Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить встановити факт його постійного проживання із спадкодавцем та визнати за нею право власності на земельні ділянки. Свої вимоги мотивує наступним. [INFO] померла його мати [PERSON] , з якою він проживав до дня смерті. Після смерті матері відкрилася спадщина на земельні ділянки. В нотаріальній конторі йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю доказів, що стверджують факт прийняття спадщини. Позивач та його представник подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання також не прибули, причин неявки не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності та відзиву на позов не подали. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Дослідивши позов та докази по справі, справи суд дійшов наступного висновку. Згідно державного акту, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 1,5051га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] що стверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] померла [INFO] , що встановлено з свідоцтва про смерть. З довідки №2034 від 20.12.2018р. встановлено, що на день смерті з [PERSON] проживали та були зареєстровані: онука [PERSON] , чоловік онуки [PERSON] , правнучка [PERSON] . Згідно зазначеної довідки, позивач [PERSON] також проживав із спадкодавцем, однак не був там зареєстрований. З копії паспорта встановлено, що місце проживання позивача зареєстровано по [ADDRESS] . Таку ж адресу останній зазначив і в позовній заяві. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р., справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадові права й обов`язки інших осіб та за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В свою чергу, відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З досліджених доказів не встановлено, що позивач однозначно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, відповідач [PERSON] станом на день відкриття спадщини досягла пенсійного віку. Також, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом через чотири роки після смерті спадкодавця, він не довів, що інші спадкоємці, які зареєстровані та постійно проживали з його матір`ю, а також [PERSON] не претендують на спадкове майно та не реалізували своє право на спадкування, а останні не підтвердили обставин, викладених в позові. В свою чергу, відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем не доведено зазначених в позові обставин, а також з врахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed