Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після померлої баби. Заявлений позов обґрунтовував тим, що його дід і баба [PERSON] та [PERSON] були співвласниками будинковолодіння № 64 по вул. Горішна в с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області. Вартість будинковолодіння на даний час становить 303789 грн. Після смерті діда 18.05.1995 р. належну йому ? частину будинковолодіння успадкувала відповідно до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) його дружина [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, баба не оформила своїх спадкових прав. За життя 06.02.2002 р. баба склала заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради, що не змінювався і не скасовувався, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачу. Після смерті 25.01.2007 р. баби позивач як єдиний спадкоємець за заповітом прийняв спадщину згідно вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом з бабою у спадковому будинковолодінні, крім того, на час відкриття спадщини був неповнолітнім. Спадкоємці за законом першої черги діти покійної баби, які є відповідачами по справі, спадщину не прийняли і на неї не претендують. У звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позивач не може оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку, отримав відповідну відмову нотаріуса. Просив визнати за ним право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивач у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, у поданих суду заявах позов визнали, проти його задоволення не заперечували, просили справу розглянути у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що дід та баба позивача [PERSON], [PERSON] були співвласниками на праві спільної сумісної власності подружжя будинковолодіння № 64 по вул. Горішна в с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, 1961 року побудови, вартість якого на даний час становить 303789 грн. Право власності на будинковолодіння підтверджується відповідним записом у погосподарській книзі Вільшаницької сільської ради, однак, право власності не було зареєстровано, належний правовстановлюючий документ відсутній. Після смерті 18.05.1995 р. [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому ? частину будинковолодіння, яку прийняла його дружина [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), ставши одноосібним власником спірного будинковолодіння. Після смерті 25.01.2007 р. [PERSON] позивач як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 06.02.2002 р. секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, прийняв спадщину відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом з бабою у спадковому будинковолодінні та був неповнолітнім. Спадкоємці за законом першої черги діти померлої [PERSON], які є відповідачами у справі, спадщину після смерті матері не прийняли і на неї не претендують. Вказані обставини, які відповідачами не оспорювались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє позивача можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, за ним слід визнати право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після померлої баби. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved