Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач за основним позовом звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 06.05.2008 року між АКБ «Форум» та нею було укладено Кредитний договір № 0354/08/17-Z про надання кредиту у сумі 25 000,00 доларів США, строком до 05.05.2018 року, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. Забезпеченням зобов'язання є Договір іпотеки (застави) будинку [ADDRESS], загальною площею 90,4 м2, заставною вартістю 168 886,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.05.2008 року між банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, де предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 90,4 м2, та земельна ділянка площею 0,0693 га, розташовані в [ADDRESS]. У зв'язку із складною економічною ситуацією, яка склалася в нашій державі починаючи з кінця 2013 року, вона не змогла належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим банк направив їй вимогу № 198/37/3000 від 26.04.2013 року щодо дострокового виконання зобов'язання, чим змінив строки його виконання. В подальшому, в 2014 року банк звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом про стягнення з неї та [PERSON] боргу за кредитним договором у розмірі 13 871,61 доларів США(в тому числі: борг по тілу кредиту - 13 004,93 доларів США, борг за процентами - 594,18 доларів США, пеня - 272,50 доларів США). 15.07.2014 року Роменський міськрайонним суд Сумської області ухвалив рішення, яким задовольнив позов, та стягнув борг в сумі 13 871,61 доларів США. 28.07.2014 року був виданий виконавчий лист на солідарне стягнення боргу в сумі 13 871,61 доларів США, що еквівалентно 159 101,49 грн. Виконавчий лист був пред'явлений до виконання до Відділу державної виконавчої служби Роменського міськрайонного управління юстиції. В процесі процедури виконавчого провадження заборгованість була добровільно сплачена згідно рішення суду у розмірі 13 871,61 доларів США, у зв'язку з чим державним виконавцем 25.11.2015 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи, що за рішенням суду нею було погашено заборгованість перед банком - юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до ст.ст. 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання. Враховуючи, що основне зобов'язання за кредитним договором повністю виконано, а отже і забезпечені іпотекою зобов'язання за кредитним договором виконані, тому правовідносини за договором іпотеки, яке є похідним від кредитного договору, є припиненими. Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду із зустрічною позовною заявою посилаючись на те, що 06.05.2008 року між банком та [PERSON] укладено Кредитний договір № 0354/08/17-Z про надання кредиту у сумі 25 000,00 доларів США, строком до 05.05.2018 року, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.05.2008 року між банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, де предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 90,4 м2, та земельна ділянка площею 0,0693 га, розташовані в [ADDRESS]. Також, був укладений Договір поруки з [PERSON], за яким поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язання [PERSON] за Кредитним договором. У зв'язку з порушенням позичальником умов Кредитного договору, банк звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] боргу в сумі 13 871,61 доларів США. 15.07.2014 року суд ухвалив рішення, яким стягнув в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] боргу в розмірі 13 871,61 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 07.05.2014 року складало 159 101,49 грн. 19.09.2014 року виконавчі листи були направлені на примусове виконання до ВДВС Роменського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Сумській області. [PERSON] поетапно виконувала рішення суду шляхом перерахування коштів в національній валюті на рахунок виконавчої служби, які перераховувалися на рахунок банку, та зараховувалися ним в погашення боргу за Кредитним договором у валюті кредиту (доларах США) за офіційним курсом НБУ, а саме: 21.04.2015 року надійшли кошти в сумі 72 636,36 грн., що складало 3 263,91 доларів США (21.04.2015 року 1 долар США складав 22,254387 грн.), які були розподілені наступним чином: 594,18 доларів США (13 223,13 грн.) спрямовані на погашення боргу за процентами, 2 669,73 доларів США (59 413,23 грн.) спрямовані на часткове погашення кредитних коштів; 01.09.2015 року надійшли кошти в сумі 36 363,64 грн., еквівалент станом на 01.09.2015 року 1 667,64 доларів США, які спрямовані на часткове погашення боргу по кредитних коштах; 03.09.2015 року надійшли кошти в розмірі 9 090,91 грн., еквівалент станом на 03.09.2015 року, які спрямовані на часткове погашення боргу по кредитних коштах; 23.11.2015 року надійшли кошти в сумі 41 010,58 грн., що еквівалентно станом на 03.09.2015 року, 1 709,89 доларів США, які спрямовані на часткове погашення кредитних коштів. Таким чином, після проведення [PERSON] погашень гривневого еквіваленту заборгованості по рішенню суду, залишок боргу за кредитним договором у валюті кредиту складає 6 816,74 доларів США, з яких: 6 544,24 доларів США - залишок боргу по кредитних коштах, 272,50 доларів США - пеня. Таким чином, зобов'язання позичальника виконано частково. Оскільки, позичальник виконувала рішення суду поетапно, кошти зараховувалися відповідно до курсу валюти на момент зарахування. Збитки з курсової різниці, завдані банку через несвоєчасну сплату боргу, складають 180 135,53 грн., що еквівалентно 6 816,74 доларів США станом на 19.10.2017 року. Крім того, в період з 07.05.2014 року по 23.11.2015 року банк здійснював нарахування процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим просили стягнути кошти в сумі 2 385,41 доларів США, еквівалент 63 035,57 грн. станом на 19.10.2017 року. Порушено [PERSON] і вимоги п. 3.3.7 Кредитного договору щодо обов'язку застрахувати предмет застави на користь банку. Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3, зокрема порушення умов п.п. 3.3.7 п. 3.3 Кредитного договору щодо страхування предмету забезпечення, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 5 000,00 грн. Таким чином, станом на 19.10.2017 року борг відповідачів становить: збитки з курсовою різниці через несвоєчасну сплату боргу 180 135,53 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 2 385,41 доларів США, еквівалент станом на 19.10.2017 року - 63 035,57 грн.; 3 % річних - 267,89 доларів США, еквівалент станом на 19.10.2017 року 7 079,10 грн.; штраф за порушення вимог п. 3.3.7 Кредитного договору - 5 000,00 грн. В судове засідання представник позивача за основним позовом не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, та задоволення позовних вимог за основним позовом у повному обсязі, та відмову у задоволенні зустрічного позову. В судове засідання представник позивача за зустрічним позовом не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, у задоволенні основного позову відмовити. В судове засідання співвідповідач за зустрічним позовом не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи сповіщалася згідно норм процесуального законодавства, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 12.09.2017 року по даній справі було постановлено ухвалу про відкриття провадження, та призначено судовий розгляд. 06.12.2017 року ухвалою суду об'єднано в одне провадження зустрічний позов. 08.02.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва витребувано спадкову справу, відкриту після смерті [PERSON], яка надійшла на адресу суду 16.03.2018 року. Згідно ухвали суду від 08.05.2018 року залучено до участі в якості правонаступника відповідача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON]. В суді встановлено, що 06.05.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та [PERSON] укладено Кредитний договір № 0354/08/17-Z про надання кредиту у сумі 25 000,00 доларів США, строком до 05.05.2018 року, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.05.2008 року між банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, де предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 90,4 м2, та земельна ділянка площею 0,0693 га, розташовані в [ADDRESS]. Також, був укладений Договір поруки з [PERSON], за яким поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язання [PERSON] за Кредитним договором. У зв'язку з порушенням позичальником умов Кредитного договору, банк надіслав [PERSON] вимогу від 26.04.2013 року щодо дострокового погашення заборгованості, де вказано, що в період з 06.05.2008 року по 26.04.2013 року було погашено 21 848,73 доларів США, з яких 8 777,25 доларів США направлена на погашення боргу по кредиту, 13 071,48 доларів США - на погашення процентів за користування кредитним коштами. Станом на 03.04.2013 року сума простроченої заборгованості по основній сумі кредиту - 2 649,47 доларів США, по сплаті процентів - 28,50 доларів США. У зв'язку з чим вимагали у 30-ти денний строк достроково повернути кредитні кошти в сумі 16 560,44 доларів США, з яких: 16 337,25 доларів США - основна сума кредиту; 223,19 доларів США - нараховані проценти, та штрафні санкції. У зв'язку з невиконанням вимоги ПАТ «Банк Форум» про дострокове повернення коштів, банк звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] боргу в сумі 13 871,61 доларів США. 15.07.2014 року Роменським міськрайонним судом Сумської області ухвалено рішення, яким стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] борг в розмірі 13 871,61 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 07.05.2014 року складало 159 101,49 грн. 19.09.2014 року виконавчі листи на примусове виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області були направлені на примусове виконання до ВДВС Роменського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Сумській області. Встановлено, що [PERSON] виконувала рішення суду шляхом перерахування коштів в національній валюті на рахунок виконавчої служби, які перераховувалися на рахунок банку, та зараховувалися ним в погашення боргу за Кредитним договором, а саме: 21.04.2015 року надійшли кошти в сумі 72 636,36 грн.; 01.09.2015 року надійшли кошти в сумі 36 363,64 грн.; 03.09.2015 року надійшли кошти в розмірі 9 090,91 грн.; 23.11.2015 року надійшли кошти в сумі 41 010,58 грн. Всього 159 101,49 грн. Згідно постанови ВДВС Роменського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Сумській області від 25.11.2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - борг сплачено в повному обсязі. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням. Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов'язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред'явлення вимоги. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими. В суді було встановлено, та не заперечувалося відповідачем за основним позовом, що рішення суду про стягнення заборгованості позичальником виконано. У зв'язку з чим суд дійшов висновку, що зобов'язання позичальника є припиненим у зв'язку з належним його виконанням, та наявні усі законні підстави для задоволення основного позову. Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 06.07.2016 року у справі № 6-118цс16. Викладене вище свідчить про те, що відсутні підстави для задоволення зустрічного позову в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 3 % річних та штрафу за порушення вимог п. 3.3.7 Кредитного договору. Щодо позовної вимоги банку про стягнення збитків завданих курсовою різницею в розмірі 180 135,53 грн. суд дійшов наступного. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України. У Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 750/8676/15-ц, яка є аналогічною з даною справою, Велика Палата дійшла наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності. Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу. Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов'язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів. До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті. Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між: датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків; датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період. Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. У зв'язку з чим зроблено висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16. Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, де просив достроково стягнути заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та пеню. Рішенням суду позов був задоволений стягнуто борг в гривневому еквіваленті - 159 101,49 грн. Дане рішення суду позивач не оскаржував, воно набуло законної сили. Боржник рішення суду виконав сплативши вказану суму, а кредитор сплачені кошти прийняв. Крім того, даних про наявність на бухгалтерському обліку ПАТ «Банк Форум» заборгованості позичальника в іноземній валюті суду не надано. Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення вимоги ПАТ «Банк Форум» збитків завданих курсовою різницею в розмірі 180 135,53 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В даному випадку, сторона позивача за зустрічний позовом не надала жодного належного доказу на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивач за основним позовом сплатила судовий збір в розмірі 640,00 грн., які слід покласти на відповідача за основним позовом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved