Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач Департамент патрульної поліції звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної майну внаслідок протиправних дій, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.02.2017 року виконуючи посадові обов`язки та здійснюючи патрулювання на службовому транспортному засобі Toyota Prius реєстраційний номер [NUMBER] в межах Деснянського району в м. Києві згідно дислокації сил та засобів на 27.02.2017 екіпаж автомобільного патруля 309, інспектор роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) управління патрульної поліції у м. Києві департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Гордійчук А. В. та інспектор роти №3 батальйону №2 полку №1 (з ОПБ) УПП у м. Києві ДПП лейтенант поліції Жукова А.А. отримали виклик про допомогу від громадянки [PERSON] , про те, що за адресою: [ADDRESS] , мешканець квартири [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] порушує громадський спокій. Прибувши на місце події за вказаною адресою службовий автомобіль було припарковано на прибудинковій території біля будинку [ADDRESS] . За адресою виклику працівників патрульної поліції чекала заявниця [PERSON] . У подальшому, подзвонивши у дзвінок біля дверей квартири [ADDRESS] , де в цей час було чутно звуки биття посуду, криків, стуку по стінам. На дзвінок відповів громадянин [PERSON] , якому повідомили, що це поліція. Після чого [PERSON] почав вживати нецензурну лексику, кричати, стукати по вхідним дверям, погрожувати самогубством та вбивством оточуючих. Продовжуючи залишатись за зачиненими дверима та поводячись агресивно, [PERSON] почав викидати побутові речі та інструменти з балкону на припарковані біля під`їзду автомобілі, в тому числі і на службовий автомобіль. За фактом ушкодження службового автомобіля було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 194 КК України. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 29.05.2015 - ДПП є власником даного ТЗ. Висновком експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 17.11.2017 року № 19/131/67-ЕД/17 встановлено вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Toyota Prius, номер кузова [NUMBER] , 2014 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ДПП, у результаті події, яка сталася 23.02.2017 року, станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 69 721, 55 грн. Однак, фактична загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) та деталей, матеріалів разом з ПДВ для відновлення службового автомобіля після завданих ушкоджень становило 36 150, 00 грн. Відповідно до листа від 16.10.2018 року №21525/125/23/1/03-18 на даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Відтак позивач для захисту своїх законних прав та інтересів змушений звернутись до суду з даною позовною заявою.На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції, майнову шкоду у розмірі 36150, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Департаменту патрульної поліції підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 27.02.2017 року виконуючи посадові обов`язки та здійснюючи патрулювання на службовому транспортному засобі Toyota Prius реєстраційний номер [NUMBER] в межах Деснянського району в м. Києві згідно дислокації сил та засобів на 27.02.2017 екіпаж автомобільного патруля 309 інспектор роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) управління патрульної поліції у м. Києві департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Гордійчук А. В. та інспектор роти №3 батальйону №2 полку №1 (з ОПБ) УПП у м. Києві ДПП лейтенант поліції Жукова А. А. отримали виклик про допомогу від громадянки [PERSON] , про те, що за адресою: [ADDRESS] , мешканець квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] порушує громадський спокій. З рапорту інспектора роти №3 батальйону №2 полку №1 управління патрульної поліції у м. Києві департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Гордійчука А. В. вбачається, що прибувши на місце події за вказаною адресою службовий автомобіль було припарковано на прибудинковій території біля будинку [ADDRESS] . За адресою виклику працівників патрульної поліції чекала заявниця [PERSON] . У подальшому, подзвонивши у дзвінок біля дверей квартири [ADDRESS] , де в цей час було чутно звуки биття посуду, криків, стуку по стінам. На дзвінок відповів громадянин [PERSON] , якому повідомили, що це поліція. Після чого [PERSON] почав вживати нецензурну лексику, кричати, стукати по вхідним дверям, погрожувати самогубством та вбивством оточуючих. Продовжуючи залишатись за зачиненими дверима та поводячись агресивно, [PERSON] почав викидати побутові речі та інструменти з балкону на припарковані біля під`їзду автомобілі, в тому числі і на службовий автомобіль. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом ушкодження службового автомобіля було відкрито кримінальне провадження № 12017100030002151 від 23.02.2017 року за ч. 1 ст. 194 Кримінального кодексу України. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 29.05.2015 - Департамент патрульної поліції є власником даного транспортного засобу. З метою встановлення причин та обставин пошкодження службового автомобіля, було ініційовано службове розслідування, за результатами якого Висновком службового розслідування від 31.03.2017 року встановлено, що 23.02.2017 року за адресою: [ADDRESS] , службовий автомобіль Toyota Prius реєстраційний номер [NUMBER] пошкоджено з вини громадянина [PERSON] . Висновком експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 17.11.2017 року № 19/13-1/67-ЕД/17 встановлено вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Toyota Prius, номер кузова [NUMBER] , 2014 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ДПП, у результаті події, яка сталася 23.02.2017 року, станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 69 721, 55 грн. Фактична загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) та деталей, матеріалів разом з ПДВ для відновлення службового автомобіля після завданих ушкоджень становить 36 150, 00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою від 13.09.2017 року №577, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.09.2017 року № 562 та платіжним дорученням від 18.09.2017 року № 5255. Відповідно до листа ГУНП в м. Києві від 16.10.2018 року №21525/125/23/1/03-18 на даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Відповідно до ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Також згідно з нормами даної статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем доведено заподіяння позивачу відповідачем матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди позивачем доведено в судовому засіданні повністю та підтверджується відповідними доказами, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 36150, 00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved