Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1133, виданий 10.05.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] про пропозицію стягнути з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 36 725,36 грн. Позов обґрунтовує тим, що згідно постанови державного виконавця Подільського ВДВС м. Кіровограда ГТУЮ у Кіровоградській області [PERSON] від 05.07.2016 року відкрите виконавче провадження № 51541645 з виконання вищезазначеного виконавчого напису. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що провадження відкрите Подільським ВДВС м. Кіровограда ГТУЮ У Кіровоградській області на підставі заяви відповідача № 30.1.0.0/2-111222/ від 21.06.2016 року, до якої додавався вказаний вище виконавчий документ та довіреність представника. З огляду на наявний в матеріалах провадження виконавчий напис № 1133, виданий 10.05.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], стягненню з нього на користь банку підлягають, невиплачені в строк відповідно до умов Кредитного договору від 20.12.2010 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 29.02.2016 року року, грошові кошти у сумі 36 725,36 грн., з урахуванням: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 346,87 грн.; - заборгованості за відсотками у розмірі 17 803,47 грн.; - заборгованості з пені та комісії у розмірі 1 350,00 грн.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 1 725,02 грн. Також у виконавчому листі зазначається, що стягнення здійснюється за період з 20 грудня 2010 року по 29 лютого 2016 року. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження вважає, що виконавчий напис не відповідає вимогам діючого законодавства, не встановлено факт безспірності заборгованості та не встановлено саму суму заборгованості, не встановлено форму кредитування та норми кредитного договору, банком не подано нотаріусу оригіналу договору, також, з огляду на період, за який здійснюється стягнення, не можливо встановити чи минуло більше трьох років з дня виникнення вимоги у кредитора, посилаючись на вищевикладене, обставини, зазначені в позові, норми діючого законодавства, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просив відмовити в його задоволенні. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 зі змінами та доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов»язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, вказаними нормативними актами встановлено, що в основі вчинення виконавчого напису, як нотаріальної дії, є факт безспірності відповідальності боржника. Вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником (на що нотаріус не наділений повноваженнями), а підтвердження безспірності зобов'язань боржника на підставі відповідних документів. Безспірність заборгованості боржника перед кредитором можлива лише у двох випадках: 1) з існуванням суми боргу погоджуються обидві сторонни; 2) заборгованість підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили. В усіх інших випадках це спірна заборгованість, яка грунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. Судом встановлено, що 10.05.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис № 1133, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачені в строк, відповідно до умов кредитного договору від 20.12.2010 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 29.02.2016 року року, грошові кошти у сумі 36 725,36 грн., з урахуванням: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 346,87 грн.; - заборгованості за відсотками у розмірі 17 803,47 грн.; - заборгованості з пені та комісії у розмірі 1 350,00 грн.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 1 725,02 грн. Також у виконавчому листі зазначається, що стягнення здійснюється за період з 20 грудня 2010 року по 29 лютого 2016 року. Відповідної до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається із поданих представником банку документів приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису було подано кредитний договір /копія/ (а. с. 50) та розрахунок заборгованості, а не засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, про що зазначається в додатках. Вказана обставина також зазначена і самим представником відповідача в письмових запереченнях. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що виконавчий документ був виданий нотаріусом з порушенням процедури, передбаченої зазначеними вище нормативними документами. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, що встановлюється КМУ, за якими стягнення заборгованості проводиться безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов передбачених Законом України «Про нотаріат». Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобовязання позивача по кредиту, процентах річних, пені та штрафу, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Виконавчий напис № 1133 від 10.05.2016 року вчинено на підставі розрахунку заборгованості, який був підготовлений банком одноособово без урахування думки та позиції позивача, він є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків працівників банку і не може бути доказом безспірності грошових вимог банку до позивача. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ «Про бухгалтерський «облік та фінансову звітність», серед яких і виписка про рух коштів по банківському рахунку. Ознакою безспірності вимоги є також відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. Підтвердженням безспірності заборгованості може бути подання документу, що свідчить про визнання боржником вимог кредитора. Крім того, з огляду на період, за який здійснюється стягнення, не можливо встановити чи минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги у кредитора, що є обовязковою умовою під час подання документів для вчинення виконавчого напису. Беручи до уваги, що кредит був наданий у вигляді кредитної лінії на картковий рахунок, судом враховано правовий висновок стосовно користування платіжною карткою, який висловив Верховний суд України у своїй постанові по справі № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, де зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Закріплена дана позиція і в постанові ВСУ від 19 березня 2014 року по справі за № 20цс14 про те, що строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою ста 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У даному випадку відсутні обставини, які б свідчили, що передбачений законом 3-річний строк з дня виникнення у банку права вимоги до позивача про стягнення кредитної заборгованості саме в розмірі 36 725,36 грн., не сплив на момент звернення банком із вимогами до нотаріуса. Беручи до уваги наведене, наявні підстави для визнання виконавчого напису №1133, виданого 10.05.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON]А,, таким, що не підлягає виконанню. Даний виконавчий документ також порушує права позивача, оскільки він не приймав участі в процедурі стягнення заборгованості у безспірному порядку, не отримував вимоги про погашення кредитної заборгованості і був позбавлений можливості надати свої заперечені подати додаткові документи на спростування вимог тощо. Оскільки, безспірність заборгованості не підтверджено, а у разі, якщо заборгованість є спірною, позивач мав би можливість реалізувати свої процесуальні права, у т.ч. і в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У разі вирішення спору в судовому порядку, позичальник має право звернутися із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності відповідно до норм ст. 267 ЦПК України, загального строку позовної давності в три роки до основного зобовязання (ст. 257 ЦК України так і спеціальної - в один рік до стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Враховуючи зазначене, норми викладені вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Вимогами ч. 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають понесені ним та підтверджені, наданою суду квитанцією, судові витрати в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved