Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач в січні 2009 р. звернувся до суду з даним позовом, який мотивував тим, що [INFO] р. померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй будинок по [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку площею 715 кв.м. за цією ж адресою. Вказував, що 25.09.1996 р. мати склала заповіт, яким заповіла йому 1/4 частину будинку і 1/2 частину земельної ділянки, а відповідачці - 3/4 частини будинку і 1/2 частину земельної ділянки. [INFO] р. мати змінила заповіт в частині спадкуавння будинку і заповіла сторонам конкретні приміщення будинку. Він як спадкоємець прийняв спадщину у встановлений строк, подавши заяву до держнотконтори. Це ж зробила і відповідач. Посилався, що крім вказаних в заповіті 1/4 частини будинку і 1/2 ділянки він як непрацездатний син померлої має право на обов»язкову частку в спадщині, яка додатково становить 18/100 частин будинку і 1/8 частину ділянки відповідно. Просив визнати за ним право власності на 1/4 частину будинку та 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом та 3/16 частин будинку і 1/8 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері, розділити в натурі будинок та розділити земельну ділянку відповідно до часток сторін у праві власності. Відповідач [PERSON] в лютому 2009 р. подала зустрічну позовну заяву, де просила визнати за нею право власності на приміщення спадкового будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-6, 1-7, 1-9, 1/3 частину приміщення 1-8, а також на 1/2 частину присадибної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] Вимоги мотивувала тим, що після смерті матері [INFO] р. вона як дочка померлої і спадкоємець за заповітом в установлений строк прийняла спадщину, подавши заяву до держнотконтори, і має на неї право, однак не може оформити, бо позивач претендує на більшу частку ніж вказано в заповіті. Ухвалою суду до участі у справі у якості співвідповідачів притягнуті [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Просили розділити в натурі будинок та ділянку за 2-м варіантом висновку спеціаліста. Проти висновку КНДІСЕ щодо варіантів розподілу земельної ділянки заперечили, посилаючись на його невідповідність та неправильність. Зустрічний позов визнали частково. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні визнали ті обставини, що позивач є спадкоємцем померлої [PERSON], прийняв спадщину в установлений строк і має право на 1/4 частину будинку та 1/2 частину ділянки. Однак проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивач не визначився із видом спадкування - за законом чи за заповітом. Також заперечили право позивача на обов»язкову частку у спадщині, мотивуючи тим, що дана частка визначена заповітом і збільшенню не підлягає. В частині позову про розподіл будинку і ділянки заперечували мотивуючи тим, що висновок спеціаліста не є висновком судової еспертизи і не є належним технічним документом щодо розподілу будинку, вони згоди на виконання спеціалістом висновку не давали. Крім того, провести розподіл неможливо, бо позивач не надав суду відповідно до ст.152 ЖК України рішення виконкому про згоду на переобладнання будинку в двоквартирний. Зустрічний позов підтримали, уточнили вимоги, просили визнати за відповідачем право власності на 3/4 частини спадквого будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти основного позову заперечував, зустрічний позов визнав. Інші відповідачі подали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.148-150). Суд, вислухавши доводи та заперечення учасників і їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що основний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний - підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені слідуючі обставини : [INFO] р. померла [PERSON] - мати позивача та відповідачки [PERSON] (а.с.24). Після її смерті відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS] який належав померлій : 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на частку у майні подружжя від 14.08.1990 р. та 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка від 14.08.1990 р. (а.с. 15-16). Також відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 715 кв.м. за цією ж адресою, що була приватизована померлою і належала їй на підстав державного акту від 13.09.2001 р. (а.с.26). За життя мати сторін 25.09.1996 р. склала заповіт, яким заповіла позивачу 1/4 частину будинку по [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою. Відповідачці заповіла 3/4 частини будинку та 1/2 частину земельної ділянки (а.с.23). [INFO] р. померла склала новий заповіт в частині спадкування будинку і заповіла сторонам конкретні приміщення, зокрема позивачу заповіла приміщення будинку 1-5 та 2/3 частини приміщення 1-8, відповідачці заповіла приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-6, 1-7, 1-9, 1/3 частину приміщення 1-8 (а.с.22). Обоє спадкоємців у встановлений законом строк прийняли спадщину шляхом подачі до держнотконтори заяви про прийняття спадщини (а.с.83-84). Наведені обставини визнані сторонами в судовому засіданні і згідно ч. 1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Вирішуючи спір в частині вимог за обома позовами (основним та зустрічним) про визнання права власності на спадкове майно суд керується наступним. Спірні правовідносини регулюються ЦК України. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкритгя спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців з часу відкриття спадщини. Поскільки судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] р., має місце спадкування за заповітом, а також встановлено, що позивач і відповідач [PERSON] як діти померлої і спадкоємці за заповітом прийняли спадщину, то суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно у вигляді 1/4 частини будинку та 1/2 частини земельної ділянки по [ADDRESS]. За відповідачем суд визнає право власності на 3/4 частини будинку та 1/2 частини земельної ділянки. Частки у праві власності на земельну ділянку визначені судом відповідно до змісту заповіту спадкодавиці від 25.09.1996 р., яким земельна ділянка заповідана дітям в рівних частинах. Даний заповіт в цій частині не змінений і не скасований. Частки сторін у праві власності на будинок визначені судом з урахуванням змісту заповіту спадкодавиці від [INFO] р. та визнання обома спадкоємцями в судовому засіданні тих обставини, що заповідані сторонам приміщення складають відповідно 1/4 та 3/4 частини спадкового будинку. Суд вважає такими, що не грунтуються на законі доводи позивача про необхідність збільшення його частки у спадковому майні, у зв»язку з тим, що він крім вказаної в заповіті частки, має право ще й на обов»язкову частку як непрацездатний син померлої. Згідно ст.1241 ЦК України непрацездатні діти спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов»язкова частка). З приписів даної норми, яка міститься в главі 85 ЦК України «Спадкування за заповітом», слідує, що право на обов»язкову частку виникає лише при спадкуванні за заповітом та у випадку, якщо непрацездатний або не вказаний в заповіті, або якщо заповідана йому частка менша ніж розмір обов»язкової частки за законом. В даному випадку позивач вказаний в заповіті і його частка 1/4 не менша ніж обов»язкова частка, визначена за правилами ст.1241 ЦК України. Щодо вимог позивача про розподіл в натурі будинку та ділянки за 2 варіантом висновку спеціаліста, то суд вважає за необхідне відмовити в позові з таких міркувань. Суд не приймає до уваги даний висновок спеціаліста, поскільки спеціаліст не є ліцензованим експертом згідно приписів ст.7 Закону України «Про судову експертизу» і даний висновок викликає обгрунтовані сумніви у його достовірності. Проти даного висновку заперечує відповідач, який своєї згоди на виготовлення висновку спеціалістом не давав, вважає його необ»єктивним і поверхневим, посилаючись на те, що спеціаліст при не досліджував кадастрові плани ділянки з зазначенням розташування будівель і споруд, що є обов»язковим при проведенні експертизи. Також 2-й варіант, за яким позивач просить розділити будинок, не відповідає часткам сторін у праві власності на будинок, які сторони успадкували після смерті матері. Також суд відмовляє в позові про розподіл будинку з тих підстав, що позивач неи надав суду рішення відповідного органу місцевого самоврядування про згоду на переобладнання та перепланування будинку, як цього вимагає ст.152 ЖК України. Розподілити земельну ділянку за 2-м варіантом висновку спеціаліста суд не вважає за можливе, бо як вище вказувалося не пирймає до уваги даний висновок спеціаліста, крім того, даний варіант розподілу ділянки виходить із варіанту розподілу будинку, за яким суд відмовляє. На підставі ст.ст.1217, 1223, 1241, 1268, 1269 ЦКУкраїни,

Outcome: dismissed