Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові вказує, що ПАТ «Ідея Банк» виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» (ВАТ «Плюс Банк») відповідно до рішення загальних зборів акціонерів Банку і є правонаступником всіх його прав та обов'язків. В тому числі, ВАТ «Плюс Банк» було правонаступником ВАТ АКБ «Прикарпаття», яке в свою чергу, створено шляхом реорганізації ТзОВ «Комерційний банк розвитку лісової та деревообробної промисловості Прикарпаття «Прикрпатлісбанк», що підтверджується змінами до статуту ПАТ «Плюс Банк», погодженими Національним банком України 07.10.2011 року та зареєстрованими 13.10.2011 року. 25.06.2014 року між Позивачем, та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір №Р25.102.78051. Згідно кредитного договору Відповідач отримав кредит в розмірі 50000 грн. (П'ятдесят тисяч гривень 00 копійок), та інше, зі сплатою 4% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов'язання згідно кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим ордером. Відповідач не повернув отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, у зв'язку з чим у порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним - чином не виконала, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 20.01.2016 рік виникла заборгованість в розмірі 64991,46 грн. з яких: основний борг у сумі 32221,24 грн.; прострочений борг у сумі 17778,76 грн., прострочені проценти у сумі 13787,64 грн. строкові проценти у сумі 103,82 грн., нарахована плата за обслуговування кредитом у сумі 1100 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту у сумі 0 грн. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та день розгляду справи. Від нього до суду поступила заява в якій позов підтримує в повному обсязі і просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву в якій позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити в з підстав вказаних у письмових запереченнях проти позову в яких зазначала наступне. Так, вважає, що кредитний договір №Р25.102.78051 є неукладеним, оскільки його сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов, зокрема щодо строку його дії, а також у договорі відсутній детальний розпису сукупної вартості кредиту для споживача. Також зазначала, що не має підтверджуючих даних про видачу банком кредитних коштів відповідно до умов договору. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №Р25.102.78051 відповідно до умов якого банк зобовязувався надати позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 50000 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобовязувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами цього договору (а/с 11). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно достатті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові № 6-162цс13 від 19.02.2014 року, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Судом встановлено, що вказаний вище кредитний договір містить підписи його сторін, що вказує на досягнення між ними згоди з усіх істотних умов в момент вчинення вказаного правочину. У відповідності до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти позову не надано суду належних та допустимих доказів які б вказували, що вона не підписувала кредитний договір №Р25.102.78051 від 25.06.2014 року або що такий договір є нікчемним чи у встановленому законом порядку визнаний недійсним або був розірваним. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що між сторонами виникли кредитно-договірні відносини на підставі договору №Р25.102.78051 від 25.06.2014 року. У відповідності до п. 1.2 вказаного кредитного договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 48 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок (при видачі кредиту у готівковій формі). Відповідно до меморіального ордеру №Р25.102.78051 від 25.06.2014 року [PERSON] на виконання умов вище вказаного кредитного договору було сплачено 6897,41 грн. страхового платежу за рахунок кредитних коштів, що відповідає умовам п. 1.1 укладеного між сторонами кредитного договору (а/с 13). Як вбачається з копії ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту та меморіального ордеру від 25.06.2015 року відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 43102,59 грн. (а/с 12,62). Наведені вище обставини підтверджують факт отримання [PERSON] кредитних коштів та часткове виконання нею зобовязань, при цьому відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів протилежного. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ст. 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до умов кредитного договору, а саме п. 2.1, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 1 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором. Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №Р25.102.78051 від 25.06.2014 року, [PERSON] належним чином своїх зобовязань за договором не виконала внаслідок чого у неї станом на 20.01.2016 року виникла заборгованість в розмірі 64991,46 грн. з яких: основний борг у сумі 32221,24 грн.; прострочений борг у сумі 17778,76 грн., прострочені проценти у сумі 13787,64 грн. строкові проценти у сумі 103,82 грн., нарахована плата за обслуговування кредитом у сумі 1100 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту у сумі 0 грн.. Так, частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України, зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За змістом ст.ст. 625,629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути вище вказану заборгованість за укладеним між ними кредитним договором. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтвердженні судові витрати по справі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved