Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач за первісним позовом - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») (далі [PERSON]) через свого представника звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача - [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру загальною площею 43,70 кв.м., яка розташована за адресою: 13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Чкалова. 6, кв. 10, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № zrswgk00000058 від 27.09.2006 року (надалі Кредитний договір), в розмірі 362.336,16 грн., виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній вище квартирі (предмет іпотеки), зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України в Житомирській області, вирішити питання судових витрат. В свою чергу, позивач за зустрічним позовом - [PERSON] звернувся через свого представника на підставі угоди про надання правової допомоги від 24.01.2014 року [PERSON] до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору за № zrswgk00000058 від 27.09.2006 року та договору іпотеки за № zrswgk00000058 від 27.09.2006 року, укладені між ним та Банком, предметом якого є квартира загальною площею 43,70 кв.м., яка розташована за адресою: 13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Чкалова. 6, кв. 10. 24.02.2015 року ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними прийняти до спільного розгляду з первісним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Первісні позовні вимоги Банку мотивуються тим, що відповідно до укладеного договору № zrswgk00000058 від 27.09.2006 року відповідач 27.09.2006 року отримав кредит у розмірі 109.282,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.09.2026 року. Згідно до умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно зі змістом статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.05.2012 року має заборгованість в розмірі 362.336,16 грн., яка складається з наступного: 94.711,27 грн. - заборгованість за кредитом; 117.309,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6.499,35 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 143.816,51 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 27.09.2006 року уклали договір іпотеки № zrswgk00000058 (надалі - Договір іпотеки). Згідно договором іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43,70 кв.м., яка розташована за адресою: 13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Чкалова. 6, кв. 10. Зазначена квартира належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу за № 1212 від 26.09.2006 року. Обумовлена сторонами Договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 116.150,00 грн. З іншого боку, зустрічні позовні вимоги про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними мотивуються тим, що зобов'язання за вказаним Кредитним договором позивачем за зустрічним позовом [PERSON] належним чином не виконувались, що призвело до простроченої заборгованості станом на 30.05.2012 року в сумі 362.336,16 грн. Невиконання ним умов кредитного договору сталося у зв'язку з тим, що мешканець м. Бердичева [PERSON] в складі організованої ним злочинної групи з [PERSON] [PERSON] та особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, з метою заволодіння його коштами шляхом отримання та неповернення кредиту в банківській установі, шляхом зловживання довірою та введення його в оману обіцянками, щодо подальшого особистого виконання фінансових зобов'язань перед банківською установою, вмовили останнього вчинити правочин щодо укладання кредитного договору з банківською установою з подальшою передачею їм кредитних коштів. Також, при цьому в рахунок забезпечення виконання зобов'язань по вказаному Кредитному договору він, будучи введеним в оману [PERSON]С, [PERSON] [PERSON] та особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, передав в заставу Банку фактично належну гр. [PERSON] квартиру, про що було укладено Договір іпотеки за № zrswgk 00000058 від 27.09.2006 року. Вироком Бердичівського міськрайонного суду від 05.11.2013 року по кримінальній справі за № 0603/1-21/11 провадження 1/603/16/12 доведено, що договір купівлі-продажу квартири (предмету іпотеки) між ним та гр. [PERSON] за № 1212 від 26.09.2006 року був фіктивним, а відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України це доказ, який не підлягає доказуванню, а тому договір іпотеки за № zrswgk 00000058 від 27.09.2006 року укладений між ним та Банком є не дійсним (а.с.59-62, 83-115). Представник позивача за первісним позовом за довіреністю від 26.04.2013 року [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримав первісні позовні вимоги, просив суд їх повністю задовольнити з наведених в позові підстав. Проте, щодо задоволення зустрічного позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволенні на підставі наданого суду письмового заперечення (а.с.120-130). Представник відповідача за первісним позовом на підставі угоди про надання правової допомоги від 24.01.2014 року [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, первісні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні, зустрічний позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав наведених в ньому. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено та підтверджено, що відповідно до укладеного Кредитного договору за № zrswgk00000058 від 27.09.2006 року відповідач за первісним позовом [PERSON] 27.09.2006 року отримав кредиту у розмірі 109.282,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.09.2026 року (а.с.8-9). Доказів про визнання вказаного Договору недійсним та/або його розірвання відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] не надано, а отже кредитний договір дійсний і підлягає виконанню. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.05.2012 року має заборгованість в розмірі 362.336,16 грн., яка складається з наступного: 94.711,27 грн. - заборгованість за кредитом; 117.309,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6.499,35 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 143.816,51 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.4-5). Банк, листом за №30.1.0.0/2-2 від 11.05.2012р., направив вимогу відповідачу за первісним позовом [PERSON] (а.с.6-7). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 27.09.2006 року уклали договір іпотеки № zrswgk00000058 (надалі - Договір іпотеки). Згідно договором іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43,70 кв.м., яка розташована за адресою: 13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Чкалова. 6, кв. 10. Зазначена квартира належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу за № 1212 від 26.09.2006 року. Обумовлена сторонами Договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 116.150,00 грн. (а.с.10-12). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються статтями 525, 526, 527, 530, 536, 549, 1050, 1054, гл.19 ЦК України, укладеним між сторонами Договором. Відповідно до ст.ст. 626 ч.1, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо питання чинності Кредитного договору, то відповідно до ч.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У п.23 ст.1 зазначеного Закону споживчий кредит - кошти, що видаються кредитедавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Проте, слід мати на увазі, що відповідно до ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. А отже, між сторонами Кредитного договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов даного договору. Банк надав позивальнику кредитні кошти, а останній їх прийняв. Крім того, згідно виписки по рахункам позивач за зустрічним позовом [PERSON] вносив через касу Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором, що в свою чергу є прийняттям пропозиції умов Договору, враховуючи частини 2 і 3 ст.205 ЦК України та ч.2 ст.642 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про зверненні стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли де взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: Житомирська обл, [ADDRESS]. Вимоги ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення боржника (іпотекодавця, якщо він є відмінним від боржника) про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору та про вимогу добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення позивачем виконані в повному обсязі. Відповідні повідомлення та докази, що підтверджують їх направлення подані разом з даним позовом у якості відповідних додатків (а.с.16). Крім того, відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Суд наголошує, що за змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. В зустрічній позовній заяві не наведено жодної підстави або доказу для визнання Договору іпотеки недійсним. Крім того, позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом з порушенням строків позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України. Посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] на вирок Бердичівського міськрайонного суду від 05.11.2013 року по кримінальній справі за № 0603/1-21/11 провадження 1/603/16/12 як на підтвердження своїх вимог є безпідставним. Апеляційний суд Житомирської області своєю ухвалою від 11.11.2014 року дійшов висновку, що суд першої інстанції перевищив свої повноваження, зазначивши у мотивувальній частині вироку, що обставини, викладені у ньому, є підставою для визнання судом правочинів, укладених шахрайським способом, недійсними. На думку колегії суддів суд першої інстанції, роблячи такі свої висновки, вийшов за межі розгляду власне кримінальної справи, так як питання про дійсність укладених договорів не було предметом даного судового розгляду (а.с.114-115). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 3.326,30 гривень судового збору. Тому, суд приходить до висновку про задоволення первісних позовних вимог, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved