Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив про наступне. 1. Витребувати від [PERSON] і передати позивачу технічний паспорт на квартиру, ключі та саму квартиру за адресою: [ADDRESS]. 2. Стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір. Позовних вимог до будь-яких інших осіб позивачем не заявлено. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що згідно з умовами п.10 договору купівлі-продажу, укладеного сторонами 17.03.2010 року, технічний паспорт на квартиру, ключі та саму квартиру за адресою: [ADDRESS], позивач передав відповідачу в користування. Строк виконання збов»язань відповідача по сплаті грошових коштів, за які вчинено продаж вказаної квартири встановлено до 01 квітня 2020 року. Посилаючись на вимоги ст.387 ЦК України, позивач просить задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обгрунтування, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача вважав, що позов є безпідставним, оскільки відсутні правові підстави для його задоволення. Проаналізувавши наведене, письмові заперечення відповідача, всі інші матеріали справи, зокрема нотаріально завірену копію спірного договору, враховуючи, що позивач не заперечує дійсність спірного договору, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно з умовами п.10 договору купівлі-продажу, укладеного сторонами 17.03.2010 року, технічний паспорт на квартиру, ключі та саму квартиру за адресою: [ADDRESS], позивач передав відповідачу в користування, що є невід»ємною умовою цього договору (яка не визнана недійсною), при цьому дата, яка передбачена сторонами для виконання збов»язань відповідача по сплаті грошових коштів (за які вчинено продаж вказаної квартири) встановлена - до 01 квітня 2020 року (що зокрема вбачається з п.3 та п.9 вказаного договору), а отже на думку суду, цілком очевидним є факт погодження сторонами саме за вказаними умовами договору користування відповідачем спірною квартирою до 01 квітня 2020 року (на який позивачем були також добровільно - за умовами договору передані позивачу ключі та технічний паспорт на спірну квартиру). При цьому, згідно з умовами п.10 вказаного договору купівлі-продажу саме відповідач за власний рахунок зобов»язаний оплачувати витрати по утриманню вказаного житла. Відповідно до вимог ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, проте, вказане майно було передано в користування відповідачу саме на підставі договору. При цьому, згідно зі статтею 3 ЦК України, однією з засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Крім того, відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Крім того, суд враховує презумпцію правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та відсутність волевиявлення позивача на внесення змін до вказаного договору (його окремих умов, або визнання їх недійсними). Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed