Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON], [PERSON], Салганської сільської ради, треті особи: [PERSON], державний нотаріус Білгород - Дністровського районного нотаріального округу про визнання заповіту недійсним та визнання осіб такими, що не мають права на спадкування, посилаючись на те, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] року відкрилася спадщина. 07 травня 2013 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, на що нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом, оскільки існує заповіт [PERSON], згідно з яким, він заповів усе майно відповідачу [PERSON]. Позивач вважає, що заповіт був посвідчений з грубим порушенням законодавства, просив суд визнати заповіт недійсним та визнати [PERSON] таким, що не має право на спадкування майна померлого [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений належним чином, про причину своєї неявки суд не сповістив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання була сповіщена належним чином. Представник Салганської сільської ради у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався. Державний нотаріус Білгород - Дністровського районного нотаріального округу у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], яке видано виконавчим комітетом Салганської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області від 11.12.2012 року, про що складено відповідний актовий запис за № 23. За життя [PERSON] склав заповіт від 09.02.2007 року, посвідчений секретарем Салганської сільської ради Боровицькою Л.В., та зареєстрований в реєстрі за №4. Під час оформлення заповіту особу заповідача секретарем встановлено, дієздатність його перевірено. Відповідно до вищевказаного заповіту, [PERSON] заповідав усе належне йому майно - [PERSON]. Відповідно до Рішення Салганської сільської ради №8 від 12.01.2007 року, секретар Салганської сільської ради Боровицька Лариса Вікторівна була уповноважена вчиняти нотаріальні дії згідно ст. 37 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі. Згідно статті 1247 ЦК України до форми заповіту ставляться такі вимоги: 1. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.2. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. 3. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до Постанови КМУ від 05.03.2009 року за №161 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ», п. 10 Постанови КМУ від 15 червня 1994 року за №419 «Порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених» був викладений в наступній редакції: «Посвідчені заповіти і довіреності реєструються посадовими, службовими особами, крім капітанів морських або річкових суден, що плавають під прапором України, начальників пошукових або інших експедицій, в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених (далі - реєстр), форма якого встановлюється Мін'юстом. Кожний заповіт чи довіреність реєструються під окремим порядковим номером. Номер, під яким зареєстровано заповіт чи довіреність, зазначається в посвідчувальному написі. Реєстр повинен бути прошнурований, аркуші пронумеровані. Реєстрація заповітів і довіреностей провадиться посадовою, службовою особою тільки після підписання нею та скріплення печаткою посвідчувального напису на документі. Запис у реєстрі робиться чітко, розбірливо, із заповненням усіх граф, передбачених за встановленою формою. Не допускаються підчистки, дописки, інші незастережні виправлення та запис олівцем. Запис у реєстрі є доказом посвідчення заповіту чи довіреності». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про нотаріат», у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); видають дублікати посвідчених ними документів; засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах., змінений п.13 Постановою КМУ від 3 липня 2013 р. N 468, чітко визначено, порядок внесення заповітів в єдиний державний реєстр заповітів, посвідчених відповідно до ст. 37 ЗУ «Про нотаріат», а тому посилання позивача про порушення вимог про посвідчення та не внесення заповіту в Єдиний реєстр заповітів є не обґрунтованими. Як вбачається з спадкової справи № 07/2013 до майна померлого [INFO] року [PERSON], відповідач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 298.05.2013 року, тобто з дотриманням вимог ст. 1270 ЦК України. Суд вважає, що заповіт, складений [PERSON], відповідав справжньому волевиявленню спадкодавця, підстав для визнання його недійсним судом не встановлено, вимоги позивача в цій частині не доведені. Враховуючи, що при складанні заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення, передбачених ст.1247 ЦК України, в судовому засіданні не встановлено, відповідачем доведено, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, тому підстав для визнання заповіту нікчемним не вбачається, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним заповіту та визнання осіб такими, що не мають права на спадкування задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed