Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач в судове засідання не з?явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причину неявки не повідомив. Представник позивача пояснив, що право власності позивача на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] підтверджене договором дарування від 01 грудня 1994 року. Також рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради від 24 грудня 2012 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] . Разом із тим на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської ради за №101-XXII від 04 квітня 1997 року відповідачеві було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0387 гектари за адресою [ADDRESS] , а 29 вересня 1999 року відповідач [PERSON] за договором купівлі-продажу стала власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за вказаною адресою. Також пояснив, що 05 листопада 1999 року на підставі рішення ізмаїльської міської ради від 31 липня 1998 року за №46-XXIII вказана особа отримала державний акт на право приватної власностіі на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] площею 0,0387 гектари, де відповідачі збудували житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Разом із тим 29 листопада 2012 року інспекцією ДАБК в Одеській області було зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] , на які рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради оформлено право власності позивача та 24 грудня 2012 року видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно за №1592. оформлення державних акті на земельні ділянки проводились без узгодження меж, а в наступний час розмір земельної ділянки за державним актом на землю не відповідає фактичному стану на час розгляду справи по суті спору. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2010 року визнано протиправним та скасовано рішення Ізмаїльської міської ради від 31 липня 1998 року за №46-XXIII в частині пункту видачі [PERSON] державного акту на земельну ділянку, розташована на території [ADDRESS] . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] : про зобов?язання [PERSON] знести житловий будинок літ. «А» і гараж літ «Ж»; про скасування рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області за №1831 від 21 грудня 2012 року; про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно за №1592 від 24 грудня 2012 року на ім?я [PERSON] ; про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] . З урахуванням вказаного просить: визнати недійсним рішення Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 04.04.1997 р. № 101 - XXII в частині затвердження рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 19.03.1997 р. № 211 та передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,0387 га; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий 10.06.1997 р. на ім`я [PERSON] на підставі рішення Ізмаїльської Ради народних депутатів від 04.04.1997 р. № 101 - XXII, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 274; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,0387 га, укладений між [PERSON] та [PERSON] 29.09.1999 р., посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., р/н 4679; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий 05.11.1999 р. на ім`я [PERSON] на підставі рішення Ізмаїльської міської Ради народних депутатів від 31.07.1999 р. № 46 - XXIII, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1474. Третя особа, заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] заявила аналогічні позовні вимоги з посиланням на порушення її права співвласника в якості подружжя позивача з 02 березня 2000 року. Відповідачі в судове засідання не з?явились, повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомили. Представники відповідачів проти позовних вимог заперечують, заявили клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог через пропуск строку позовної давності, посилаючись на те, що із вказаними порушеннями позивач був ознайомлений на момент прийняття рішення по справі №2а-12/10, по якій позовна заява надійшла до суду 17 квітня 2007 року, а справа по суті спору була розглянута у вересні 2010 року. Разом із тим вважають відсутніми правові підстави для визнання недійсним рішень Ізмаїльської міської ради, договору купівлі-продажу та державного акту на право приватної власності на землю. Представник Ізмаїльської міської ради проти позовних вимог заперечує через пропуск позивачем строку позовної давності, посилаючись на те, що із вказаними порушеннями позивач був ознайомлений на момент прийняття рішення по справі №2а-12/10, по якій позовна заява надійшла до суду 17 квітня 2007 року, а справа по суті спору була розглянута у вересні 2010 року. Вислухавши пояснення сторін, думку захисту, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Свідоцтвом серії 1-ЖД [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області на підставі актового запису за №65 від 02 березня 2000 року підтверджена реєстрація шлюбу між позивачем та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Спільне проживання вказаних сторін в житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] , право власності на яке за свідоцтвом № [NUMBER] від 24 грудня 2012 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради 21 грудня 2012 року за номером 1831 визнано за позивачем суд визнає за обставину, яка зумовила звернення вказаних сторін з аналогічними позовними вимогами. За дослідженими\~в судовому\~засіданні обставинами,\~які пов?язані\~з розглядом\~Ізмаїльським міськрайонним\~судом Одеської\~області справи\~між сторонами\~за № 1510/7106/12 було проведено будівельно-технічну експертизу, за результатом якої складено висновок № 3837 від 12 лютого 2015 року, в якому експертом було встановлено, що фактична межа між земельними ділянками № [ADDRESS] і [ADDRESS] не відповідає межі, яка зазначена в кадастровій базі даних, в результаті площа налягання земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] складає 8,7 кв.м, а площа налягання земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] складає 5,7 кв.м. Також було встановлено, що на земельній ділянці [PERSON] знаходиться частина належного [PERSON] гаражу та будинку. В судовому засіданні сторони визнали доведеною вказану обставину, у зв?язку із чим вказана обставини не підлягає доказуванню у відповідності до вимог ст. 82 ч.1 ЦПК України. Оскільки оформлення державних актів на землю як на ім`я [PERSON] , так і на ім`я [PERSON] проводилось без узгодження меж земельної ділянки [ADDRESS] із землекористувачем суміжної земельної ділянки [ADDRESS] [NUMBER] , це призвело до порушення норм чинного законодавства землекористувача та власника житлового будинку, яке пов?язано з передачею у власність відповідачів земельної ділянки площею 8,7 кв.м, яка перебувала у користуванні позивачів та на якій знаходиться частини належного позивачам будинку та гаражу. Вказана обставина третій особі, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору стала відома в 2016 року після залучення до участі у справі за результатами скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції ухвалю колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до вимог договору дарування від 01 грудня 1994 року позивач [PERSON] набув право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] , яке складалося в цілому з: літ. А - будинок жилою площею 47,6 кв.м, літ. Б - літня кухня, літ. В - вбиральня, літ. Д - гараж, розташоване на земельній ділянці пл. 423 кв.м. Конфігурація та межі земельної ділянки були зазначені в технічному паспорті на домоволодіння. Рішенням Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 04.04.1997 р. № 101 - XXII було затверджено рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 19.03.1997 р. № 211 видано 10.06.1997 р. на підставі рішення [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю, а саме, на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0387 гектари. Разом із тим за договором купівлі-продажу від 29 вересня 1999 року між відповідачами [PERSON] продав [PERSON] вищезазначену земельну ділянку площею 0,0387 гектари і в той же день [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] . За результатами вказаного 05 листопада 1999 року на підставі рішення Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 31 липня 1998 року за № 46-ХХІІІ на ім`я [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0387 га, який було зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 147426.04.2006 р., а також [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на новозбудований житловий будинок загальною площею 336,5 кв. м, житловою - 136 кв. м. Згідно ст. 22 ЗК України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. У відповідності\~до п.\~1.10.\~Інструкції «Про\~порядок складання,\~видачі,\~реєстрації і\~зберігання державних\~актів на\~право власності\~на землю\~і право\~постійного користування\~землею,\~договорів на\~право тимчасового\~користування землею\~(в\~тому числі\~на умовах\~оренди)»\~затвердженої наказом\~Державного комітету\~України по\~земельних ресурсах\~від 15\~квітня 1993\~р.\~№ 28, технічна документація при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються, включає: виписку з рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у користування; абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Разом із тим, враховуючи вищевикладені обставини, встановлення розміру та меж в натурі між суміжними земельними ділянками, які є у користуванні сторін по справі, не відбулось. Вказані обставини визначені в рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2010 року, яким у свою чергу визнано протиправним та скасовано рішення Ізмаїльської міської ради від 31 липня 1998 року за №46-XXIII в частині пункту видачі [PERSON] державного акту на земельну ділянку, розташована на території [ADDRESS] . Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В результаті неузгодження з [PERSON] меж сусідньої земельної ділянки, у власність відповідачів було передано частину земельної ділянки, яка перебувала у користуванні [PERSON] та знаходиться під належною будівлею, що вбачається з графічних матеріалів справи. Відповідно до ч. 8 ст. 17 ЗК України передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Таким чином дії Ізмаїльської міської ради щодо передачі відповідачам земельної ділянки № [NUMBER] в розмірах та в межах зазначених в оскаржуваних державних актах на право приватної власності н землю є незаконними. Згідно з вимогами ст. 123 ч.1 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. За таки обставин, у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, за висновком постанови Верховного Суду України по справі № 6-57цс13 недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акт на право власності на земельні ділянки. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2017 року визнано обґрунтованою відмову за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2016 року щодо зносу належних позивачеві [PERSON] будівель за адресою [ADDRESS] . З урахуванням рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2010 року визнається недійсним рішення Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 04 квітня 1997 року № 101 - XXII в частині затвердження рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 19.03.1997 р. № 211 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,0387 га, а визнанню недійсними державного акту на праві приватної власності на землю від 10 червня 1997 року та від 05 листопада 1999 року. Аналогічно з урахуванням протиправності визнання права власності на земельну ділянку, підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу від 29 вересня 1999 року, за яким [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0387 гектарів. Зважаючи на те, що звернення позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору пов?язана з інформацією у висновку експерта за № 3837 від 12 лютого 2015 року, на підставі якого було прийнято судове рішення, а також з ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2017 року, визнається необґрунтованим посилання відповідачів щодо пропуску позивачем та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: approved