Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0031/74/50103 від 03.05.2006 року, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 14 250 доларів США на строк 240 місяців з 03.05.2006 року по 02.05.2026 року, із сплатою 13,25% річних. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись за закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 03 травня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», в подальшому назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0031/74/50103 (а.с.15-16), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит у розмірі 14 250 дол. США та зобов'язався погасити кредит до 02.05.2026 року. Умовами п. 1.2. кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 13,25 % річних. Згідно п. 5.1. кредитного договору відповідач зобов'язався повертати кредитні кошти та проценти за користування кредитом в порядку, визначеному договором. 07 листопада 2006 року кредитор та позичальник уклали Додаткову угоду до кредитного договору, на підставі якої відсоткова ставка за користування кредитом складає 12% річних. Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач, систематично порушував строки сплати кредиту та процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014/0031/74/50103 від 03 травня 2006 року (а.с.6-11). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до п. 6.5. кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору. Відповідно до п. 9.1. за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом, передбачених положеннями кредитного договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. 31.08.2015 року позичальнику було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань за вих. № 114-0-0-00/15-45544, якою було зобовязано у 60-денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. Проте у установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Позивачем станом на 23.11.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0031/74/50103 від 03 травня 2006 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за кредитними зобов'язаннями в розмірі 13 098,27 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 314 156 грн. 45 коп., а саме заборгованість по кредиту 11 878,10 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 284 891 грн. 19 коп., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 374,74 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 8 987 грн. 98 коп., заборгованість за відсотками 1 220,17 доларів США, що в еквіваленті до НБУ становить 29 265 грн. 26 коп., у тому числі прострочена заборгованості за відсотками 1 188,93 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 28 515 грн. 98 коп. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст.ст. 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 612, 1054 ч. 2 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1, 197 ч.2 ЦПК України,

Outcome: approved