натурі просив призначити по справі будівельно-технічну експертизу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що перебуваючи з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1991 року по 2013 рік вони спільно придбали майно (перелік, якого наведений у позовній заяві), вартість якого на думку позивача складає 16370,00 грн., а також побудували за рахунок спільних коштів житловий будинок загальною площею 71,6 кв.м., що знаходиться за адресою: 1-й пров. Чайковського, 29-В, в м. Новоград-Волинський Житомирської області, вартість якого у 1995 році складала 6044400 рублів. Неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб у них на утриманні немає, а тому вважає, що має право на поділ вказаного майна, дотримуючись рівності часток. Відповідач подала відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечує проти позову в частині поділу майна (предметів побуту), перелік якого наведений позовній заяві, оскільки він не відповідає дійсності і вона не визнає наявність такого майна з вказаною позивачем вартістю. Проти поділу спільного житлового будинку та призначення експертизи не заперечує. В судовому засідання позивач та його адвокат підтримали позов в повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві (з урахуванням уточнень) та просили його задовольнити. Клопотань про проведення повторної або додаткової експертизи не заявляли. З урахування уточнених позовних вимог після проведення експертизи, позивач просив визнати за ним право власності на ? частину будинку, виділивши йому частину будинку як співвласнику №1, відповідно до розподілу по варіанту № 4 висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи №214/08-2015 від 26.08.2015 року (на схемі розподілу в додатку №5 зеленого кольору) та частину майна, зазначеного у позовній заяві; стягнути з відповідачки на його користь понесені ним витрати на оплату експертизи у сумі 3000,00 гривень. Разом з цим, позивач зазначив, що не заперечує проти варіанту №1 поділу будинку. Стверджував, що молодший син має намір проживати з ним. В порядку уточнення позовних вимог, відповідно до письмової заяви від 11.02.2015 року (а.с.41), просив автомобіль москвич не розподіляти, оскільки сторони дійшли добровільної домовленості щодо передачі цього автомобіля їхньому сину. Відповідач у судовому засіданні визнала, що спірний житловий будинок є спільною власністю їх з позивачем подружжя, проти задоволення позовних вимог про поділ будинку не заперечувала. Проти призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи не заперечувала, клопотань про проведення повторної або додаткової експертизи не заявляла. У судовому засіданні представник відповідача та відповідач зазначили, що позов визнають частково, погоджуються лише на варіант №2 поділу житлового будинку, визначений судовою будівельно-технічною експертизою; просили виділити відповідачці частину будинку як співвласнику 2, оскільки відповідач вважає такий поділ найбільш оптимальним та зручним для себе, виходячи з того, що із вказаної сторони будинку знаходиться житловий будинок, успадкований нею від матері; на земельній ділянці, прилеглій до будинку із вказаної частини вона веде господарство і з нею постійно проживає старший син, якому потрібна окрема кімната. А обраний позивачем варіант поділу №4 позбавляє можливості їй з сином мати окремі житлові кімнати, оскільки передбачає наявність для відповідачки лише однією житлової кімнати, кухні та тамбура сіней, який не являється житловим приміщенням та не пристосований для проживання у ньому, використовується як прохідний коридор та не отоплюється. В решті вимог, а саме в частині поділу майна, перелік якого наведений позовній заяві, - позов не визнала, оскільки наведений позивачем у позовній заяві перелік майна (речей побуту) не відповідає дійсності і вона не визнає наявність такого майна з вказаною позивачем вартістю. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та його адвоката, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1991 року по 08.05.2013 року (а.с. 4). Неповнолітніх дітей не мають. Під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти подружжя побудували житловий будинок, що знаходиться за адресою: 1-й пров. Чайковського, 29-В, в м. Новоград-Волинський Житомирської області, на спеціально відведеній земельній ділянці, право власності на який зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва від 11.10.1996 року (а.с. 6, 8, 10-14). Відповідачка [PERSON] зареєстрована та проживає у даному будинку за адресою: 1-й пров. Чайковського, 29-В, в м. Новоград-Волинський у складі сімї: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 153). Як встановлено у судовому засіданні та не оспорювалось сторонами, [PERSON] та [PERSON] у даному будинку фактично не проживають. Позивач винаймає квартиру, а син [PERSON] фактично проживає в іншому місці. Як вбачається з акту обстеження від 11.11.2015 року, за адресою: 1-й пров. Чайковського, 29-В, в м. Новоград-Волинський постійно проживають [PERSON] та її син [PERSON] (а.с.159). На підставі Договору купівлі - продажу москвича М-21412 від 24.05.2004 року позивач [PERSON] придбав автомобіль, який з 23.08.2011 року був зареєстрований на його імя за р/н [NUMBER] (а.с.15,16). Відповідно до відомостей Новоград-Волинського ЦНППзВАЗ УДАІ МВС України в Житомирській області за гр. [PERSON] с таном на 03.03.2015 року зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль [NUMBER]; тз СІЗЕТА, АМ0466 АА; саморобний причіп, 09177 ВА (а.с. 46, 47). Дані обставини не оспорювались сторонами та підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами: копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 4), копіями паспорта, ідентиф. коду та посвідчення позивача (а.с. 5-7), копією довідки (а.с. 8), копією технічного паспорту на будинок (а.с.10-12), копіями свідоцтва про право власності на будинок та реєстраційного напису (а.с. 13), копією акту (а.с. 14), копіями договору купівлі-продажу автомобіля москвич та свідоцтва про реєстрацію (а.с. 15,16), копіями листа та інформаційної довідки (а.с. 46,47), довідкою про склад сім'ї (а.с. 153), актом обстеження (а.с. 159). Ухвалою суду від 16.07.2015 року за клопотанням позивача призначено по справі судову будівельно-технічну \~експертизу, провадження якої доручено судовому експерту [PERSON]; на вирішення експертизи поставлено наступні питання: Яка дійсна вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою: 1-й пров. Чайковського, 29-В, м. Новоград-Волинський?; Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити вказаний обєкт нерухомого майна, а саме - житловий будинок, що знаходиться за адресою: 1-й пров. Чайковського, 29-В, м. Новоград-Волинський, відповідно до часток співвласників в розмірі ? частки цього будинку кожного із співвласників?; Які можливі варіанти поділу житлового будинку за адресою: 1-й пров. Чайковського, 29-В, м. Новоград-Волинський можливо визначити із зазначенням можливості виділення в натурі окремих частин в розмірі ? частки цього будинку? (а.с. 92). 01.09.2015 року до суду надійшов висновок експерта [PERSON] №214/08-2015 за результатами проведення судової будівельно-технічної \~експертизи від 26.08.2015 року (а.с.100), яким визначено, що дійсна ринкова вартість житлового будинку по 1-й пров. Чайковського, 29-В, м. Новоград-Волинський, в цінах станом на дату проведення дослідження, без урахування вартості земельної ділянки, становить 454 600 грн.; розподіл житлового будинку на дві окремі ізольовані квартири відповідно до ідеальних часток співвласників (по ? частині) згідно вимог нормативних документів не вбачається можливим, а тому на розгляд суду пропонуються можливі варіанти розподілу (виділу часток співвласників) житлового будинку з незначним відступом від ідеальних часток. Та визначено 4 (чотири) варіанти його поділу, які описано у дослідницькій частині висновку та схематично зображено у додатках до нього (а.с.102-122). 17.09.2015 року судом надіслано на погодження до виконкому Новоград-Волинської міської ради вищевказані варіанти поділу спірного будинку згідно висновку експерта (а.с. 132). Рішенням виконкому Новоград-Волинської міської ради № 225 від 07.10.2015 року погоджено як можливі варіанти 1, 2, 3, 4 поділу спірного будинку згідно висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи №214/08-2015 від 26.08.2015 року за умови дотримання вимог ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» та ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» при здійснені перепланування житлового будинку співвласниками (а.с. 134). Як встановлено ст. 16 Закону України «Про власність» № 697-XII від 7 лютого 1991 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Стаття 22 Кодексу про шлюб та сімю України, чинного на час існування відповідних правовідносин передбачала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. А відповідно до ст. 28 цього Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Статтею 29 Кодексу про шлюб та сімю України регламентовано порядок поділу спільного майна подружжя та встановлено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Статтею 60 Сімейного Кодексу, чинного на даний час, також визначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, та встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~\~\~ Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із змісту ч. 3 ст. 368, ст. 369 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до змісту ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як уже зазначалось вище, сторони визнали, що спірний житловий будинок є спільною власністю їх подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за кожною із сторін права власності на ? частину спірного житлового будинку є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 27 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки сторонами не було погоджено (визначено в позасудовому порядку, чи досягнуто домовленості) про вартість незакінченого будівництвом житлового будинку, що підлягає поділу, то під час розгляду даної справи судом виникла необхідність у визначенні дійсної його вартості на час розгляду справи та можливих варіантів поділу, у звязку із чим, за погодженням із сторонами судом призначено судову будівельно-технічну експертизу, висновком якої встановлено, що дійсна ринкова вартість житлового будинку по 1-й пров. Чайковського, 29-В, м. Новоград-Волинський, в цінах станом на дату проведення дослідження, без урахування вартості земельної ділянки, становить 454 600 грн. та визначено 4 (чотири) варіанти поділу цього житлового будинку. Відповідно до ст. 152 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої [PERSON] народних депутатів. Свою думку щодо погодження переобладнання та перепланування висловили судді вищої судової інстанції у ч.ч. 3, 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, де вказано, що у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. Враховуючи, що сторонами у справі рішення виконкому міської ради не оспорювалось і в ньому зазначено можливість погодження варіантів 1, 2, 3, 4 поділу спірного будинку, суд вважає рішення виконкому Новоград-Волинської міської ради № 225 від 07.10.2015 обґрунтованим та погоджується з ним. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, якщо виділ часток технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Згідно із висновком експерта [PERSON] №214/08-2015 від 26.08.2015 року за результатами проведення судової будівельно-технічної \~експертизи у всіх варіантах поділу спірного будинку вбачається нерівність ідеальних часток співвласників. Сторони не дійшли згоди щодо розподілу між ними як між двома співвласниками спірного житлового будинку, відповідно, обрали різні варіанти поділу: позивач наполягав на варіанті №4 поділу, визначеному судовою будівельно-технічною експертизою, просив виділити йому частину будинку як співвласнику 1, відповідно до розподілу по Варіанту № 4, що на схемі розподілу в додатку №5 зеленого кольору, вважаючи такий варіант найбільш вигідним для себе. Разом з цим, позивач не заперечує проти варіанту №1 поділу, стверджував, що молодший син має намір проживати з ним. Відповідачка ж погоджувалась лише на варіант №2 поділу житлового будинку, визначений судовою будівельно-технічною експертизою, просила виділити їй частину будинку як співвласнику 2 по даному варіанту, оскільки вважає такий поділ найбільш оптимальним та зручним для себе. Посилалась на те, що із вказаної сторони будинку знаходиться житловий будинок, успадкований нею від матері (а.