Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач зазначає, що він являється власником земельної ділянки площею 2,6143 га., яка розташована на території Гізівщинської сільської ради Любарського району, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № [NUMBER] Дану земельну ділянку він успадкував після смерті батька [PERSON] [INFO] року мати позивача, як його законний представник уклала із відповідачем договір оренди землі. Договір оренди землі був укладений строком на 5 років. Протягом дії договірних відносин між позивачем та відповідачем, його права як орендодавця, порушувалися зі сторони орендаря, а саме: орендна плата виплачувалась в розмірі нижче, ніж в інших суміжних орендарів; відповідач відмовлявся переглядати розмір орендної плати в сторону збільшення протягом всього строку дії договору; орендарем ігнорувалися його звернення щодо пізніх строків розрахунку по договірних відносинах, продукція, яка видавалася в рахунок орендної плати являлася неякісною. Позивач, оформивши право власності на вказану земельну ділянку прийняв для себе рішення не укладати із відповідачем договору оренди землі строк дії якого закінчився, а передати дану земельну ділянку іншому орендарю та уклав із ним договір оренди. Під час здійснення державної реєстрації речового права, було виявлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже міститься реєстрація речового права на належну йому на праві власності земельну ділянку. Реєстрацію проведено на підставі додаткової угоди від 10.08.2015 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, яка нібито укладена між ним та відповідачем. Стверджує, що він не укладав та не підписував додаткової угоди про продовження та внесення змін до раніше укладеного між ними договору. Його волевиявлення відсутнє, наявний в додатковій угоді підпис від його імені, йому не належить та є вчиненим невідомою йому особою, яка не мала права підписувати від його імені жодних правочинів. Наявність укладеної та зареєстрованої додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 10.08.2015 року, якої він не укладав та не підписував, порушує його права як власника, щодо вільного володіння та розпорядження належним йому майном, а тому, з метою захисту порушеного права він звертається до суду про визнання додаткової угоди про продовження та внесення змін до договору оренди землі недійсною. Представником відповідача [PERSON] було подано заперечення щодо позову в якому Він просить в задоволенні позову відмовити повністю врахувавши те, що матеріалами справи, окрім пояснень самого позивача, не містять жодного доказу, який би свідчив про відсутність волевиявлення позивача на укладення спірної угоди, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами, відсутність його волевиявлення на укладення спірної угоди. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 77330637 від 28.12.2016 року власником земельної ділянки, площею 2,6143 га., з кадастровим номером № [NUMBER] є [PERSON]. Додатковою угодою про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 10 серпня 2015 року строк дії договору укладеного між орендодавцем [PERSON], та ПП «Агрофірма «Гізівщина» продовжено на 10 років. 18 липня 2016 року між орендодавцем [PERSON], орендарем ТОВ «Агро-Любар» в особі директора [PERSON], діючого на підставі статуту уклали договір оренди землі площею 2,6143 га., яка розташована на території Гізівщинської сільської ради Любарського району на строк 10 (десять) років. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 33248591 від 28 грудня 2016 року відмовлено у державній реєстрації права оренди земельної ділянки яка розташована на території Гізівщинської сільської ради Любарського району кадастровий номер № [NUMBER] за суб'єктом: ТОВ «Агро-Любар» та [PERSON] у зв'язку з наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, тобто право оренди вказаної земельної ділянки зареєстровано за ПП «АФ «Гізівщина». Відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Статтею 14 Закону України «Про оренду землі», визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до вимог ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.32 ЦК України, неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників , на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 ЦК України . Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Відповідно до ст.221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. За змістом ст. 57-59, 64 ЦПК України, за якими доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що додаткову угоду від 10.08.2015 року про внесення змін та доповнень до договору оренди землі він не підписував та не знав про її існування. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що договір оренди землі від 13.09.2010 року підписувала вона особисто. Додаткову угоду від 10.08.2015 року про внесення змін та доповнень до договору оренди землі ні вона ні її син не підписували. Про те, що договір оренди землі укладений в 2010 році строком на 5 років знала. В 2015 та 2016 році отримувала плату за оренду земельної ділянки про що розписувалась у відомостях. На запитання представника відповідача - «Якщо ви знали, що договір укладений до 2015 року, чому продовжували отримувати плату за оренду земельної ділянки у 2015 та 2016 роках?»: пояснити чому отримувала плату не змогла та ствердила, що не звернула увагу на те, що договір закінчився. Про додаткову угоду від 10.08.2015 року дізналась лише коли з представником ТзОВ «Агро-Любар», 28.12.2016 року звернулись про реєстрацію укладеного між ними договору. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на момент укладення додаткової угоди від 10.08.2015 року про внесення змін та доповнень до договору оренди землі працювала на посаді бухгалтера у ПП «Агрофірма «Гізівщина». Пам'ятає, що 10.08.2015 року [PERSON], разом із своєю матір'ю були у приміщенні ПП «Агрофірма «Гізівщина» та у її присутності [PERSON] підписав вищезгадану угоду. На запитання представника позивача ствердила, що додаткова угода нею не готувалась, при підписанні даної угоди паспорта громадянина України, у [PERSON], не вимагала, та можливості підписання ним угоди не перевіряла. Повідомленням Житомирського відділення КНДІСЕ № 305/17-25 від 03 травня 2017 року повідомлено про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи підпису від імені [PERSON] у графі «орендодавець» Додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 10.08.2015 року укладеної між [PERSON], та ПП «Агрофірма «Гізівщина» у зв'язку з тим, що підпис складається з літери «Н» та розчерку, а тому містить почеркову інформацію, яка є непридатною для порівняння з наданими зразками підпису. Дані, щодо наявності письмової нотаріально посвідченої згоди батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозволу органу опіки та піклування, при підписанні додаткової угоди, як того вимагає ч.2 ст.32 ЦК України в матеріалах справи відсутні. Таким чином, оскільки додаткова угода від 10.08.2015 року до договору оренди землі, укладеного 13.09.2010 року не містить всіх істотних умов, суд, відповідно до положень ч.3 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для визнання її недійсною, оскільки волевиявлення на укладення даної угоди відсутнє. Окрім того отримання [PERSON] та його матір'ю орендної плати у період 2015-2016 роках не є належним доказом обізнаності власника земельної ділянки про наявність укладеної додаткової угоди до договору оренди та її погодження з істотними умовами договору, передбаченими Законом України «Про оренду землі». Тобто, в судовому засіданні встановлено, що при укладенні додаткової угоди від 10.08.2015 року про внесення змін та доповнень до договору оренди землі між [PERSON], та ПП «Агрофірма «Гізівщина», якою продовжено строк дії договору на 10 років не дотримано норм законодавства, які регулюють укладення договорів даного виду, окрім того, допитана в якості свідка мама позивача ствердила, що ні вона ні її син додаткової угоди не підписували та не знали про її існування, тобто їх волевиявлення було відсутнє. Також допитана в якості свідка [PERSON], яка на час підписання даної додаткової угоди працювала бухгалтером в ПП «Агрофірма «Гізівщина» ствердила, що саме [PERSON], в присутності його матері підписав дану угоду, однак вона також ствердила, що будь-яким чином не встановлювала особу, яка підписала додаткову угоду та не перевіряла чи ця особа має право на підписання даного договору. Отже, на думку суду, посилання представника відповідача на покази допитаної в якості свідка [PERSON], про те, що саме позивач в присутності своєї мами підписав дану угоду не є чітким твердженням, адже дані особи та їх повноваження не були перевірені під час підписання угоди. Окрім того посилання представника відповідача на те, що право на звернення до суду з даним позовом відповідно до ст. 222 ЦК України наділена лише така заінтересована особа як: батьки (усиновлювачі) або піклувальники неповнолітньої особи, її контрагент за договором, орган опіки та піклування та інші особи, права яких зачіпаються таким правочином на думку суду є хибним, адже у вказаній нормі немає чіткого переліку таких осіб. Саме тому, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved