Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернувся 13 жовтня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 36\~968\~960 (тридцять шість мільйонів девятсот шістдесят вісім тисяч девятсот шістдесят) грн. за договором позики. Посилається на те, що між Позивачем та Відповідачем укладений договір позики від 13.03.2014 року, відповідно до якого Позивач позичив Відповідачу 600\~000 доларів США, що на день звернення з позовом складає 15\~504\~000 грн. (п'ятнадцять мільйонів пятсот чотири тисячі гривень), та 1\~000\~000 грн., а Відповідач зобовязався повернути Позивачу вказану суму 01 серпня 2016 року та сплатити 4 (чотири) відсотка щомісячно за користування грошовими коштами. Позивач повністю виконав умови договору та передав Відповідачу грошові кошти в сумі 600\~000 США та 1 000\~000 грн. що підтверджується розпискою Відповідача від 13.03.2014 року. Проте Відповідач умови договору не виконав і в визначений термін грошові кошти так і не повернув. Крім того, за період користування грошових коштами у Відповідача виникла заборгованість по сплаті процентів з 13.03.2014 року по 13.10.2016 року, яка складає 20\~464 960 грн. Провадження у справі відкрито 28 жовтня 2016 року. Ухвалою суду від 28 жовтня 2016 року вжито заходи забезпечення позову [PERSON] та накладено арешт на майно, що належить відповідачу. 15 червня 2017 року представником відповідача подані заперечення на позов в яких він просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість. Зазначає, що [PERSON] не отримував грошових коштів від [PERSON] 27 листопада 2017 року позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження у справі з підстав порушення правил підсудності. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2018 року апеляційна скарга повернута апелянту. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судове засідання представник позивача не з?явився, надав заяву, якою позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, закінчити розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, викликаний, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики від 13 березня 2014 року, відповідно до якого Позивач позичив Відповідачу 600\~000 (шістсот тисяч) доларів США та 1\~000\~000 (один мільйон) грн., а Відповідач зобовязався повернути Позивачу вказану суму 01 серпня 2016 року та сплатити 4 (чотири) відсотка щомісячно за користування грошовими коштами. Позивач повністю виконав умови договору та передав Відповідачу грошові кошти в сумі 600\~000 дол. США та 1 000\~000 грн. що підтверджується розпискою Відповідача від 13.03.2014 року. Однак до теперішнього часу відповідач не повернув суму боргу. Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Наданий суду договір позики від 13.03.2014 року є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2\~ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму. В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відтак, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів. В судовому засіданні 12 жовтня 2017 року судом було оглянуто оригінал розписки від 13.03.2014 року, відповідач [PERSON] підтвердив, що зазначена розписка написана та підписана ним особисто. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобовязання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов про стягнення суми боргу за договором позики та стягнути на користь позивача з відповідача суму в розмірі 15\~504\~000 грн. (п'ятнадцять мільйонів пятсот чотири тисячі гривень), що є еквівалентом 600\~000 доларів США за курсом Національного банку України на час звернення з позовом, та 1\~000\~000 гривень, всього 16\~504\~000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором позики передбачено сплата 4 (чотири) відсотка щомісячно за користування грошовими коштами, Договір позики укладено 13.03.2014 року по 01.08.2016 року, за цей період користування грошових коштами у Відповідача виникла заборгованість по сплаті процентів, яка складає 18484480 (вісімнадцять мільйонів чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн. Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорах, укладених у відповідності до норм\~ЦК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 16\~504\~000 гривень та відсотки в розмірі 18\~484\~480 грн., а всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 34\~988\~480 гривень. Також, суду не бере до уваги заперечення відповідача, в яких він посилається на свідчення свідків для підтвердження своїх доводів, оскільки в силу ч.2\~ст.1051 ЦК України\~рішення суду по даній категорії справ не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. При цьому суд приймає до уваги, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, що кошти позивачем йому не передавались. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6890,00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial