Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про зняття арешту з нерухомого майна. Вимоги мотивовано тим, що позивач є донькою [PERSON] , яка [INFO] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] та позивач вступила у спадкування майна. Під час оформлення спадкового майна їй стало відомо, що на вищезазначену квартиру, яка належала [PERSON] накладений арешт, відповідно до інформаційної довідки відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна додаються вбачається, що на квартиру [ADDRESS] , згідно постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсона б/н від 10.09.2003 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-367 від 27.06.2002 по кримінальній справі накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 2420749). При цьому, що відповідно до рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 23.09.2002 року арешт з квартири [ADDRESS] , накладеного в межах виконання вироку суду відносно [PERSON] було знято. У постанові державного виконавця № 19-1360 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.09.2003 року зазначено, що згідно довідки Херсонського Державного бюро технічної інвентаризації за боржником зареєстровано домоволодіння у [ADDRESS] . Однак згідно відповіді Херсонського Державного бюро технічної інвентаризації від 25.09.2003 № 4505 зазначено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] з 19 листопада 2002 року згідно з договором купівлі-продажу. Тобто наведені обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту державним виконавцем на нерухоме майно - квартиру за адресою [ADDRESS] згідно до постанови № 19-1360 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.09.2003 року. У зв`язку із чим просить скасувати арешт квартири [ADDRESS] , накладений постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсона б/н від 10.09.2003 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 2420749 реєстратором - Другою Херсонською державною нотаріальною конторою та виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 23.09.2005р. за №2420749 про реєстрацію обтяжень за типом «арешт». Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.02.2021 року справу прийнято до розгляду та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивача та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву в якій підтримали вимоги з підстав викладених в позовній заяві в повному обсязі, просили їх заволинити та розглянути справу без їх участі. Представник Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань не надходило. Представник Другої Херсонської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій при винесенні рішення поклався на розсуд суду та просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 07.08.1970 року Бурунуайським ЗАГС пос. [PERSON] , [INFO] народилась [PERSON] , мати записана [PERSON] , батько - [PERSON] , про що зроблений актовий запис№ 156. [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20.10.2020 було видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , про що внесено актовий запис № 814. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] та я вступила у спадкування майна. Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.11.2002 року ВАВ № 949694 посвідченого приватним нотаріусом Скульським А.А., зареєстрованого у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації по місту Херсон (запис у реєстраційній книзі за № 32, реєстровий № 12688) [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] . На вищезазначену квартиру, яка належала [PERSON] накладений арешт, відповідно до інформаційної довідки відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна додаються вбачається, що на квартиру [ADDRESS] , згідно постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсона б/н від 10.09.2003 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-367 від 27.06.2002 по кримінальній справі накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 2420749. Відповідно до рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 23.09.2002 року арешт з квартири [ADDRESS] , накладеного 15.04.2002р. в межах виконання вироку суду відносно [PERSON] виключено із акту опису від 15.04.2002р. Відповідно до постанови державного виконавця № 19-1360 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.09.2003 року зазначено, що згідно довідки Херсонського Державного бюро технічної інвентаризації за боржником зареєстровано домоволодіння у [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до відповіді Херсонського Державного бюро технічної інвентаризації від 25.09.2003 № 4505 зазначено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу від 19 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Скульським А.А. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, відповідним критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. У частинах першій та третій статті 2 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV«Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року). Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина 4 статті 174 КПК України 2012 року). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Проте, арешт на квартиру було накладено державним виконавцем Суворовського районного управління юстиції в порядку виконання вироку щодо обвинуваченого [PERSON] на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Арешт на майно був накладений постановою б/н від 10.09.2003р. державним виконавцем Суворовського районного управління юстиції у зв`язку із виконання вироку суду щодо [PERSON] . Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У справі, яка переглядається, суди встановили, що арешт на спірне майно було накладено державним виконавцем Суворовського районного управління юстиції в порядку виконання вироку щодо обвинуваченого [PERSON] , а з позовом про зняття арешту з майна звернулася [PERSON] , яка не є стороною кримінального провадження, а є донькою власника [PERSON] спірного нерухомого майна, яка [INFO] померла. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу) Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Тобто у контексті зазначених норм процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, суд вважає, що вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 766/21865/17. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст.3, 15, 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України,

Outcome: approved