Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 24 червня 2014 року між нею та ПАТ «Міський Комерційний Банк» м. Київ, вулиця Солом'янська, буд. 33, в особі директора ПАТ «Міський Комерційний Банк» відділення «Львівська обласна Дирекція» - Хтей П.О., було укладено Договір № 2630/45/193045 банківського вкладу (депозиту) «Ваш Стабільний» у доларах США. Згідно з Договором №2630/45/193045 банківського вкладу (депозиту) «Ваш Стабільний» у доларах США, вона передала банку 12000 доларів США. Згідно із п.1.1- частини 2 Договору № 2630/45/193045 банківського вкладу (депозиту) «Ваш стабільний» у доларах СЩА «Банк приймає від Вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок, в сумі та на умовах дійсного Договору, що викладені в Статті №1 частини 1 цього договору на строк з «24» червня 2014 р. по 24 липня (дата повернення) зі сплатою Банком Вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та порядку, що визначені п.1.3 Статті №1 Частини №1» «24» липня 2014 року, згідно п.1.3 Частини №2 «Якщо вкладник не вимагає повернення суми Вкладу в день закінчення строку дії Договору, то договір уважається продовженим, на новий термін на умовах, що діють на момент продовження». Позивач, «25» липня 2014 року, по закінченню Договору № 2630/45/193045 виявив бажання отримати весь Вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на Рахунку за ставкою: 4.85% річних. Для припинення дії вищевказаного договору та повернення суми депозитного вкладу із нарахованими процентами [PERSON] звернулась безпосередньо до ПАТ «Міський Комерційний Банк», від імені якого діяло відповідне його відділення банку - ПАТ «Міський Комерційний Банк» відділення «Львівська обласна Дирекція» (79019, м.Львів, площа Петрушевича, буд. 3), тобто безпосередньо до вигодонабувача та юридичної особи з якою укладався депозитний договір через його представника - фізичну особу, директора ПАТ «Міський Комерційний Банк» відділення «Львівська обласна Дирекція» - Хтей П.О., із письмовою заявою (зареєстровано вх. №557 від «25» липня 2015 року) і повідомила Банк з Вимогою повернути їй всєї суми вкладу після автоматичної лонгації, яка завершується «24» серпня 2014 року і дати відповідь чи зможе вона отримати Вклад «24» серпня 2014 року. Тобто, для припинення дії депозитного договору вона звернулась завчасно із письмовою заявою, в якій просила повернути їй всю суму вкладу після автоматичної лонгації Договору №2630/45/193045 банківського вкладу (депозиту) «Ваш стабільний» у доларах США, а саме - «24» серпня 2014 року, повернути їй суму вкладу в розмірі 12000 доларів США разом із нарахованими процентами згідно умов договору. 24 серпня 2014 року вона. особисто з'явилась до банку, де їй було відмовлено у видачі суми депозиту разом із нарахованими процентами без пояснення причин відмови. За таких умов, для того щоб зафіксувати свій візит до банку в день, передбачений договором для повернення депозиту і факт відмови у видачі депозиту, вона повторно звернулась із вимогою про повернення суми депозиту та наполягала, що завчасно, тобто « 25» липня 2014 року повідомила банк про свої наміри повернути їй всю суму вкладу після автоматичної лонгації Договору. 16 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулась із письмовою заявою (зареєстровано вх. № 2245 від 16 січня 2015 року) з Вимогою надати їй виписку по Договору № 2630/45/193045 банківського вкладу (депозиту) «Ваш стабільний» у доларах США. Відповідно до цієї заяви Банк має надіслати поштою виписку по Договору № 2630/45/193045 на протязі 10-14 днів, однак виписки банк так і не надав. Оскільки банк як договірна сторона по договору банківського депозиту взятих на себе зобов'язань добровільно не виконав, не повернувши у визначений договором термін суму депозитних вкладів та нараховані по депозитах відсотки, в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до наступного. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1058 ч.1 ЦК встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Міський Комерційний Банк» 24 червня 2014 року укладено Договір № 2630/45/193045 банківського вкладу «Ваш Стабільний» у доларах США, згідно якого [PERSON] було розміщено тимчасові вільні кошти в сумі 12000 дол.США. Згідно із п.1.1- частини № 2 Договору № 2630/45/193045 банківського вкладу (депозиту) «Ваш стабільний» у доларах СЩА «Банк приймає від Вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок, в сумі та на умовах дійсного Договору, що викладені в Статті №1 частини 1 цього договору на строк з «24» червня 2014 р. по 24 липня 2014 року зі сплатою Банком Вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та порядку, що визначені п.1.3 Статті №1 Частини №1» 24 липня 2014 року, згідно п.1.3 Частини №2 «Якщо вкладник не вимагає повернення суми Вкладу в день закінчення строку дії Договору, то договір уважається продовженим, на новий термін на умовах, що діють на момент продовження». Позивач, 25 липня 2014 року, по закінченню Договору № 2630/45/193045 виявила бажання отримати весь Вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на Рахунку за ставкою: 4.85% річних. Для чого звернулась до відповідача із Вимогою повернути їй всєї суми вкладу після автоматичної лонгації, яка завершується «24» серпня 2014 року. Тобто, для припинення дії депозитного договору позивач звернулась завчасно із письмовою заявою, в якій просила повернути їй всю суму вкладу після автоматичної лонгації Договору №2630/45/193045 банківського вкладу (депозиту) «Ваш стабільний» у доларах США, а саме - «24» серпня 2014 року, повернути їй суму вкладу в розмірі 12000 доларів США разом із нарахованими процентами згідно умов договору. У відповідності до ст.1060 ч.2 ЦК за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Таким чином вкладник за договором банківського вкладу №2630/45/193045 відповідно до статті 1060 Цивільного кодексу України вправі вимагати повернення здійсненого вкладу від Банку в будь-який момент, а Банк, отримавши відповідну заяву, повинен видати вклад у повному обсязі. Згідно із п.1.1, Частини №2, п.1.3. Частини №2, п.1.7. Частини № 2 договору №2630/45/193045 банківського вкладу Банк зобов'язаний видати [PERSON] суму депозиту після попереднього письмового звернення про бажання повернути їй всієї суму вкладу після автоматичної лонгації, тобто - « 24» серпня 2014 року. Згідно зі статтею 253 Цивільного кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до вимог ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. У відповідності до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Встановленим фактам відповідають правовідносини, які регулюються ст.ст. 15, 16, 626, 629, 638, 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, відповідно до яких, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на установлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту відсотки. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладу. Закон (стаття 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта розпоряджатися таким вкладом. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Такий закон та будь-яке судове рішення станом на день звернення позивача до банку відсутні. Отже, дії Відповідача, направленні на ухилення від повернення [PERSON]. вкладу є протиправними. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Оскільки кожна зі сторін грошового зобов'язання повинна повернути другій стороні в натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину (зобов'язання), необхідно стягнути з відповідача на користь вкладника [PERSON] неповернутий вклад в сумі 12000 доларів США (Дванадцять тисяч доларів США). Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день ухвалення рішення офіційний курс гривні до 1 долара США становив 22,247 грн., отже заборгованість по депозиту становить (12000 дол. США х 22,247 грн.) 266964 грн. тому, є підстави для стягнення невиплаченого вкладу в користь позивача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення нарахованих відсотків, то позов в цій частині не підлягає до задоволення у зв»язку з недоведеністю. Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту заподіяння такої. Крім того, така не підлягає стягненню в даному випадку в зв'язку з договірними зобов'язаннями сторін. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2669,64 грн.

Outcome: partial