Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що 18.10.1997 р. він уклав шлюб з відповідачкою. Від вказаного шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з ним. З квітня 2013 р. з відповідачем проживають, окремо, примирення не можливе. Відповідачка подала зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів на власне утримання у зв'язку із розірванням шлюбу в розмірі 2000 грн. щомісячно. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав та просив їх задовольнити, справу розглядати за участі його представника. Представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Заперечував проти задоволення зустрічної заяви щодо стягнення аліментів, вказуючи на те, що неповнолітня донька залишилась проживати з батьком, тобто відповідачем по зустрічному позову, яку він утримує. Крім цього, позивачка є фізичною особою-підприємцем, орендує земельну ділянку для здійснення підприємницької діяльності, має у власності нерухомість. Відповідачка в судове засідання не з'явився, надавши свою заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечувала, просила задовольнити зустрічну позовну заяву, справу розглядати у її відсутність за участю представника. Представник відповідача просила задовольнити зустрічну позовну заяву, вказуючи, на те, що причиною розпаду сім'ї слугувала подружня зрада з боку відповідача по зустрічній заяві. Так, до укладання шлюбу позивачка працювала, виїжджала за кордон за товаром. Після укладення шлюбу, відповідач заборонив позивачці працювати, вважаючи, що дружина повинна сидіти вдома та забезпечувати домашній затишок. З тих пір вона займалась веденням домашнього господарства, вихованням доньки, доглядом за дитиною та чоловіком. Після переїзду відповідача, позивачка залишилась без засобів існування, неодноразово намагалася працевлаштуватись, однак працедавці бажають бачити у себе працівників молодшого віку. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову та відмовлення в задоволені зустрічного позову з наступних підстав: Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 18.10.1997 року у Московському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис № 1331. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження Серії [NUMBER], згідно якого [PERSON], є батьком дитини , а [PERSON] є матір'ю. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка та примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене, суд вважає що шлюб підлягає розірванню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача. Статтею 76 СК України встановлено, якщо в зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою, або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості отримати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, коли є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто із змісту, приведеної статті, вбачаються дві умови для отримання права на утримання. Так, позивачка повинна потребувати матеріальної допомоги, а колишній чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи із наданих письмових та аудіо доказів по справі, вбачається, що позивач та відповідач по зустрічному позову є фізичними особами - підприємцями. Позивачка має в оренді земельну ділянку для здійснення підприємницької, має у власності нерухомість. Крім цього, сторонами не заперечується факт проживання неповнолітньої дитини разом із батьком та на його утриманні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем та представником позивача по зустрічному позову не доведено двох необхідних умов для отримання права на утримання, передбачених ст. 76 СК України.

Outcome: approved