с. 152); на земельній ділянці, прилеглій до будинку із вказаної частини, вона веде господарство; з нею постійно проживає старший син, якому потрібна окрема кімната. А обраний позивачем варіант поділу №4 позбавляє можливості їй з сином мати окремі житлові кімнати, оскільки передбачає наявність лише однією житлової кімнати, кухні та тамбура, який не являється житловим приміщенням та не пристосований для проживання у ньому, використовується як прохідний коридор та не отоплюється. Цей варіант не передбачає доступу її кімнат на «сонячну сторону». Вказані обставини позивач у судовому засіданні визнав. Доказів та підстав для відступу від засади рівності часток, шляхом збільшення частки когось із співвласників сторони суду не надали та не вказали на існування таких підстав. Дослідивши у судовому засіданні матеріали експертизи та подані сторонам докази, приймаючи до уваги позицію кожної із сторін, суд дійшов висновку, що найбільш доцільним, вигідним та справедливим для обох сторін варіантом поділу спірного будинку є варіант №1, за умови виділення позивачу частини будинку як співвласнику №1, що на схемі розподілу в додатку №2 зеленого кольору; а відповідачці - частини будинку як співвласнику №2, що на схемі розподілу в додатку №2 жовтого кольору. У вказаному варіанті відступ від розміру ідеальних часток співвласників є незначним, та відповідно значно меншою є грошова компенсація за такий відступ. Даний варіант передбачає найменший обєм ремонтно-будівельних робіт по переплануванню та переобладнанню будинку, порівняно з іншими представленими варантами. До вказаного висновку можливо дійти проаналізувавши дані технічної та дозвільно-будівельної документації, що знаходяться в матеріалах справи та висновок експерта. При варіанті №1 відступ від ідеальних часток компенсується грошовим еквівалентом у розмірі 18 809 грн., а при обраному відповідачкою варіанті поділу № 2 сума компенсації складає 67\~078 грн. та значно (майже у чотири рази) перевищує вищевказану. Доказів того, що вона спроможна сплатити вказану суму на користь позивача (довідок про дохід, інших документів на підтвердження власної платоспроможності тощо), відповідачка суду не надала. Разом з цим, варіант №1 не позбавляє відповідачку доступу до іншого будинку, який вона успадкувала від матері та не обмежує її у веденні надвірного господарства. Разом з цим, у такому варіанті передбачається наявність окремих житлових кімнат відповідачці та її сину, який постійно проживає з нею. Цей варіант передбачає як для позивача так і для відповідачки рівний доступ, виділених їм кімнат на «сонячну сторону». У випадку, якщо молодший син позивача буде проживати з батьком після поділу, варіант 1 передбачає наявність для позивача найбільшої у будинку житлової кімнати площею 15,1 м. кв., у якій можуть бути виділені зони для проживання двох осіб однієї статі (позивача та його сина). Окрім цього, з варіантом №1 позивач погодився, вказавши у судовому засіданні, що вважає даний варіант прийнятним. Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, пояснення та доводи позивача та відповідача, їх сімейний стан та матеріальне становище, приймаючи до уваги, наведені та визнані сторонами обставини, суд вирішив у в даному конкретному випадку, не відступаючи від засади рівності часток, провести поділ житлового будинку між сторонами відповідно до варіанту №1, виділивши позивачу [PERSON] частину будинку, яка складається з кімнати 1-5 (кухня 1-5-1), кімнати 1-6 (кімната 1-6-1 та тамбур 1-6-2), відповідно до розподілу по Варіанту № 1 висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи №214/08-2015 від 26.08.2015 року як співвласнику №1 на загальну суму 208 491 (двісті вісім тисяч чотириста девяносто одна) гривня (на схемі розподілу в додатку №2 зеленого кольору); а відповідачу [PERSON] - частину будинку, яка складається з коридора 1-1 (тамбур 1-1-2), кухні 1-2, кімнати 1-3 (житлова кімната 1-3) та кімнати 1-4 (житлова кімната 1-4), відповідно до розподілу по Варіанту № 1 висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи №214/08-2015 від 26.08.2015 року як співвласнику №2 на загальну суму 246 109 (двісті сорок шість тисяч сто девять) гривень (на схемі розподілу в додатку №2 жовтого кольору). Враховуючи, що при даному варіанті поділу у позивача, як у співвласника 1, частка учасника спільної власності менша на 4,7 м.кв., що складає 18 809 грн., суд вважає, що з метою справедливого розподілу між сторонами спірного будинку, необхідно стягнути з відповідача, як співвласника 2, на користь позивача компенсацію за відступ від ідеальних часток у власності на зазначену суму. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині поділу житлового будинку є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому, підлягають до часткового задоволення. У задоволенні позовних вимог в частині поділу майна (предметів побуту), перелік, якого наведено позивачем у позовній заяві (а.с.1-2), вартість якого визначено позивачем в розмірі 16370,00 грн., - суд відмовляє, оскільки позивач не довів під час розгляду справи наявності такого майна, джерел його походження, дійсної вартості станом на день розгляду справи. Суд неодноразово розяснював позивачу його обовязки, передбачені ст. 60 ЦПК України та право подавати докази, на обґрунтування своїх позовних вимог, заявляти клопотання про допит свідків, про витребування доказів та проведення відповідних експертиз. Однак позивач своїми правами скористатись відмовився, відповідних заяв чи клопотань від нього не надходило, і доказів на підтвердження наявності майна (предметів побуту), перелік якого він навів у позовній заяві, джерел його походження, часу набуття та дійсної вартості такого майна, суду не надав, як і не надав жодних правовстановлюючих документів на вказане майно. При цьому, відповідачка заперечувала проти позову в частині поділу предметів побуту, оскільки викладений позивачем перелік не відповідає дійсності і вона не визнає наявність такого майна з вказаною позивачем вартістю. Представлений позивачем акт від 30.10.2014 року, в якості доказу на підтвердження виду, обсягів та вартості зазначеного ним у позові майна, яке за його твердженням є спільним майном їх з відповідачкою подружжя - не може бути прийнята судом до розгляду при ухваленні рішення у даній справі, оскільки такий доказ не відповідає вимогам належності та допустимості, встановленим статтями 58, 59 ЦПК України. Із вказаного акту не вбачається джерела походження майна та час його набуття, прізвище імя та по-батькові особи, яка таке майно придбавала чи набувала іншим способом, належність такого майна комусь із подружжя та ідентифікуючих ознак кожного з описаних предметів побутового вжитку; під актом відсутній особистий підпис другого з подружжя - відповідачки [PERSON], що б засвідчувало правильність викладених відомостей; даний акт складено не на відповідному бланку міської ради та підпис від імені депутата не засвідчений відповідною печаткою міської ради, - що позбавляє суд можливості зробити висновки про достовірність зазначеної у цьому документі інформації. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 27 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, слід звернути увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Однак, враховуючи, що позивач не заявляв вимог про поділ земельної ділянки, а відповідач не зверталась до суду із зустрічним позовом чи із вимогою про поділ земельної ділянки, натомість сторони заявили, що поділ землі мають намір проводити після закінчення поділу будинку, - суд в межах заявлених сторонами вимог і на підставі поданих ними доказів в рамках даної справи не вирішує питання про поділ земельної ділянки. Також, суд в межах заявлених сторонами вимог в рамках даної справи не вирішує питання про поділ рухомого майна транспортних засобів, оскільки в порядку уточнення позовних вимог, відповідно до його письмової заяви від 11.02.2015 року (а.с.41), відповідач просив автомобіль москвич не розподіляти, оскільки сторони дійшли добровільної домовленості щодо передачі цього автомобіля їхньому сину. Інші транспортні засоби на день розгляду справи у суді було відчужено і сторони не наполягали на їх поділі. Відповідач стверджувала, що не бажає розділяти вказане рухоме майно та/або отримати компенсацію. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, що діяла на час подачі позову до суду) (а.с.7); позивачем понесені витрати за проведення експертизи (а.с. 101, 145-147). А тому, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути: на користь позивача - понесені ним та документально підтверджені витрати за проведення експертизи в сумі 3000,00 грн.; в дохід держави - судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі в сумі 2\~273,00 грн.

Outcome: partial