Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач за основним позовом звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 12.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого вони є, та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/8701/82/77026, за яким відповідачу надано кредит в сумі 62 600,00 грн. Кредит надавався до 12.09.2018 року, процентна ставка за користування кредитом складає 21,45 % річних. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Свої зобов'язання банк виконав в повному обсязі. 12.01.2010 року між банком та відповідачем укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої термін повернення кредиту продовжено до 12.09.2028 року. З 12.01.2010 року по 12.12.2010 року позичальнику було встановлено кредитні канікули, погоджено новий графік погашення боргу. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконує. 13.02.2015 року відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань, однак заборгованість не погашено. Станом на 06.04.2015 року сума заборгованості становить 100 430,64 грн., з яких заборгованість по кредиту - 75 030,35 грн.; заборгованість по процентам - 8 207,90 грн.; пеня за прострочення кредиту та відсотків - 17 192,39 грн. Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 12.09.2008 року між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/8701/82/77026, за яким їй надано кредит в сумі 62 600,00 грн. Отримавши кредит вона почала сплачувати його згідно умов. З часом їй стало важко сплачувати кредит, у зв'язку чим звернулася до банку із заявою про надання кредитних канікул, про що була укладена Додаткова угода № 1, згідно якої на період кредитних канікул з 12.01.2010 року по 12.12.2010 року вона мала сплачувати щомісячно кошти в розмірі 400,00 грн., які нею і сплачувалися. Відповідно до додаткової угоди борг з погашенням суми кредиту складає 59 990,85 грн. (п. 2.1), а з урахуванням минулого періоду загальна заборгованість з погашення суми кредиту складає 60 199,07 грн. (59 990,85 грн. + 209,22 грн. (п. 2.2)). Заборгованість з погашення процентів становить 7 249,57 грн. (п. 22), а з урахуванням кредитних канікул загальна заборгованість по процентам складає 17 761,16 грн.(7 249,57 грн. + 10 511,59 грн. (п. 3.1)). Згідно п. 2.3 Додаткової угоди від 12.01.2010 року з 12.01.2010 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Вважає, що п. 2.3 Додаткової угоди не відповідає чинному законодавству. Оскільки, збільшення суми кредиту за рахунок заборгованості за процентами суперечить чинному законодавству, вважає, що п. 2.3 Додаткової угоди підлягає визнанню недійсним. Крім того, дану угоду вона уклала під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки з 11.03.2004 року працювала як фізична особа-підприємець в галузі оптової та роздрібної торгівлі, але у 2009 році у не було заробітків, у зв'язку з чим була змушена закрити підприємницьку діяльність. Вона залишилася без роботи та доходів. На момент підписання угоди з нею проживали чоловік та троє неповнолітніх дітей. Утримував сім'ю чоловік. Час від часу їй вдавалося десь підзаробити, але було дуже важко, оскільки останні кошти доводилося віддавати на погашення кредиту. Кошти надавалися і дітям в школу, та ще й на потреби самої школи. Молодший син іноді хворів, у зв'язку з чим витрачалися і на ліки. Лікування потребувала і її мати. На той період їх сім'ї було дуже важко. За таких тяжких обставин їй довелося звернутися до банку задля отримання кредитних канікул. На початку їй було легше сплачувати кредит, однак продовження строку виконання зобов'язання - до 2028 року збільшило для неї зобов'язання, так як, за її підрахунками, за десять років вона мала б переплатити 171 157,20 грн. У разі дотримання нею графіку на неї покладався більший фінансовий тягар, оскільки має сплачувати подвійний розмір по процентах та страхуванню майна і життя. Вважає, що банк скористався її тяжким становищем, уклавши додаткову угоду на вкрай невигідних для неї умовах, у зв'язку з чим на підставі ст. 233 ЦК України вона підлягає визнанню недійсною. В процесі розгляду справи доповнила позовні вимоги, та просила визнати недійсним і п. 1.1 Додаткової угоди № 1. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом викладені обставини та позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Зазначив, що усі зміни до кредитних договорів вносяться шляхом укладення додаткових угод, що і було зроблено. При укладенні угоди між сторонами було досягнуто усіх істотних умов. Боржнику було надано кредитні канікули, однак нею не було виконано умови, та виник борг. Крім того, закінчився строк позовної давності по зустрічному позову. Зауважив, що до пені застосовується загальний строк, як визначено умовами кредитного договору - пункт 16.7. Представник відповідача за основним позовом в судовому засіданні в задоволенні позову банку просив відмовити, зустрічний позов задовольнити. Зауважив, що додаткова угода була укладена для позичальника на вкрай невигідних умовах, однак не заперечував, що без неї відповідач не могла погашати борг. Крім того, вона не є обізнаною юридично особою. Зауважив, що угоду [PERSON] підписала не прочитавши її. Строк давності не сплинув, оскільки строк рахується з часу коли особа дізналася про порушення прав. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача за основним позовом, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що 12.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/8701/82/77026, за яким відповідачу надано кредит в сумі 62 600,00 грн. Кредит надавався до 12.09.2018 року, процентна ставка за користування кредитом складає 21,45 % річних. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Свої зобов'язання банк виконав в повному обсязі. 12.01.2010 року між банком та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до якої термін повернення кредиту продовжено до 12.09.2028 року. З 12.01.2010 року по 12.12.2010 року позичальнику було встановлено кредитні канікули. У зв'язку з порушеннями умов кредитного договору та Додаткової угоди 13.02.2015 року відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань. Банк просить суд стягнути з відповідача боргу, який станом на 06.04.2015 року становить 100 430,64 грн., з яких заборгованість по кредиту - 75 030,35 грн.; заборгованість по процентам - 8 207,90 грн.; пеня за прострочення кредиту та відсотків за період з квітня 2012 року по квітень 2015 року - 17 192,39 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. З наданих документів встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини щодо надання відповідачу кредиту (грошових коштів) на умовах зворотності, від платності та строковості. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. На підтвердження своїх доводів сторона позивача за зустрічним позовом надала копію звіту від 01.04.2009 року, копію заяви щодо проведення перевірки у зв'язку з припиненням діяльності від 01.04.2009 року, копію опису документів від 01.04.2009 року, копію свідоцтва про шлюб, копії свідоцтв про народження дітей, копію довідки про доходи чоловіка за 2009 рік, копії медичних карток. Однак, дані документи жодним чином не підтверджують вимоги позивача, що Додаткова угода № 1 від 12.01.2010 року укладена під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Відсутні підстави і для визнання недійними п. 1.1 та 2.3 Додаткової угоди № 1 від 12.01.2010 року, оскільки дані вимоги є недоведеними та необґрунтованими. Сторона відповідача підтвердила, що до моменту укладення Додаткової угоди, умови кредитного договору були нею порушені та існувала заборгованість. А збільшення строку дії договору пов'язано з виникненням боргу та наданню відповідачу кредитних канікул. Представник позивача зауважив про строк позовної давності щодо вимог позивача за зустрічним позовом. Однак, враховуючи, що підстав для задоволення зустрічного позову не має, суд відмовляє в їх задоволені по суті спору, а не у зв'язку з пропуском строку позовної давності. З проводу вимог позивача за основним позовом суд дійшов висновку, що вони підлягають задоволенню частково. В даному випадку було встановлено, що позичальник порушив умови кредитного договору, що дає підстави суду стягнути борг за тілом кредиту та процентами. В частині стягнення пені за прострочення кредиту та відсотків за період з квітня 2012 року по квітень 2015 року(три роки) в розмірі 17 192,39 грн. суд дійшов наступного. Відповідно до ст.ст. 256, 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В даному випадку позивач просить стягнути на його користь пеню за порушення відповідачем зобов'язань за період з квітня 2012 року по квітень 2015 року - за три роки, в розмірі 17 192,39 грн. Позовна заява подана до суду у травні 2015 року. Пеню за три роки представник кредитора обґрунтовує п. 16.7 Кредитного договору, де вказано, що до всіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки. Однак, даний пункт не може бути прийнятий до уваги, оскільки він є загальним, і припускати, що він стосується і строку позовної давності щодо штрафних санкцій, суд не може. Таким чином, з урахуванням строку спеціальної позовної давності з відповідача може бути стягнута пеня лише за один рік в розмірі 10 351,93 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 935,90 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial