Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області про визнання права власності на ? частину квартири. Позов мотивує тим, що вона з 2000 року проживала однією сім'єю із [PERSON] та перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Від шлюбних відносин мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 08.02.2006р. разом із [PERSON] придбали за спільні кошти квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Вважає, що має право на ? частину вказаної квартири. Прохала суд визнати, що їй, на праві приватної власності, належить ? частина квартири [ADDRESS]. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області про визнання права власності на ? частину квартири. Позов мотивує тим, що 02.08.1988 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб який був зареєстрований в Семенівському районному відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис №37 від 02.08.1988 року. За період шлюбу, за спільною домовленістю, з метою забезпечення у майбутньому житлом їхньої спільної доньки [PERSON], ними було спільно придбано майно, що складається з квартири [ADDRESS] (загальною вартістю 50000 грн. 00 коп.), договір купівлі-продажу якої було нотаріально посвідчено Приватним нотаріусом 08.02.2006 року, який за спільною домовленістю оформлено було на її чоловіка [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Вважає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тому вона має право на ? частину спільно придбаної з [PERSON] квартири [ADDRESS]. Прохала суд визнати, що їй, на праві приватної власності, належить ? частина квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, вказала, що проживала із померлим [PERSON] однією сім'єю з 2000 року, тому має право на ? частину зазначеної квартири. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - [PERSON], що діє на підставі угоди про представництво інтересів, позовні вимоги підтримав, вказав, що майно набуте за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] є спільною сумісною власністю, вказана квартира була придбана під час спільного проживання, тому [PERSON] має право на ? частину вказаної квартири. Прохав визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири. Відповідач за первісним позовом [PERSON], первісний позов не визнала в повному обсязі, вказала що спірна квартира була придбана нею та [PERSON] під час перебування в зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Прохала визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом - [PERSON], що діє на підставі угоди про представництво інтересів, первісний позов не визнав посилаючись на те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому право власності на ? частину вказаної квартири має [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області - Жарікова І. М., що діє на підставі доручення, проти задоволення первісного та зустрічного позову не заперечувала, позовні вимоги визнала в повному обсязі. У судовому засіданні прокурор Пістун К. О. зазначила, що іншого житла [PERSON] не має, і суду слід винести рішення яке б не порушувало права малолітніх дітей. Суд, заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, представника позивача за первісним позовом, відповідача, представника відповідача за первісним позовом, представників тертіх осіб, пояснення свідків, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх в своїй сукупності, встановив наступні обставини. Згідно договору Купівлі - продажу від 08.02.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу, [PERSON] придбав у [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9792860 від 09.02.2006р. квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 02.08.1988 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис №37. Згідно копії домової книги квартири [ADDRESS], у вказаній квартирі проживають: [PERSON], який зареєстрований за вказаною адресою 31.03.2012р., та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані в домовій книзі 12.12.2012р. . Згідно копії іпотечного договору № 1 від 14.02.2006р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки є 3 кімнатна квартира № 8, що належить Іпотекодавцю ([PERSON]) на праві спільної сумісної власності подружжя, передається в іпотеку за згодою дружини та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії Заяви від 14.02.2006р. [PERSON] надала свою згоду на укладення договору іпотеки та гарантувала повернення кредитних коштів у ВАТ «Державний ощадний банк України». Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана в період перебування в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.2 ст.60 Сімейного Кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст.74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON], суд не може прийняти її твердження про те, що квартира [ADDRESS] була придбана під час спільного проживання і є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки в момент придбання вказаної квартири [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], вказана квартира була придбана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], яка дала свою згоду на укладення іпотечного договору та гарантувала повернення кредитних коштів, тому суд приходить до висновку, що вказана квартира не може бути об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Також, в ході судового розгляду, не надано жодного документального підтвердження того, що квартира [ADDRESS] придбавалася [PERSON] та [PERSON] спільно та за спільні кошти. Враховуючи те, що вказана квартира не може бути об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та про необхідність відмови в задоволенні первісного позову [PERSON] в повному обсязі. Судом також встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана в період перебування в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] та за спільні кошти, тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд робить висновок про те, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. На основі викладеного, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] про визнання права приватної власності на ? частину квартири [ADDRESS], підлягає до задоволення. Судом встановлено, що під час подання зустрічної позовної заяви, було сплачено судовий збір в сумі 250грн. 00коп. згідно квитанції №1822.1412.2 від 23.07.2014р., тому, згідно ст. 88 ЦПК України, вказані судові витрати підлягають стягненню солідарно із [PERSON] та Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області на користь [PERSON]. На підставі ст. ст. 15, 16, 316, 328, 355, 356, 372, 392 ЦК України, 60, 61, 69,70 СК України,

Outcome: approved