Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач за первісним позовом ТОВ „ТД „Україна посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач за первісним позовом [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,12 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. 13 лютого 2003 року цей договір був зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 5. Далі, 05 грудня 2006 року між ТОВ „ТД „Україна та [PERSON] була укладена додаткова угода № 4 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою сторони продовжили строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Ця додаткова угода 08 травня 2009 року була зареєстрована у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП Центр ДЗК. Далі, 05 січня 2013 року між ТОВ „ТД „Україна та [PERSON] була укладена додаткова угода № 10 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою сторони продовжили строк дії основного договору оренди до двадцяти років - до 13 лютого 2023 року. ТОВ „ТД „Україна вважає, що з 01 січня 2013 року (після внесення змін до ч.3 ст.640 ЦК України та виключення статей 18, 20 із Закону України „Про оренду землі) державній реєстрації підлягає не договір оренди землі, а право оренди, тому додаткова угода № 10 від 05 січня 2013 року набрала чинності з моменту її підписання сторонами, хоча вона і не пройшла процедури державної реєстрації. Починаючи з 2003 року по даний час ТОВ „ТД „Україна постійно користується вказаною земельною ділянкою та сплачує орендодавцеві орендну плату. Проте, 29 квітня 2015 року [PERSON], не розриваючи договору оренди з ТОВ „ТД „Україна, уклала з ТОВ „Таврія Агроінвест новий договір оренди вказаної земельної ділянки, за умовами якого передала останньому свою земельну ділянку в оренду строком до 31 грудня 2025 року. Новий договір оренди був зареєстрований Реєстраційною службою Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області 29 квітня 2015 року за номером 9525676. Таким чином, [PERSON] передала свою земельну ділянку в оренду одночасно як ТОВ „ТД „Україна, так і ТОВ „Таврія Агроінвест. За таких обставин позивач за первісним позовом вважає, що укладення 29 квітня 2015 року договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ „Таврія Агроінвест суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його права орендаря. На підставі викладеного, ТОВ „ТД „Україна просить суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 29 квітня 2015 року між [PERSON] та ТОВ „Таврія Агроінвест, а також просить зобовязати Реєстраційну службу Горностаївського РУЮ Херсонської області скасувати державну реєстрацію вказаного договору оренди. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON], діючи від імені та в інтересах позивача за зустрічним позовом [PERSON], посилається в обґрунтування позовних вимог на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,12 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. 13 лютого 2003 року цей договір був зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 5. Далі, 05 грудня 2006 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна була укладена додаткова угода № 4 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Ця додаткова угода 08 травня 2009 року була зареєстрована у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП Центр ДЗК. Далі, 05 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна була укладена додаткова угода № 10 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до двадцяти років - до 13 лютого 2023 року. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що оскільки основний договір оренди був укладений 01 лютого 2003 року, тому строк його дії закінчився 01 лютого 2008 року. Відповідно, додаткова угода № 4 від 05 грудня 2006 року, державна реєстрація якої відбулась 08 травня 2009 року, та додаткова угода № 10 від 05 січня 2013 року, державна реєстрація якої не відбулась, є недійсними, оскільки вони були укладені після закінчення строку дії основного договору. На підставі викладеного, представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] просить суд: -договір оренди земельної ділянки, укладений 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна - визнати припиненим з 01 лютого 2008 року, -додаткову угоду № 4 від 05 грудня 2006 року до договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна - визнати недійсною та скасувати її державну реєстрацію; -додаткову угоду № 10 від 05 січня 2013 року до договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна - визнати недійсною; -зобовязати відповідача ТОВ „ТД „Україна повернути власнику [PERSON] належну їй земельну ділянку, на підставі ст.ст.387, 1212 ЦК України. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом ТОВ „ТД „Україна [PERSON] та [PERSON] підтримали первісний позов. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] проти первісного позову заперечив та пояснив, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,12 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. Строк дії цього договору оренди закінчився 01 лютого 2008 року. Додаткові угоди до договору оренди були укладені після закінчення строку дії основного договору, а тому є недійсними. За таких обставин [PERSON], не маючи ні з ким орендних правовідносин, 29 квітня 2015 року передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ „Таврія Агроінвест на строк до 31 грудня 2025 року, про що між сторонами був укладений договір оренди землі, який 29 квітня 2015 року був зареєстрований реєстраційною службою Горностаївського РУЮ Херсонської області. Договір оренди землі, укладений 29 квітня 2015 року між [PERSON] та ТОВ „Таврія Агроінвест, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому немає жодних правових підстав для визнання цього договору недійсним та скасування його державної реєстрації. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом ТОВ „Таврія Агроінвест [PERSON] проти первісного позову заперечила та пояснила, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,12 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 29 квітня 2015 року [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ „Таврія Агроінвест на строк до 31 грудня 2025 року, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. 29 квітня 2015 року цей договір оренди був зареєстрований реєстраційною службою Горностаївського РУЮ Херсонської області. Договір оренди укладений та зареєстрований з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому немає жодних правових підстав для визнання цього договору недійсним та скасування його державної реєстрації. В судове засідання представник відповідача за первісним позовом Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом, Відділу Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином своїми заявами просять розглядати справу за відсутності їхніх представників. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за первісним позовом Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом, Відділу Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області, на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] підтримав позов. В судовому засіданні представники відповідача за зустрічним позовом ТОВ „ТД „Україна [PERSON] та [PERSON] проти зустрічного позову заперечили та пояснили, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,12 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна строком на пять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. До закінчення строку дії основного договору 05 грудня 2006 року та 05 січня 2013 року між сторонами були укладені додаткові угоди, якими строк дії основного договору продовжено до 13 лютого 2023 року. Договір оренди та додаткові угоди укладені з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому немає жодних правових підстав для визнання договору оренди припиненим та визнання додаткових угод недійсними. Починаючи з 2003 року по даний час ТОВ „ТД „Україна постійно користується земельною ділянкою [PERSON] та сплачує орендодавцеві орендну плату, а тому немає жодних правових підстав для повернення земельної ділянки власнику. В судове засідання представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом, Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області та Відділу Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином своїми заявами просять розглядати справу за відсутності їхніх представників. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,12 га., розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер 6522680500:05:025:0041. Право власності [PERSON] підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС № 040658, виданим 08 лютого 2002 року Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки (л/с 45, 77). Договір зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 13 лютого 2003 року за № 5. 05 грудня 2006 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна була укладена додаткова угода № 4 (л/с 6, 78) до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Додаткова угода зареєстрована Горностаївським районним реєстраційним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 травня 2009 року за № 040972200119. 05 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна була укладена додаткова угода № 10 (л/с 7, 79) до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до двадцяти років - до 13 лютого 2023 року. Додаткова угода не пройшла процедури державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України „Про оренду землі. Згідно ст.13 Закону України „Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом статей 18, 20 Закону України „Про оренду землі (в редакції, яка діяла на момент укладення та реєстрації договору оренди від 01 лютого 2003 року та додаткової угоди від 05 грудня 2006 року) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом з тим, цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-162цс13, яка за приписами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. В судовому засіданні встановлено, що пятирічний строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, мав би закінчуватися 01 лютого 2008 року. Проте, в межах строку дії основного договору сторони вирішили питання про продовження його дії, так як уклали додаткову угоду № 4 від 05 грудня 2006 року про те, що строк дії основного договору продовжено до десяти років до 01 лютого 2013 року. Ця додаткова угода пройшла процедуру державної реєстрації, а тому набрала чинності. Згідно ч.1 ст.30 Закону України „Про оренду землі зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно ч.1 ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.31 Закону України „Про оренду землі договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Таким чином, договір оренди земельної ділянки, укладений 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, припинився 01 лютого 2013 року, у звязку із закінченням строку, на який цей договір було укладено. В судовому засіданні встановлено, що в межах строку дії основного договору оренди, укладеного 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, сторони уклали додаткову угоду № 10 від 05 січня 2013 року про продовження строку дії основного договору до 13 лютого 2023 року. Проте, ця додаткова угода не набрала чинності, оскільки не пройшла процедури державної реєстрації. Згідно ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. З 01 січня 2013 року відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно ч.1 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно ч.3 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, зокрема: право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Таким чином, договірні правовідносини між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна з приводу оренди земельної ділянки припинились 01 лютого 2013 року та більше в установленому законом порядку не поновлювались. 29 квітня 2015 року [PERSON], не маючи інших договірних правовідносин, передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ „Таврія Агроінвест на строк до 31 грудня 2025 року, про що сторони уклали між собою договір оренди землі (л/с 55-59, 121-125). Договір зареєстрований реєстраційною службою Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 29 квітня 2015 року за № 9525676 (л/с 34-35). В судовому засіданні встановлено, що укладення та державна реєстрація договору оренди землі від 29 квітня 2015 року між [PERSON] та ТОВ „Таврія Агроінвет були здійснені відповідно до вимог чинного законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ст.15, ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, припиненим з 01 лютого 2008 року, оскільки договір припинився 01 лютого 2013 року. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди № 4, укладеної 05 грудня 2006 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, та скасування її державної реєстрації. Так, зміст правочину, вчиненого сторонами 05 грудня 2006 року, не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди № 10, укладеної 05 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна. Так, ця додаткова угода не пройшла процедури державної реєстрації. Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року № 9 згідно із статтею 210 ЦК України не є вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 29 квітня 2015 року між [PERSON] та ТОВ „Таврія Агроінвест, та скасування державної реєстрації цього договору. Так, зміст правочину, вчиненого сторонами 29 квітня 2015 року, не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2003 року по даний час земельна ділянка, яка належить [PERSON], перебуває у користуванні ТОВ „ТД „Україна. При цьому, договірні правовідносини між вказаними сторонами з приводу оренди землі припинились 01 лютого 2013 року. Таким чином, орендар ТОВ „ТД „Україна після припинення договору оренди землі не повернув орендодавцеві земельну ділянку, внаслідок чого порушив право власності останнього. Згідно ч.1 ст.34 Закону України „Про оренду землі у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Згідно ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав длязобовязання ТОВ „ТД „Україна повернути власнику [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,12 га., розташовану на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер 6522680500:05:025:0041. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що наявність правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 29 квітня 2015 року між [PERSON] та ТОВ „Таврія Агроінвест, а також для скасування його державної реєстрації позивач за первісним позовом ТОВ „ТД „Україна не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що наявність правових підстав для визнання припиненим з 01 лютого 2008 року договору оренди землі, укладеного 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, для визнання недійсними додаткових угод, укладених 05 грудня 2006 року та 05 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, позивач та представник позивача за зустрічним позовом не довели, чим не виконали вимоги ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного, суд вважає, що зустрічний позов у вказаній частині задоволенню не підлягає через необґрунтованість. Разом з тим, вимоги зустрічного позову в частині зобовязання повернути власнику земельну ділянку підлягають задоволенню. У звязку з відмовою в задоволенні первісного позову, судові витрати позивача за первісним позовом ТОВ „ТД „Україна відшкодуванню не підлягають. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з ТОВ „ТД „Україна на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У звязку з відмовою в задоволенні решти вимог зустрічного позову, судові витрати позивача за зустрічним позовом [PERSON] в сумі 1461,60 грн. відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial