Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. В судовому засіданні позивач уточнив заявлені вимоги і суду показав, що він відкрив у відповідача депозитні рахунки на підставі відповідних договорів від 15.07.2013 року, 16.07.2014 року, 15.08.2014 року. Після закінчення строків їх дії, грошові кошти були перераховані на поточні рахунки № 26207700099824 в сумі 11\~049 доларів США та № 26204700104295 в сумі 2\~360, 87 євро. Вказані грошові кошти на руки йому видані не були. Просить зобовязати відповідача виконати умови договорів банківських рахунків, та стягнути на його користь суми вкладів і відсотків з поточних рахунків та понесені судові витрати. В судове засідання представник відповідача не зявився по невідомій причині, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що по справі можливо винести заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Вислухав пояснення позивача, дослідив надані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України є недопустимим відмова від зобов»язання в односторонньому порядку, якщо інше не передбачено договором або законом.. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом встановлено, що між сторонами по справі були укладені договори банківських вкладів договір № 00007008059589 від 16.07.2014 року в сумі 3000 доларів США строком до 30.07.2014 року; договір № 10002008398011 від 15.08.2014 року в сумі 5624 доларів США строком до 14.09.2014 року; договір № 10009008059580 від 16.07.2014 року в сумі 2285 євро строком до 14.10.2014 року; договір № 006-04505-151013 від 15.07.2013 року в сумі 5000 доларів США строком до 20.10.2014 року. Згідно п. 1.9. договорів нараховані проценти за вкладом повинні виплачуватися вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу. Відповідно до п. 1.3 договорів банківських вкладів вклади позивача [PERSON] було залучено на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок та по вищенаведені строки. Згідно до п. 1.10 договорів відповідач повинен був виплатити позивачу суми вкладів з нарахованими на них відсотками річних по закінченню строку розміщення вкладу, шляхом зарахування на відкриті на імя позивача в установі банку поточні рахунки. В порядку п.1.11 договору, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про витребування грошових коштів, однак відповідач відмовив йому, посилаючись на введені НБУ обмеження на ринку готівкової валюти. (а.с.29). До теперішнього часу відповідач в добровільному порядку не повернув позивачу суми депозитів та нарахованих відсотків. Суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо обмеження суми видачі готівкових коштів, оскільки, відповідно до ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Таким чином, грошові кошти, які знаходяться на рахунках позивача [PERSON], відкритих в АТ «Дельта Банк», є власністю позивача, а не банка. Тобто банк у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Суд вважає вказані дії відповідача неправомірними, оскільки останній не виконав свої зобов`язання за договором банківського вкладу, не повернув вклад за вимогою вкладника, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути суми неповернутих банківських вкладів і процентів, що знаходяться на поточних рахунках: № 26207700099824 в розмірі 11049 доларів США та рахунку №26204700104295 в розмірі 2360,87 євро. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави стягнути судовий збір в розмірі 2887,70 грн. з розрахунку: 11049 доларів США х 2110,2444 грн. ( офіційний курс гривні до 100 доларів США на 09.06.2015 р) . = 233\~160,90 грн. + 2360,87 євро х 2355,4548 грн. (офіційний курс гривні до 100 євро на 09.06.2015 року) = 55\~609,22 грн. Загальна ціна позову складає 288\~770,12 грн.

Outcome: approved