Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на його користь борг спадкодавця [PERSON] за договором позики (розпискою) у загальній сумі 5000 дол. США, що еквівалентно 129 050 грн. Також, просить стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 1290,50 грн.. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований у [ADDRESS] . За життя [PERSON] , а саме 28.12.2018 позичив у нього 5000 дол. США та в забезпечення виконання умов договору позики зобов`язався у разі неповернення боргу у якості його погашення передати у безстрокове користування земельну ділянку (0,16 га.) та господарські споруди (літня кухня, стайня, стодола). Позичені грошові кошти не повернув, взяті на себе зобов`язання, на випадок не повернення грошових коштів, передати у безстрокове користування земельну ділянку та господарські споруди не виконав. Спадкоємцями, які постійно проживали з ним на час відкриття спадщини були його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , а тому у силу ч. 3,4. ст. 1268 ваажаються такими, що прийняли спадщину. 17.07.2018 [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбулях Х.М., зареєстрований у реєстрі за № 1880. У зв`язку з чим позивачем було заявлено клопотання про заміну відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] .. 16.01.2020 судом постановлено ухвалу про заміну первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] . Відповідач [PERSON] не погоджуючись з первісним позовом, звернувся до суду з зустрічним позовом у якому просить, визнати договір позики укладений у вигляді розписки між [PERSON] та [PERSON] на суму 5000 дол. США недійсним. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що боргова розписка на підставі якої заявлено вимогу не містить істотних умов, що підтверджують факт боргового зобовязання, зокрема: розписку вчинено не власноручно особою [PERSON] , така не містить дати і місця отримання грошових коштів, не містить умови отримання грошових коштів позичальником у борг та строку повернення таких коштів, не містить зобов`язання щодо повернення грошових коштів боржником, а навпаки містить зобов`язання [PERSON] передати у безстрокове користування земельну ділянку (0,16 га) та господарські споруди (літня кухня, стайня, стодола) у рахунок отриманих коштів. У зв`язку з цим вважає, що вищезазначений документ не є у розумінні вимог ЦК України розпискою, позаяк не підтверджує боргового зобов`язання, а отже стягнення грошових коштів із спадкоємців на підставі такої є неправомірним. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просив суд їх задоволити. Зустрічний позов заперечив повністю. Зокрема в судовому засіданні позивач пояснив, що 28.12.2018 до нього прийшов його сусід [PERSON] та попросив позичити йому 5 тис. дол. США на операцію. У присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] він позичив останньому вказану суму грошей, про що той надав йому надруковану розписку. Також вказав, що [PERSON] обіцяв повернути вказану суму боргу, а в разі неповернення коштів обіцяв передати у рахунок боргу земельну ділянку і будинок. Проте своїх зобов`язань не виконав. Представник [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання також повторно не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача за первісним позовом адвокат - Кіт М.С. первісний позов заперечили, а позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали повністю з підстав викладених у зустрічній позовній заяві та просили суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] додатково пояснив, що померлий [PERSON] являвся його товаришем. Він неодноразово допомагав тому, купляв продукти харчування коли той перебував на лікуванні у м. Льовові. Також, допомагав зробити останньому ремонт у будинку у с. Жулин, Стрийського району, оскільки там не було належних умов для проживання. А тому [PERSON] у знак подяки за це, склав на нього заповіт. Коли він звернувся до нотаріуса, то дізнався, що є і інші заповіти складені [PERSON] на інших людей. На даний час він не отримав свідоцтва про право на спадщину, хоча останній заповіт був складений саме на нього. Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що у задоволенні первісного та зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, згідно копії розписки наявної у матеріалах справи, яка надрукована на комп`ютері, [PERSON] вказав, що отримав від [PERSON] позику п`ять тисяч доларів США. Зобов`язався у якості погашення боргу передати у безстрокове користування земельну ділянку (0,16 га) та господарські споруди (літня кухня, стайня, стодола). На вказаній розписці міститься підпис [PERSON] та свідків - [PERSON] та [PERSON] /а.с.8/. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.01.2019 виданого виконавчим комітетом Жулинської сільської ради Стрийського району Львівської облаті./а.с.56/ У відповідності до копії спадкової справ №13/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеного приватним нотаріусом Стрийського нотаріального округу Львівської оласті Швед І.В., яка була оглянута у судовому засіданні, судом встановлено, що [PERSON] за життя було посвідчено декілька заповітів, зокрема 02.02.2018 секретарем виконкому Жулинської сільської ради Петеш О.О. посвідчено заповіт, згідно якого такий заповів все своє майно дружині [PERSON] , 07.05.2018 державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори посвідчено заповіт згідно якого [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] , 07.06.2018 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт згідного якого [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] , та 17.07.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було посвідчено заповіт згідно якого [PERSON] заповів [PERSON] належний йому житловий будинок [ADDRESS] . Спадкоємцями, які подали заяви про прийняття спадщини за законом та за заповітом є [PERSON] (донька померлого [PERSON] ) та [PERSON] (на користь якого 17.07.2018 [PERSON] було складено заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. та зареєстровано у реєстрі за № 1880)./а.с.52-92/. Підтвердження того, що будь-хто зі спадкоємців [PERSON] , отримав свідоцтво про право на спадщину, суду не надано. Позивач [PERSON] в обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що зазначена розписка підтверджує факт укладення договору позики між [PERSON] , як позичальником та ним як позикодавцем. Він виконав зобов`язання за договором позики, а тому з урахуванням того, що позичальник помер у нього виникло право вимоги до його спадкоємців. Даючи оцінку наведеним аргументам та визначаючись із характером спірних правовідносин, які склались між сторонами, суд враховує наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.(ч. 1 ст.1047 ЦК України) Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Аналізуючи наведені положення закону, суд зауважує, що договір позики за своєю суттю є двостороннім правочином та одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором лише права. Отже, до істотних умов договору позики віднесено умови щодо: суми позики, обов`язку позичальника повернути позики та строк позики. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг коштів із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року у справі №756/12238/16ц, які суд увідповідності до ч. 4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. З урахуванням зазначеного правового висновку, підтвердженням укладення договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка підтверджує факт отримання грошових коштів у борг та містить умови про їх повернення. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосуванняст.ст.1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документу на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, до предмету доказування у даному спорі входить факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] , зокрема, виникнення в останнього обов`язку повернути кошти у розмірі 5000 дол. США. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Так, судом досліджено у судовому засіданні наявну у матеріалах справи копію боргової розписки, при цьому суд прийшов до висновку, що з такої не вбачається моменту (дати) передання грошових коштів, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним. Також, не вказано дати підписання самої розписки, а тільки біля підписів свідків стоїть дата 28.12.2018. Крім того, в розписці не вказано строк та порядок повернення грошових коштів, а зазначено, що «у якості погашення боргу [PERSON] зобов`язується передати [PERSON] у безстрокове користування земельну ділянку.0,16 га) та господарські споруди (літня кухня, стайня, стодола)», що суперечить вимогам ст. 1046 ЦК України. Окрім цього, зі змісту розписки не вбачається де відбувалась передача коштів (місце укладенні договору). Також, суд звертає увагу й на той факт, що ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні позивачем та представником позивача не надано жодних доказів походження та належності [PERSON] на момент укладення договору позики грошової суми, яка була предметом позики, а саме 5 000 доларів США. У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Окрім іншого, слід зауважити, що у своїй Постанові від 20.02.2019 по справі № 556/1721/17, Верховний суд зазначив, що наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. На момент розгляду справи позивачем [PERSON] не подано до суду оригіналу розписки хоча зі змісту позовної заяви такий ствердив про наявність у нього оригіналів вказаних документів, та не вказано об`єктивних причин, чому вказані докази не можуть бути подані у встановлений законом строк. З урахуванням викладеного, у зв`язку з ненаданням позивачем оригіналу розписки, суд позбалений можливості перевірити достовірність вказаного доказу, а саме справжність підписів осіб, які підписували вказані документи, що у свою чергу свідчить про те, що позивачем не доведено наявність невиконаного відповідачем обов`язку щодо повернення боргу як на момент звернення з позовом до суду, так і на момент ухвалення рішення. Таким чином, проаналізувавши вищезазначені правові норми та врахувавши те, що у спірній борговій розписці не вказано дати передання коштів [PERSON] - 5000 дол. США, обов`язку [PERSON] повернути [PERSON] саме такої суми коштів та строк протягом якого ці кошти мають бути повернуті, а навпаки безумовно зазначено про обов`язок у рахунок бору передати у безстрокове користування земельну ділянку 0,16 га та господарські споруди (літня кухня, стайня, стодола), суд дійшов висновку, що розписка, надана [PERSON] позивачу про нібито наявну певну суму боргу не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являються до договорів позики. Умови вказаної розписки є суперечливими, зокрема, щодо дати повернення боргу та самого виду повернення боргу. Окрім цього, оскільки моменту передання грошових коштів судом не встановлено, то договір позики вважається таким, що не укладений і юридичні наслідки між сторонами за ним не настають. З урахуванням вищенаведеного суд прийшов до переконання що позивач [PERSON] не довів наявність між ним і померлим [PERSON] правовідносин за договором позики. Характер спірних правовідносин, як боргових, судом не встановлено. Будь яких інших належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження укладення між позивачем та [PERSON] договору позики матеріали справи не містять. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання договору позики, оформленого у вигляді розписки між [PERSON] та [PERSON] на суму 5000 доларів США недійсним, то суд зазначає наступне. Згідно із частинами першою, другою ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 203 цього Кодексу, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3,15 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Як було встановлено судом, [PERSON] у зустрічній позовній заяві просить визнати недійсним договір позики у вигляді розписки. Таким чином, предметом позову у спорі є правомірність правочину - договору позики у формі розписки, укладеним між [PERSON] та [PERSON] на суму 5000 дол. США. Проте, як вже зазначалось судом вище, факту перебування [PERSON] та [PERSON] у правовідносинах за договором позики судом не встановлено. Протилежних фактів у справі позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не було доведено, у зв`язку з чим суд приходить до переконання про відсутність предмету спору в справі за зустрічною позовною заявою. На підставі вищенаведеного, повно, всебічно та обєктивно проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо за своїм внутрішнім переконанням, зокрема врахувавши той факт, що умови боргової розписки є суперечливими, незрозумілими та такими, що не відповідають вимогам встановленним до договрів позики, а матеріали справи не містять інших належних, достовірних та достатніх доказів про те, що між [PERSON] та [PERSON] виникли та існували правовідносини за договором позики, та таких судом у судовому засіданні не здобуто, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги як первісного позову, так і зустрічного є необґрунтованими та недоведеними, а тому відмовляє в їх задоволенні Згідно ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача, у зв`язку з чим вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed