Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 13.04.2010 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] станом на 26.02.2019 року становить 11636,46 грн., з яких: 4459,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2092,04 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; 3604,46 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 450,00 - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 530,31 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11636,46 грн. та судові витрати. Заочним Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 18.07.2019 року вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.09.2015 року в сумі 10606 грн. 15 коп. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 12.09.2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18.07.2019 року у даній справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.10.2019 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав відзив на позовну заяву, клопотань про розгляд справи за його відсутності та про відкладення судового розгляду. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак подали заяву в якій зазначили, що позовні вимоги визнають в розмірі 4459,65 грн. та просять проводити розгляд справи за їхньої відсутності. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.04.2010 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] . Згідно з умовами договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 700 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. Із змісту заяви вбачається, що [PERSON] згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивач до кредитного договору додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Із дослідженого розрахунку вбачається, що кредитна заборгованість відповідача перед банком станом на 26.02.2019 року становить 11636,46 грн., з яких: 4459,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2092,04 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; 3604,46 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 450,00 - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 530,31 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафами (процента та фіксована складова). Однак, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за пенею та штрафів виходячи з наступного. Із дослідженої судом заяви встановлено, що у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд приходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачемю та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.04.2010 р. шляхом підписання заяви-анкети. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 р. справа №342/180/17, котрий суд застосовує до спірних правовідносин. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що сторони погодили обов`язок відповідача сплатити штрафи та пеню за прострочення виконання ним зобов`язання. З огляду наведеного суд прийшов до висновку про безпідставність вимог про стягнення заборгованості за пенею та штрафами через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 13.04.2010 р., оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. З урахуванням наведеного, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею та штрафами. Вирішуючи вимогу проя стягнення заборгованості за тілом кредиту суд виходить з наступного. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Оскільки позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4459,65 грн., однак відповідач не повернув кредит, не виконав зобов`язання, і у нього існує заборгованість за тілом кредиту в сумі 4459,65 грн. та за простроченим тілом кредиту 2092,04 грн., тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу кредитні кошти в сумі 6551,69 грн. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (постанова ВСУ від 01.03.2017 р. ) Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серія ААГ №000349 від 05.04.2013 р. [PERSON] є інвалідом II групи. Оскільки відповідач є інвалідом ІІ групи, тому з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що його слід звільнити від сплати (стягнення) судового збору на користь позивача, а понесені позивачем судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, котрі становлять 1081,52 грн. (1921х56,3% (розмір задоволених вимог):100%).

Outcome: partial