Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом про визнання припиненим договору поруки №6211Р6, укладеного 23 грудня 2011 року між [PERSON] та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що між сторонами у справі 23 грудня 2011 року укладено Договір поруки №6211Р6, відповідно до пункту 3.1. якого Поручитель (Позивач) зобов'язується перед Кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання ПАТ «ВОЗКО» (далі - Позичальник) Основного зобов'язання. Відповідно до статті 1 Договору поруки (зі змінами та доповненнями, внесеними Додатковою угодою від 29.11.2013 року) Основне зобов'язання - зобов'язання Позичальника, передбачені Кредитною угодою щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій. Кредитною угодою є: Генеральна угода №6207N1 від 18.01.2007р. з загальним лімітом заборгованості 11 160 000 доларів США, терміном користування до 17 січня 2014 року, Кредитний договір №6207К14 від 05.09.2007р. з загальним лімітом заборгованості З 000 000 доларів США та 1 010 000 гривень, терміном користування до 31 грудня 2015 року, Кредитний договір №6211К7 від 01.07.2011р. з загальним лімітом заборгованості 6 744 000 доларів США, терміном користування до 31 січня 2014 року, Кредитний договір №6211К11 від 20.10.2011р. з загальним лімітом заборгованості 495 000 доларів США, терміном користування до 19 жовтня 2018 року. Починаючи з липня 2014 року Позичальником неодноразово допущено порушення умов Кредитної угоди у вигляді несплати процентів, комісії та суми основного боргу, передбачені графіком надання та погашення кредиту. 12.11.2014 Відповідачем направлено на адресу Позичальника претензії за вих.. номерами 62-010/687, 62-010/688 та 62-010/689 із вимогою погашення заборгованості перед Банком. Аналогічні претензії направлені на адресу Позивача за вих. №62-010/684, 62-010/685 та 62-010/686. У зв'язку із зміною строку виконання основного зобов'язання в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України і не пред'явленням до нього позову про стягнення заборгованості протягом шести місяців з дня настання дати виконання основного зобов'язання позивач просить визнати припиненим Договір поруки. Також, як на підставу припинення поруки Позивач посилається на збільшення загального обсягу заборгованості внаслідок укладення між Позичальником та Кредитором низки Додаткових угод до Кредитної угоди без згоди Позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник Відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що претензіями, направленими на адресу третьої особи та позивача, було змінено строк виконання Основного зобов'язання та в межах шестимісячного строку заявлено позов про стягнення заборгованості. При цьому посилався на наявність судової справи про стягнення з позивача як Поручителя заборгованості за Кредитною Угодою, яка розглядається Вознесенським районним судом Миколаївської області. Зазначає, що Відповідачем не було пропущено шестимісячний строк для звернення до суду із позовом про стягнення з Поручителя заборгованості. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення учасників процесу, дійшов до наступних висновків. 23.12.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» укладено договір поруки № 6211Р6 від 23.12.2011 року (далі - Договір поруки). Відповідно до пункту 3.1. Договору поруки позивач, зобов'язується перед банком солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання ПАТ «ВОЗКО» Основного зобов'язання. Відповідно до статті 1 Договору поруки Основне зобов'язання - зобов'язання Позичальника, передбачені Кредитною угодою щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій. Кредитною угодою, з урахуванням змін, внесених Договором про внесення змін до Договору поруки від 29.11.2013 року є: -Генеральна угода №6207N1 від 18.01.2007р. з загальним лімітом заборгованості 11 160 000 доларів США, терміном користування до 17 січня 2021 року. -Кредитний договір №6207К14 від 05.09.2011р. з загальним лімітом заборгованості 3 000 000 доларів США та 1 010 000 гривень, терміном користування до 31 грудня 2015 року. -Кредитний договір №6211К7 від 01.07.2011р. з загальним лімітом заборгованості 6 027 203 доларів США, терміном користування до 31 січня 2017 року. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про те, що порушення виконання основного зобов'язання позичальником мало місце з липня 2014 року, а відповідач звернувся до суду з позовом лише в квітні 2015 року, а тому вважає, що кредитор пропустив строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку із чим порука є припиненою. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено в договорі поруки. За змістом частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний періоду часі зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, суд надходить до висновку про те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. При цьому, під виконанням сторонами основного зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання виконання основного зобов'язання (у тому випадку, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Даний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14, який є обов'язковим для всіх судів України відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено та підтверджено представниками сторін, що заборгованість ПАТ «ВОЗКО» за основним зобов'язанням виникла у липні 2014 року. Наведені обставини стверджуються також і листами-претензіями № 12-010/687 від 10.03.2015 року, № 62-010/688 від 10.03.2015 року, № 62-010/689 від 10.03.2015 року, що були направлені банком поручителю [PERSON] у зв'язку із невиконанням ПАТ «ВОЗКО» взятих на себе зобов'язань (т. 1 а.с.12-19). Відповідно до пункту 7.4. Договору поруки дія Договору поруки припиняється після повного виконання Основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.ст. 251, 252 ЦК. Разом з тим, відносини поруки врегульовані главою 49 Цивільного кодексу України. Статтею 559 ЦК визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер і у випадку не встановлення сторонами в договорі поруки строку дії поруки, поручителя слід вважати зобов'язаним виключно в межах строку, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України. Як вбачається з копії позовної заяви ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, остання одержана та зареєстрована Вознесенським міськрайонним судом м. Миколаєва 27 квітня 2015 року, про що свідчить відмітка на штампі реєстрації (т. 1 а.с. 49). Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідач звернувся із позовом до Позивача про стягнення заборгованості лише в квітні 2015 року, тобто з порушенням шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК. За своєю природою строк, визначений ч.4 ст. 559 ЦК України є преклюзивним (припиняючим) і його закінчення є підставою для припинення поруки. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, тому і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченню припиняються (презумпція припинення поруки). Отже, суд прийшов до висновку, що на момент звернення позивача до суду його зобов'язання за Договором поруки перед Відповідачем припинились в силу ч.4 ст. 559 ЦК України. Такий же висновок наведено і в Постановах Верховного Суду України (постанови від 18 липня 2012 р. N 6-78цс12, від 21 травня 2012 р. N 6-48цс11, від 23 травня 2012 р. N 6-33цс12). Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з цих підстав. Разом з тим, судом встановлено, що між позичальником та кредитором було укладено низку додаткових угод до Кредитної угоди. Зокрема, відповідно до пункту 1 Додаткового договору №6207К1-23 від 26.06.2014 р. до Кредитного договору №6207К1 від 18.01.2007 р. змінено підпункт 3.2.5. Кредитного договору та в період з 01.11.2014 р. проценту ставку встановлено в розмірі 11,25% замість 10,25%. Також, Додатковим договором №6211К11-5 від 26.06.2014 р. до Кредитного договору №6211К11 від 20.10.2011 р. в два рази було збільшено розмір комісії за управління кредитом у випадку порушення зобов'язань зі сторони позичальника по відношенню до базового розміру комісії. Із викладеного вбачається, що внаслідок зміни процентної ставки в сторону збільшення та розміру комісії за управління кредитом збільшується і обсяг відповідальності поручителя. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя. В той же час матеріали справи не містять і представником Відповідача не спростовано того факту, що вказане збільшення відповідальності поручителя було погоджено з поручителем. Так, за змістом частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Отже, припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України можливе тоді, коли наслідком таких змін стало збільшення матеріальної відповідальності поручителя без його згоди. Пунктом 7.3. Договору поруки встановлено, що будь-які зміни та доповнення до цього Договору мають юридичну силу лише за умови підписання їх уповноваженими на те представниками Сторін. Однак, матеріали справи не містять доказів укладення Додаткових угод до Договору поруки, якими б було надано згоду поручителя на збільшення його відповідальності. Вказана позиція викладена, зокрема, в Постанові Верховного Суду України №3-196гс14 від 23.12.2014 р. Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які б спростовували вказані вище обставини, представником відповідача суду не надано, не містять таких доказів і матеріали цивільної справи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved