Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], треті особи КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», Реєстраційна служба Радехівської РДА в якому просить визнати за Радехівською міською радою Львівської області право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 47,4 м.кв. В обгрунтування позову вказував, що на підставі рішення виконавчого комітету Радехівської міської ради УРСР № 23 від 10 грудня 1968 року, Радехівській міській раді було надано у власність будинковолодіння в [ADDRESS] У відповідності до п.23 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., повинна була відбутися реєстрація права власності на будинковолодіння за Радехівською міською радою у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації. Однак такої реєстрації не відбулося. Вказаний житловий будинок був перебудований та поділений на дві квартири. Квартиру [ADDRESS] в цьому будинку Органом приватизації державного житлового фонду Радехівського державного комунального підприємства «Будинкоуправління» передано у власність [PERSON] . Відомості про реєстрацію речового права на квартиру [ADDRESS] у вказаному будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, а значить таке право зареєстрованим після 01.01.2013 р. і до цього часу не було. Квартира законного власника немає. Квартира [ADDRESS] залишилася у законному володінні та відкритому користуванні Радехівської міської ради. Виконавчим комітетом Ради видавалися ордери на вселення людей у цю квартиру. Станом на сьогоднішній час цю квартиру ніхто не займає. Вказує, що позивач правомірно, як правонаступник Радехівської міської ради трудящих Львівської області, заволоділа нерухомим майном на підставі рішення виконкому Радехівської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1968 р. та добросовісно, відкрито та безперервно користувалася ним до сьогодні, що підтверджується оборотною відомістю основних засобів по Радехівській міській раді, яка засвідчує, що квартира перебуває на балансі Ради, рішенням виконкому Радехівської міської ради трудящих від 10.12.1968 р. та випискою з нього від 10.12.1968 р., корінцями ордерів № 63 від 27.10.1986 р., № 45 від 11.08.1986 р., № 07 від 09.06.1983 р. Звертає увагу на те, що станом на день подання позову ніхто не заявляв вимоги про витребування із володіння Радехівської міської ради спірного майна, а тому на квартиру [ADDRESS] ніхто інший не претендує. Представник позивача в судове засідання не з»явився, однак надіслав на адресу суду письмову заяву в якій просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явилась повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Представники третіх осіб КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» та Реєстраційної служби Радехівської РДА в судове засідання не з»явились, однак надали на адресу суду письмові заявив в яких просять розгляд справи проводити без їх участі. Дослідивши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Радехівської міської ради УРСР № 23 від 10 грудня 1968 року Радехівській міській раді було надано у власність будинковолодіння в м. Радехові по вул.І.Франка,13 (а.с.8-11). У відповідності до п.23 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., повинна була відбутися реєстрація права власності на будинковолодіння за Радехівською міською радою у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації. Однак такої реєстрації не відбулося, що засвідчується довідкою КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» № 1332 від 22.03.2016 р. (а.с.12). Вказаний житловий будинок був перебудований та поділений на дві квартири. Квартиру [ADDRESS] в цьому будинку Органом приватизації державного житлового фонду Радехівського державного комунального підприємства «Будинкоуправління» передано у власність [PERSON] (свідоцтво на право приватної власності від 30 листопада 1993 року зареєстроване у Червоноградському МБТІ в реєстровій книзі за №970). Належність речового права визначеній особі підтверджується свідоцтвом про право на спадщину серії [NUMBER] та свідоцтвом про право на спадщину серії [NUMBER], в яких зазначено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.13,14,19). Відомості про реєстрацію речового права на квартиру [ADDRESS] у вказаному будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, що вказує на те, що квартира [ADDRESS] законного власника немає. Станом на сьогоднішній час цю квартиру ніхто не займає. Таким чином, позивач правомірно, як правонаступник Радехівської міської ради трудящих Львівської області, заволодів нерухомим майном на підставі рішення виконкому Радехівської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1968 р. та добросовісно, відкрито та безперервно користується ним до сьогодні. Станом на день подання позову ніхто не заявляв вимоги про витребування із володіння Радехівської міської ради спірного майна. Ст. 317 ЦК України зазначає, що зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власниками нерухомого майна можуть бути фізичні та юридичні особи. У ст.319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. У ст. 344 ЦК України законодавець визначив, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність). Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у пункті 9 вказує, що суд, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, повинен з'ясувати чи володіння є добросовісним, відкритим, безперервним. У пункті 11 Постанови визначено: ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Отже, строк володіння та користування нерухомим майном відповідає критеріям про можливість звернення до суду з метою визнання права власності в порядку набувальної давності. У пункті 13 вказано, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності Таким чином, суд приходить до висновку, що за таких обставин, позивач набув право власності на спірну квартиру на підставі набувальної давності, оскільки понад 10 років добросовісно, відкрито та безперевно володіє та користується нерухомим майном.

Outcome: approved