Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідачів борг в сумі 142 784, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 травня 2013 року відповідачі взяли у нього в борг 4 600, 00 доларів США, які зобовязалися повернути до 07.11.2013 року. Вказану суму коштів відповідачі не повернули та не сплатили позивачу відсотки за користування коштами, розмір яких було визначено умовами договору позики від 01.05.2013 року, при цьому сума відсотків за користування коштами, відповідно до позовної заяви, позивачем визначена виходячи з розрахунку за 12 календарних місяців. З урахуванням вказаних обставин, вважаючи порушеними свої права та інтереси позивач з вказаним позовом звернувся до суду. Позивач у судове засідання з`явився, надав пояснення, відповідно до яких визнав, що відповідачем [PERSON] на його користь було сплачено 5 000, 00 грн., в рахунок погашення відсотків за користування коштами, позовні вимоги підтримав та посилаючись на викладені обставини позов просив задовольнити. Відповідачі та представник відповідача -1 у судове засідання з`явилися, надали пояснення згідно з якими позовні вимоги не визнали та в задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору позики від 01.05.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем -1, відповідач-1, 02. 05.2013 року отримав в позику від позивача 37 500, 00 грн., що на день передачі позивачем відповідачеві-1 коштів складало 4 600,00 доларів США. Згідно з умовами цього ж Договору відповідач -1 взяв на себе зобовязання повернути позивачеві отримані від нього кошти у строк до 07.11.13 року, при цьому, відповідно до умов Договору позики, повна сума позики, що підлягала поверненню, на день розрахунку мала відповідати еквівалентові суми 4 600,00 доларів США. Згідно з п. 3 вказаного Договору позики, сторони домовилися, що Позичальник сплачує відсотки за користування позикою 7 го числа щомісячно в сумі 1 875,00 гривень на місяць, що складає 230,00 доларів США, проте суд не погоджується з доводами позивача щодо обовязку відповідача сплатити на його користь суму відсотків еквівалентну 230,00 доларам США, оскільки зазначена у наданому позивачем договорі позики від 01.05.2013 року умова про розмір відсотків у гривнях та його еквіваленті 230,00 доларам США, повинна бути відображена також і у договорі позики, який предявив у судовому засіданні відповідач [PERSON], в якому така умова відсутня, тому суд вважає, що оскільки сторони підписали договір позики без вказівки на обовязкове повернення суми позики з урахуванням еквіваленту долару США, підстав для визначення розміру відсотків за користування коштами у доларах США немає. Разом з тим, суд вважає, що розмір відсотків повинен визначатися згідно умов договору, з урахуванням розрахунку позивача, відповідно до якого позивач просить стягнути суму відсотків за 12 місяців та відповідно до ст. 11 ЦПК України. Відповідач - 1 під час розгляду справи зазначив, що договір позики 01.05.2013 року він не підписував та не міг підписувати, оскільки весь день перебував у відрядженні, а підписав договір позики лише 02.05.2013 року у нетверезому стані, але кошти від позивача не отримував та не визнав факт сплати ним на користь позивача 5 000, 00 грн. в рахунок погашення відсотків з користування коштами. Свідок [PERSON] суду показав, що 02.05.2013 року в денний час, на Кіровоград - автотур приїхав [PERSON].М., піднявся на другий поверх, разом з [PERSON] вони обговорювали якісь папери, щось підпис ували, гроші не бачив щоб передавалися. [PERSON] приїжджав сам, а [PERSON] знаходився у нетверезому стані, сидів за столом та не вставав. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]В суду показав, що 02.05.2013 року в денний час, на Кіровоград - автотур приїхав [PERSON].М., про отримання [PERSON] коштів від позивача не підтвердили. Договір позики, на який посилається позивач, згідно з яким відповідач -2 отримувала у нього кошти, позивачем не надано, а відтак правова підстава для задоволення позову в частині стягнення коштів з відповідача -2 відсутня. Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України, а саме відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст.525 ЦК України заборонено односторонню відмову від виконання зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Зясованими фактичними даними встановлено, що відповідач -1 підписав договір позики лише 02.05.2013 року у нетверезому стані. Будь-якої обставини щодо обману, насильства з боку позивача або зловмисної домовленності позикодавця та позичальника чи інших обставин, які б свідчили, що договір позики укладався під впливом тяжклої обставини, судом не встановлено. Договір позики, на який посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписаний позичальником [PERSON] та відповідає вимогам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1 на користь [PERSON] борг за договором позики, суму відсотків за користування коштами та судовий збір.

Outcome: partial