Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що за домовленістю сторін позивач виготовив із свого матеріалу для відповідача дверні блоки вартістю 15000 грн. Розрахунок мав відбутись після доставлення останніх відповідачу. Позивач виконав своє зобов'язання та виготовив й доставив відповідачу дверні блоки у домовлений час, відповідач прийняв останні, проте пообіцяв розрахуватись пізніше. На підтвердження дійсності своїх намірів розрахуватись, [PERSON] надав копію свого паспорту та написав власноручно розписку в якій зазначив, що заборгував позивачу грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. за товар (дверні блоки) та зобов'язується повернути останні до 20.02.2013 року. У зазначений строк відповідач своє зобов'язання не виконав, а тому позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив слухати справу у відсутність відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував /а.с. 29/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, у відсутність відповідача та ухвалити за згодою позивача заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. В січні 2012 року сторони домовились про те, що позивач виготовить із свого матеріалу дверні блоки за 15000 грн., а відповідач розрахується за останні, після їх виготовлення та доставки за адресою відповідача. Після виготовлення дверних блоків, позивач доставив останні відповідачу. [PERSON], оглянувши товар, прийняв останній та пообіцяв розрахуватись найближчим часом. На вимогу позивача та на підтвердження добросовісності, відповідач 21.01.2013 року написав власноручно розписку, де зазначив, що заборгував позивачу 15000 грн. за товар (дверні блоки) та зобов'язався повернути останній до 20.02.2013 року. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором. Крім того, позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням умов договору відповідачем, останній спричинив душевні страждання та переживання позивачу, що призвело до порушення звичайного ритму життя, чим заподіяв моральну шкоду, яку оцінює у 7000 грн. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати суду ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано доказів на підтвердження вимог про те, що позивачу була спричинена моральна шкода, а тому суд вважає вимоги в цій частині необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки відповідач не виконав грошові зобов'язання передбачені розпискою, добровільно борг не повернув, тому остання має бути стягнута у примусовому порядку. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial