Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач в особі свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить визначити додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: 1/2 частки квартири номер [ADDRESS], що належала [PERSON] згідно Договору міни, виданого Товарною біржею «Українська біржа «Десятинна» 15.05.1995, реєстраційний № 1/2892-2944, зареєстрованим у Київському міському бюро технічної інвентаризації за №6646 від 23.05.1995; ? частки житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], що належала [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 2-1682 від 01.07.2009; ? земельної ділянки розміром 0,60 га, на території села Ксаверівка Васильківського району Київської області, номер в реєстрі 74, цільове призначення - для ведення підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, що належала [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 2-1683 від 01.07.2009; ? земельної ділянки площею 2,920 гектарів, кадастровий номер № [NUMBER], що розташована на території Кодаківської сільської ради, Васильківського району, Київської області, що належала [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 2-1686 від 01.07.2009 р. Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким Є.Є. від 27 листопада 2016 року, реєстровий номер №3449, усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті належало та на що, за законом мала право, померла [PERSON] заповідала [PERSON], [INFO]. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], не відомі. Для отримання спадщини позивач не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки тривалий час перебуває на навчанні у Японії (з квітня 2015 року), вона не являється прямим спадкоємцем померлої і не знала про існування самого заповіту. У період часу з грудня 2016 по серпень 2017 року [PERSON] знаходиться за межами України, тому з'язатись з нею складно, крім того складно нотаріально посвідчити документи у Посольстві України у Японії та направити оригінали до України, щоб у шестимісячний термін подати до органів нотаріату в Україні, за місцем відкриття спадщини. Вважає причини пропуску строку поважними, адже вона фактично нотаріально посвідчила заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, проте не змогла у вказаний строк направити до Десятої Київської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, бо не мала реальної змоги особисто посвідчити заяву, адже про наявність заповіту на її ім'я після смерті [PERSON] дізналась лише у середині травня 2017 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2017р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області, Кодаківської сільської ради Васильківського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини замінено відповідача Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію на відповідача Київську міську Раду (а.с. 53-54, 55-56). В судовому засіданні представник представника позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримала, додатково пояснила, що строк для прийняття спадщини позивач пропустила з поважних причин, так як до кола спадкоємців за законом вона не належить, при цьому відразу коли [PERSON] стало відомо про наявність заповіту, знаходячись за кордоном, позивач вжила всі необхідні дії для оформлення відповідної заяви, довіреності та передала їх для вручення нотаріусу з метою оформлення спадщини. Представник позивача [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її донькою та онукою спадкодавця [PERSON], проте з останньою спільно не проживала, позивач навчається за кордоном, про наявність заповіту їм відомо не було. Представник відповідача Кодаківської сільської ради Васильківського району Київської області в судове засідання не з'явився, направив заяву з проханням провести розгляд справи без участі їхнього представника, у заяві зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 49). Представники відповідачів Київської міської ради та Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду вказані відповідачі повідомлені належним чином, про причини неявки представників суд не повідомили, відзив на позов не надали. З урахуванням викладеного та думки представників позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи та витребуваної судом спадкової справи, [PERSON] померла [INFO] р. у віці 73 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 21). За життя [PERSON] 27.11.2016 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С.Є., зареєстрованим у реєстрі за № 3449, яким усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, і все те, що їй буде належати на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], [INFO], уродженки м. Києва (а.с. 19, 20). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та була заведена Десятою Київською державною нотаріальною конторою спадкова справа № 779/2017 за заявою позивача про прийняття спадщини за заповітом від 22.05.2017 року, яка подана до нотаріальної контори 29.07.2017 року. Будь які інші особи із заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до нотаріальної контори не завертались. Представник позивача [PERSON] була допитана у якості свідка, яка суду показала, що спадкодавець позивачу про заповіт не говорила та про нього [PERSON] відомо не було. [PERSON] зустрічалась зі своєю бабусею [PERSON] коли приїздила в Україну в кінці 2015 року та на початку 2016 року, потім знову виїхала в Японію на навчання. [PERSON] стала себе погано почувати в кінці 2016 року, тоді лягла в лікарню, де вона (свідок) її навідувала. Померла спадкодавець вдома. Заповіт з документами вона знайшла на травневі свята 2017 року коли прибирала у квартирі [PERSON] Про заповіт відразу повідомила сестру [PERSON] [PERSON] та колишнього чоловіка померлої [PERSON], які сказали, що будь яких претензій не мають, щоб оформляли спадщину, так як на це була воля померлої. Тоді вона сказала [PERSON] про заповіт. На той час позивач була зайнята навчанням та змогла з'явитися в посольство в Токіо для посвідчення заяви нотаріусу про прийняття спадщини і довіреності на її ім'я в кінці травня 2017 року. Звідти прямим рейсом літаки не літали, тому документи донька передала через свого знайомого який летів з Кореї в Київ на початку липня 2017 року. Суд приймає до уваги вищевказані покази свідка, оскільки вони також підтверджуються письмовими доказами. Так, відповідно Сертифікатів від 09.12.2016 року, від 03.08.2017 року, [PERSON], [INFO], навчається в університеті Цукуба, Японія (а.с. 36, 38). За повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 23.08.2017 року, [PERSON] перетинала кордон України 11.02.2015 року (виїзд), 07.03.2015 року (в'їзд), 02.04.2015 року (виїзд), 25.12.2015 року (в'їзд), 03.01.2016 року (виїзд) (а.с. 40). Отже, позивач з 03.01.2016 року знаходиться за межами України. 22.05.2017 р. [PERSON] в м. Токіо склала заяву про прийняття спадщини після смерті її бабусі [PERSON] та довіреність, якою уповноважила [PERSON] вести у відповідній нотаріальній конторі або приватного нотаріуса справу по оформленню її спадкових прав на майно, що залишилось після смерті [INFO] [PERSON] Зазначені заява та довіреність посвідчені 22.05.2017 року консулом Посольства України в Японії, зареєстровані в реєстрі за № 573/225, № 573/227. 29.07.2017р. [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 29.07.2017р. державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] після померлої [INFO] року [PERSON] відмовлено з підстав пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Звертаючись до суду з позовом позивач пояснила, що про наявність заповіту дізналась лише в середині травня 2017 року, сама вона проживає в Японії, а тому, вона, як спадкоємниця за заповітом, у встановлений законом строк не мала змоги звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. З матеріалів спадкової справи вбачається, що нотаріусом не вчинялися дії стосовно повідомлення спадкоємців про відкриття спадщини після померлої [PERSON], у тому числі про наявність заповіту останньої, з метою належного сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця [PERSON] Отже, за вищевикладених обставин суд вважає, що позивачем строк для прийняття спадщини було пропущено з поважних причин, так як пов'язані з об'єктивними, непереборними обставинами, тому позивачу слід визначити додатковий строк для прийняття спадщини терміном два місяці. Судовий збір у порядку ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів суд не стягує, оскільки останніми права позивача не порушувалися.

Outcome: approved