Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06-2/17Ф від 31 січня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Фольксбанк» (надалі - ПАТ «Фольксбанк») та позичальником [PERSON] . За умовами договору [PERSON] отримала в позивача кредитні кошти в сумі 150 000 дол. США у вигляді кредитної лінії з терміном погашення до 30 січня 2014 року та зобов`язалась проводити погашення кредиту щомісячно і сплачувати відсотки за користування кредитом в строки, визначені договором. Відповідач [PERSON] як поручитель згідно договору поруки відповідає по зобов`язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник. 06 серпня 2012 року судом постановлено заочне рішення у справі. 18 квітня 2018 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку з викликом сторін у підготовче засідання. 10 жовтня 2018 року справу передано судді Бабій О.М. Ухвалою від 18 жовтня 2018 року суддею Бабій О.М. справу прийнято до свого провадження. Відповідно до ухвали від 21 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 04 березня 2019 року судом ухвалено замінити позивача у справі із публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС». Відповідно до ухвали від 16 квітня 2019 року заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» про збільшення позовних вимог, а саме заяву про уточнення позовних вимог від 16 квітня 2019 року залишено без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила що нарахована позивачем сума заборгованості є завищеною. В силу фінансових можливостей вона з поручителем [PERSON] погашала кредит. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Вказав що неодноразово намагався врегулювати спір у позасудовому порядку, так як бажає погасити кредит. Однак позитивного результату не отримав. Вважає позовні вимоги щодо нього безпідставними, оскільки строк дії договору поруки припинився. Заслухавши пояснення представника позивача, думку відповідачів, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обовязку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що на підставі Кредитного договору № 06-2/17Ф від 31 січня 2007 року та додатків до нього ВАТ «ЕлектронБанк», правонаступником якого є ПАТ «ФольксБанк» надало [PERSON] кредит в сумі 150 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 30 січня 2014 року. В забезпечення належного виконання зобов`язання по кредитному договору № 06-2/17Ф від 31 січня 2007 року, між банком та [PERSON] 17 квітня 2009 року укладено договір поруки (т. 1 а.с. 14-15) відповідно до якого в п. 1.2. поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним договором. Станом на 15 липня 2011 року розмір заборгованості позичальника перед Банком становить 146613,65 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 168 657 грн. 40 коп., з яких 116 668,40 дол. США - заборгованість за кредитом, 23 414,13 дол. США. - заборгованість по процентам, 6 351 дол. США - пеня (т. 1 а.с. 18-19). Відповідачі в процесі розгляду справи не спростували правильність нарахування заборгованості за кредитним договором. Доводи відповідачів про часткове погашення ними боргу за кредитним договором не свідчить про неправильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості, оскільки із розрахунку (а.с. 18-19) вбачається, що нарахування заборгованості здійснювалось виходячи із часткового погашення кредиту та відсотків. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз`яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). З проведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі погашали кредит та відсотки, суд вважає таку обставину істотною. Позичальник [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії (а.с. 60). Також позивачем не зазначено підстав із яких можливо зробити висновок про настання негативних наслідків для нього через прострочення виконання позичальником кредитних зобов`язань. З урахуванням ступеню виконання зобов`язання боржником, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 1000 дол. США. Звертаючись за захистом своїх прав позивач просив суд стягнути борг за договором позики в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим НБУ станом на 15 липня 2011 року. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ця норма кореспондується з приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобов`язань в іноземній валюті. Наведені приписи дають підстави вважати, що вимога позову про стягнення боргу за кредитним договором у гривневому еквіваленті відповідає вимогам закону. Таким чином заборгованість за кредитним договором № 06-2/17Ф від 31 січня 2007 року підлягає стягненню в розмірі 141 082 (сто сорок одна тисяча вісімдесят два) долара США 53 (п`ятдесят три) цента, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15 липня 2011 року еквівалентно 1 124 427 (один мільйон сто двадцять чотири тисячі чотириста двадцять сім) гривень 76 копійок, з яких: 116 668,40 дол. США - заборгованість за кредитом, 23 414,13 дол. США. - заборгованість по процентам, 1000 дол. США - пеня. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Пунктом 4.2 договору поруки сторони погодили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від для настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. У зв`язку з цим порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Із матеріалів справи вбачається, що сторони узгодили порядок погашення кредиту місячними платежами. Розрахунком заборгованості підтверджується, що прострочений борг по тілу кредиту у позичальника виник у січні 2010 року, по відсотках - у жовтні 2009 року. Вимога поручителю про виконання ним зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості датована 23 травня 2011 року (а.с. 17). У позовній заяві зазначено, що в цей день дана вимога була скерована відповідачам, які її залишили без реагування. У зв`язку з наведеним, поручитель не повинен нести солідарну відповідальність із позичальником, оскільки порука станом на день звернення із позовом до суду вже була припиненою. Тому суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими, а тому заборгованість за кредитним договором № 06-2/17Ф від 31 січня 2007 року в розмірі 141 082 (сто сорок одна тисяча вісімдесят два) долара США 53 (п`ятдесят три) цента, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15 липня 2011 року еквівалентно 1 124 427 (один мільйон сто двадцять чотири тисячі чотириста двадцять сім) гривень 76 копійок слід стягнути тільки із позичальника [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини. На які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом відповідач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що підтверджується копією посвідчення від 30 січня 2018 року (а.с. 60). За змістом п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. У [PERSON] відсутній процесуальний статус позивача, тому з цієї підстави вона не може бути звільненою від сплати судового збору. За наведених обставин з відповідача [PERSON] слід стягнути 1700 грн. витрат по оплаті державного мита і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь позивача, оскільки позивач документально підтвердив понесення даних витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч.1, 530, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial