Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивачем [PERSON] подано до суду позов до відповідача [PERSON] про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивуються тим, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала письмову заяву про проведення судового розгляду справи по суті у її відсутність, просить задольнити позовні вимоги до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. У письмовому повідомленні Устинівського РС УДМС України в Кіровоградській області від 20 грудня 2020 року та Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області за №187 від 21 лютого 2020 року зазначено, що [PERSON] зареєстрована жителем за адресою: [ADDRESS] . Судом поштову кореспонденцію [PERSON] направлено за зазначеною в позовній заяві адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.11,12 ст.128, п.15.8 «Розділу ХІІ Перехідні Положення» ЦПК України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, інформацію щодо судового розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Устинівський районний сектор управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області, про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання оприлюднено на офіційній сторінці веб-порталу Устинівського районного суду Кіровоградської області. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. У судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Устинівського районного сектору управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області не з`явився, про день та час судового розгляду справи по суті повідомлений належним чином, заяви про відкладення, проведення судового засідання у відсутність представника чи про причини неявки не подано. Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 47 Конституція України передбачено, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ч.1 ст.321 ЦК України). Частиною 1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК Україні та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначено, що 24 листопада 2016 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, об`єкт житлової нерухомості, за адресою: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] . Згідно заочного рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2016 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 17 лютого 2012 року у Довгинцівському відділі ДРАЦС РС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №41 - розірвано. Рішенням суду набрано законної сили в установленному законом порядку. У довідці Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області за №726 від 11 грудня 2019 року зазначено, що у житловому будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована жителем [PERSON] , [INFO] . З дня реєстрації місця проживання, тобто, з 09 жовтня 2014 року, [PERSON] у житловому будинку за цією адресою не проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). У п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. У зв`язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Частиною 4 ст.3 СК України визначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. На підставі судового рішення встановлено, що з 17 лютого 2012 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та була членом сім`ї [PERSON] . Статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.ч.1,4 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Після розірвання шлюбу [PERSON] уже не є членом сім`ї [PERSON] , як власника нерухомого майна. Згідно матеріалів цивільної справи [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . У довідці Степанівської сільської ради за №726 від 11 грудня 2019 року зазначено, що [PERSON] , [INFO] , з 09 жовтня 2014 року зареєстрована жителем за адресою: [ADDRESS] , але з дня реєстрації місця проживання у цьому житловому будинку не проживає. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, власник нерухомого майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, на усунення порушень свого права власності у будь-який час. На підставі матеріалів справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] договори, які б регулювали правовий статус її проживання у житловому будинку, що є предметом судового спору - не укладались. Частиною 1 ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12 квітня 1985 року зазначено, що судам у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року справа № 490/12384/16-ц). Частиною 5 ст.12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі матеріалів справи встановлено, що [PERSON] з 09 жовтня 2014 року зареєстрована жителем за адресою: [ADDRESS] , але з дня реєстрації місця проживання у цьому житловому будинку не проживає, так як має постійне місце проживання у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Таким чином, на підставі матеріалів справи встановлено, що [PERSON] з 09 жовтня 2014 року постійно не проживає у житловому будинку за зареєстрованою адресою проживання: [ADDRESS] , не поверталася до житлового приміщення та не переривала строк відсутності. У [PERSON] відсутня поважна причина непроживання у житловому будинку такої тривалості. Згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 26 Правил для реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. При встановлених обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Устинівський районний сектор управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області, про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За заявою позивача [PERSON] судові витрати не стягуються (не відшкодовуються) на її користь з другої сторони.

Outcome: approved