Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання незаконними дій та стягнення коштів. Позов мотивує тим, що з грудня 2006 року є пенсіонером, перебуває на обліку в Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області, отримує пенсію по інвалідності другої групи на підставі Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Для призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу», від подав довідку за відповідною формою, яку було затверджено Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 про складові заробітної плати, з якої призначено пенсію. Однак діями Пенсійного Фонду України, зокрема, затвердженням форми довідок щодо отримання грошового забезпечення за посадою на момент виходу на пенсію без включення сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які були одержані [PERSON] та з яких сплачено внески в пенсійний фонд, позивачу було завдано збитків, які полягали в нарахуванні позивачеві щомісячної грошової виплати пенсії у розмірі, меншому за той, на який він мав право. У період з 01.12.2004 по 30.11.2006 позивачу щомісяця не до нараховувалась пенсія у розмірі 1065,90 грн. Постановою Луцького міськрайонного суду від 30.05.2017 у справі №161/4558/17 визнано дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області неправомірними та зобов`язано Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії як колишньому державному службовцю - по інвалідності другої групи, з врахуванням положень Закону України «Про державну службу», в редакції, що діяла на час призначення пенсії, з врахуванням виплаченої Волинською обласною радою матеріальної допомоги в сумі 28424,13 грн., у період з 01.12.2004 по 30.11.2006 включно та здійснювати виплату недоотриманої суми пенсії з 21 лютого 2017 року із врахуванням раніше виплачених сум. [PERSON] , реалізуючи права на належне пенсійне забезпечення, зокрема право пенсіонера на пенсію в розмірі передбаченому законодавством України та відповідно порушеним внаслідок неправомірного неврахування сум зазначених вище виплат при призначенні пенсії, звертався до управління пенсійного фонду з заявою від 05.02.2019, у якій просив вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать [PERSON] , а саме шляхом здійснення виплати йому суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039,80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, та надати відомості про час і розмір сплати суми пенсії, не одержаної своєчасно. Однак, станом на день звернення з адміністративним позовом, Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області заяву [PERSON] не розглянуло і не задовольнило належним чином. Сума недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 року включно складає (за 122 місяця * 1065,90 грн.) 130 039,80 грн. та загальна сума індексу інфляції за час прострочення грошового зобов`язання по виплаті пенсії складає 149 271,07 грн. 3% річних за останні три роки до звернення до суду складає 11 703,58 грн. Позивач вважає, що володіє майном, в тому числі і невиплаченою частиною основної пенсії, сума недоотриманої позивачем пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які належать йому на праві приватної власності. Позивач покликається, в тому числі на рішення Верховного Суду у зразковій справі № 802/402/18 від 03 травня 2018 року, у якому суддями надано юридичну позицію, що пенсія особи є її приватною власністю й припинення її та невиплата не у спосіб, передбачений Законом, є втручанням в право людини на власність. Однак, дії Пенсійного Фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області при розгляді питання щодо призначення пенсії [PERSON] у повному розмірі з грудня 2006 року, при виплаті пенсії у неповному розмірі до 20.02.2017 року та при розгляді заяви [PERSON] від 05.02.2019 року засвідчують, що без належних правових підстав органи державної влади утримують майно [PERSON] (гроші) при цьому Відповідачі не зважають на той факт, що недоотримана [PERSON] пенсія змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотримаю пенсіонером, а коштами, які належать йому на праві приватної власності і подальше право на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК України. На підставі викладених у позовній заяві доводів позивач просив: -визнати незаконними дії Пенсійного фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо прийняття форм довідок про отримання грошового забезпечення за посадою на момент виходу на пенсію [PERSON] без включення сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено внески в Пенсійний Фонд України; -визнати незаконними дії Пенсійного фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (перебуває у підпорядкуванні центрального органу виконавчої влади) щодо відмови вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать [PERSON] , а саме шляхом здійснення виплати позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039,80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, враховуючи суму компенсації за відповідні періоди; -стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України в користь позивача відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих [PERSON] Пенсійним фондом України та його територіальним органом Луцьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області: грошові кошти у сумі 130 039, 80 грн., що складають не нараховану та не отриману різницю у пенсії державного службовця за період з 23.12.2006 по 20.02.2017, індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 149 271,07 грн. та 3% річних у сумі 11703,58 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку. Від відповідача Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України надійшов відзив на позовну заяву (а.с.28-33). Вимоги позову відповідач вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що позивач перебуває на обліку як одержувач пенсії з 23.12.2006. Розмір пенсії було обчислено на підставі поданих [PERSON] довідок отриманих за місцем роботи, з урахуванням усіх складових заробітної плати, які були вказані в довідках. Судом було вирішено питання про перерахунок пенсії позивачу із включенням до складових заробітної плати отриманої [PERSON] матеріальної допомоги. Перерахунок пенсії проведено, виплата пенсії на даний час проводиться із врахуванням усіх складових. Окрім того, постановою суду чітко визначено період з якого слід було провести перерахунок пенсії. Заявлена позивачем до стягнення компенсація не підлягає до стягнення, оскільки її виплата здійснюється у зв`язку з несвоєчасною виплатою нарахованих сум, тобто тих сум, які були нараховані, але несвоєчасно виплачені. Окрім того, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. А тому, в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. Від відповідача Пенсійного фонду України надійшов відзив на позовну заяву (а.с.54-59). Відповідач зазначив, що твердження позивача, що дії ПФУ щодо затвердження на час призначення йому пенсії форми довідок, які не відповідають законодавству суперечить фактичним обставинам справи, оскільки пенсія позивачу призначена з 23.12.2006, а вперше форма довідки була затверджена постановою правління ПФУ від 30.10.2008. Пенсію позивачу в 2006 році було призначено правомірно на підставі тих документів, які подав сам позивач. За довідки відповідав роботодавець. Неправомірних дій, рішень, бездіяльності пенсійного фонду не було щодо форми довідки. Відсутній причинно-наслідковий зв`язок. А тому, вимога про упущену вигоду не підлягає до задоволення. Крім того, заявила про пропуск позивачем строків позовної давності. Пенсія була призначена в меншому розмірі ще в 2006 році, і позивачу було відомо з яких складових зарплати. Поважності пропуску строків не доведено. Просила в задоволенні позову відмовити. Від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву (а.с.34-38). У своєму відзиві відповідач не визнає заявлені [PERSON] позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що Казначейство є юридичною особою публічного права, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду в установленому законодавством України порядку, проте є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів. Тому, на Казначейство не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди, яка була заподіяна позивачеві. Разом з тим, позивачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про неправомірні дії та бездіяльність з боку відповідача. Відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями Казначейства та завданням шкоди. Відтак, позов до задоволення не підлягає. Представником позивача було подано відповідь на відзиви відповідачів (а.с.65-70) в якому зазначив, що наведені стороною відповідачів заперечення не спростовують доводів позивача викладених в позовній заяві та наявне у [PERSON] право на отримання відшкодування завданої шкоди. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Позивач додатково суду пояснив, що для призначення пенсії він приносив в управління пенсійного фонду довідки, які вимагали в управлінні, але вони були неправильні, через що неправильним було і нарахування пенсії без врахування сум матеріальних допомог. Довідки він брав сам за місцем своєї роботи, де йому пояснили, що це саме такі довідки, які вимагає пенсійний фонд. Просив позов задовольнити. Представник позивача додатково пояснив, що позивач мав право на пенсію в розмірі обрахованому з урахуванням виплати йому матеріальних допомог. Але через неправильні довідки, форма яких була затверджена пенсійним фондом, пенсія була недоотримана, внаслідок чого йому було завдано майнової шкоди. У невиплаті частини пенсії є вина пенсійного фонду, бо у них були затверджені неповні форми довідок, які приймалися для розрахунку пенсії. ПФУ не прийняв необхідних рішень про форму довідки з усіма складовими зарплати. Крім того, пенсійний фонд при призначенні пенсії не взяв до уваги відомості персоніфікованого обліку сплати внесків до ПФУ. А тому, просить стягнути з Пенсійного фонду майно позивача у вигляді грошей. Шкода стягується з казначейства, бо є упущена вигода. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Луцького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області Кузьмич О.А. в судовому засіданні вимоги позову заперечував з викладених у відзиві підстав. Суду пояснив, що на час призначення пенсії позивачу в 2006 році діяла постанова КМУ, в якій було чітко вказано, які суми враховуються для обчислення пенсії. На той час не було виокремлено з зарплати такої виплати, як матеріальна допомога Форми довідок на той час не були затверджені. Їх затвердили лише в 2008 році. В 2011 році за постановою правління ПФУ було внесено зміни у форму довідки. На даний час діє нова постанова про форму довідок від 2016 року. Позивач просить упущену вигоду, але це не є упущена вигода. ПФУ діяло відповідно до чинного законодавства. Відомості персоніфікованого обліку внесків не мають відношення для обчислення пенсії, лише довідки. Крім того, заявив про пропуск позивачем строків позовної давності. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Пенсійного фонду України Лисюк О.В. в судовому засіданні вимоги позову заперечила з викладених у відзиві підстав. Суду пояснила, що на час призначення пенсії позивачу застосовувались постанова КМУ та Закону України «Про державну службу». Подавались дві довідки про ранг, стаж, вислугу і складові зарплати, третя довідка для розмежування джерел виплати по Закону України «Про обов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсійний фонд не має повноважень і обов`язку перевіряти повноту довідок, якщо на них є печатка підприємства роботодавця. За довідки відповідав роботодавець. ПФУ не затверджував форм довідок. Форма довідки для призначення пенсії вперше була затверджена лише в 2008 році. Пенсію позивачу в 2006 році було призначено правомірно на підставі тих документів, які подав сам позивач. Розмір матеріальних допомог не був включений в довідки. ПФУ не було відомо про інші ніж в довідках виплати. Неправомірних дій, рішень, бездіяльності пенсійного фонду не було щодо форми довідки. Відсутній причинно-наслідковий зв`язок. А тому, вимога про упущену вигоду не підлягає до задоволення. Позивачу були виплачені кошти за рішенням суду та зроблено перерахунок пенсії. Тепер в суму розрахунку включають матеріальну допомогу. Практика судів щодо включення до сум для розрахунку пенсії матеріальної допомоги не має відношення до даного спору. Крім того, заявила про пропуск позивачем строків позовної давності. Пенсія була призначена в меншому розмірі ще в 2006 році, і позивачу було відомо з яких складових зарплати. Поважності пропуску строків не доведено. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Державної казначейської служби України Петрунів Т.С. в судовому засіданні вимоги позову заперечила з викладених у відзиві підстав. Суду пояснила, що факт завдання пенсійним фондом шкоди позивачу не встановлений. В постанові суду визнано неправомірними дії щодо відмови в перерахунку пенсії, а тому рішення не є належним доказом для даної справи, а позовні вимоги не співпадають з обставинами встановленими в постанові суду за 2017 рік. Просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши доводи сторони позивача, заперечення сторони відповідачів, дослідивши письмові докази в справі, матеріали пенсійної справи №820965, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області з 23.12.2006 року і отримує пенсію як інвалід ІІ групи відповідно до Закону України «Про державну службу». В матеріалах пенсійної справі міститься заява [PERSON] про призначення пенсії від 22.12.2006, а також, довідки, видані 19.12.2006 Волинською обласною радою за №№6.16/22, 6.16/23, 6.16/24. У довідці №6.16/22 містяться відомості про те, що заробітна плата [PERSON] на час звернення за пенсією становить 11875,60 грн., в тому числі: посадовий оклад - 3984 грн., доплата за 4 ранг - 140 грн., надбавка за вислугу років 40% -- 1649,60 грн., надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці в розмірі 90% -- 3711,60 грн., премія в розмірі 60% -- 2390,40 грн. Стаж роботи державного службовця становить 25 років 11 місяців 8 днів, що дає право на призначення пенсії, згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 90 відсотків заробітку. У довідці № 6.16/23 містяться відомості про розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), які включаються в заробіток для обчислення розміру пенсії відповідно, в тому числі, і до Закону України «Про державну службу». Сума виплат за 24 місяці з розшифровкою. Назви виплат - премія за високі досягнення у праці. У довідці № 6.16/24 суми заробітку з розшифруванням в гривнях за період 1993-1997 років. Однак, у даних довідках відсутні відомості про виплату [PERSON] матеріальної допомоги. Розпорядженням №142144 від 28.12.2006 Навроцькому було призначено пенсію, починаючи з 23.12.2016. Розрахунок розміру пенсії проведено на підставі наданих довідок. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що йому було завдано матеріальну шкоду органами пенсійного фонду в зв`язку з прийняттям ними довідок, які не передбачали включення до виплат, які враховуються при обчисленні розміру пенсії, сум матеріальної допомоги, та виплатою в зв`язку з цим йому пенсії в меншому розмірі. Однак, в судовому засіданні не встановлено існування будь-якого нормативного акту, яким би регламентувалась форма відповідних довідок станом на час призначення пенсії позивачу. Разом з тим, наявні в матеріалах пенсійної справи довідки, які надавались для призначення пенсії позивачу в грудні 2006 року, були видані Волинською обласною радою, містять необхідні реквізити роботодавця, підписи і печатку, що свідчить про підтвердження роботодавцем достовірності їхніх даних. Відтак, суд не вбачає незаконності дій Пенсійного фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області у прийнятті вказаних довідок для призначення пенсії позивачу. А тому, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Стороною відповідачів Управління Пенсійного фонду України Волинської області та Пенсійного фонду України не заперечувався в судовому засіданні той факт, що при визначенні розміру пенсії позивачу в 2006 році не було враховано виплачену в період з 01.12.2004 по 30.11.2006 матеріальну допомогу в сумі 28 424,13 грн. в зв`язку з відсутністю даних про такі виплати в наданих пенсійному фонду довідках. Разом з тим, не заперечувалось те, що при призначенні пенсії не були враховані облікові дані Пенсійного фонду України щодо сплачених [PERSON] страхових внесків. Судом встановлено, що в 2017 році [PERSON] звертався до суду з адміністративним позовом до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. Постановою суду від 31.05.2017 (а.с.13-14), зокрема, встановлено, що [PERSON] були сплачені страхові внески з отриманої в період з 01.12.2004 по 30.11.2006 матеріальної допомоги в сумі 28 424,13 грн., а отже ця сума, відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» в діючій на той час редакції, повинна бути врахована під час визначення розміру пенсії. Вказаною постановою суду позов задоволено частково, визнано дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови провести перерахунок пенсії позивачу з врахуванням виплаченої матеріальної допомоги в сумі 28 424,13 грн. у період з 01.12.2004 по 30.11.2006 неправомірними, зобов`язано Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок (вчинити дію) та виплату [PERSON] пенсії як колишньому державному службовцю - по інвалідності ІІ групи, з врахуванням положень Закону України «Про державну службу», що діяла на час призначення пенсії, з врахуванням суми виплаченої Волинською обласною радою матеріальної допомоги в сумі 28 424,13 грн. у період з 01.12.2004 по 30.11.2006 включно та здійснювати виплату недоотриманої суми пенсії з 21 лютого 2017 року із врахуванням раніше виплачених сум. Разом з тим, цією постановою було відмовлено в задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача повести перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.01.2007 по 20.02.2017 в зв`язку з пропуском без поважних причин строків звернення до суду. Що стосується заяв відповідачів про застосування строків позовної давності до вимог позову, то суд вважає, що у даній справі положення ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України не застосовуються, оскільки обставини нарахування позивачу пенсії досліджувалися при розгляді судом адміністративної справи, постанову в якій було ухвалено 31.05.2017. А тому, суд вважає, що позивачем не пропущений установлений законом строк позовної давності щодо заявлених вимог, а тому даний спір слід вирішувати по суті. Як вбачається з позовних вимог у даній справі, позивач фактично ставить питання про визнання незаконними дій Пенсійного фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо нездійснення йому виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 23.12.2006 по 20.02.2017. Тобто, за період, який не був охоплений постановою суду від 31.05.2017 в частині задоволення позовних вимог, і в задоволенні вимог адміністративного позову за який було відмовлено. При чому, вказує на те, що сума в розмірі 130 039,80 грн. є недоплаченою частиною основного розміру пенсії за цей період. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач покликається на норми права, які регламентують право власності, в тому числі на статтю 1 Першого протоколу ЄКПЛ, і вказує на те, що недоотримана пенсія є коштами, які є його власністю, яка неправомірно утримується відповідачами - органами пенсійного фонду. Однак, ці кошти не були нараховані позивачу і йому не належать. Стаття 1 Першого протоколу ЄКПЛ встановлює можливість особи мирно володіти своїм майном, разом з тим, вона також має низку обмежень та ознак, зокрема передбачає захист лише належного особі майна, не гарантує набуття власності, не передбачає створення нового права власності на майно. Оскільки кошти в розмірі 130 039,80 грн. за період з 23.12.2006 по 20.02.2017 позивачу не нараховувались, об`єктивно не існують і йому не належать, суд не вбачає незаконності дій органів Пенсійного фонду України щодо їх невиплати позивачу. А тому, вимога позову про визнання незаконними дії Пенсійного фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать [PERSON] , а саме шляхом здійснення виплати позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 року по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039,80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, враховуючи суму компенсації за відповідні періоди задоволенню не підлягає. Крім того, суд вважає, що зверненням з такою вимогою в порядку цивільного судочинства позивач намагається повторно вирішувати в судовому порядку питання, які вже були предметом розгляду в суді в порядку іншого судочинства. Що стосується вимоги позову, заявленої до Державної казначейської служби завданням йому збитків органами Пенсійного фонду України, які полягали у нарахуванні позивачу виплати у розмірі, меншому за той, на який він мав право. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є, в тому числі, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). До стягнення в якості збитків у вигляді упущеної вигоди позивач першочергово заявляє кошти в розмірі 130 039,80 грн., які є недорахованою та невиплаченою йому частиною пенсії за період з 23.12.2006 по 20.02.2017, а тому ця сума не є упущеною вигодою у розумінні положень ч.2 ст.22 ЦК України. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 в справі №757/50707/17-ц. Відтак, підстави для задоволення вимог позивача про стягнення упущеної вигоди в сумі 130 039,80 грн. відсутні. Щодо вимоги про стягнення в користь позивача інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст.625 ЦК України, то суд звертає увагу на наступне. З урахуванням положень ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки заявлена позивачем різниця в пенсії в розмірі 130 039,80 грн. за період з 23.12.2006 по 20.02.2017 позивачу не нараховувалась, відповідно не були порушені строки виплати, а тому компенсація втрати частини доходів не проводиться. Відтак, позов в частині цієї вимоги також до задоволення не підлягає. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі в зв`язку з безпідставністю.

Outcome: dismissed