Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, посилаючись на те, що відповідач є власником (наймачем) квартири [ADDRESS] та зареєстрована як побутовий споживач, особовий рахунок №16431. Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з 1 листопада 2010 року по 1 червня 2016 року, відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Просить суд стягнути з відповідача 6 400 грн. заборгованості за постачання теплової енергії та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року постановлено проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідач є власником та зареєстрована у [INFO] (а.с.28), за якою у товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», яке є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія», що надає послуги з постачання теплової енергії (а.с.16), відкритий особовий рахунок на імя відповідача №16431. У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 1 листопада 2010 року по 1 червня 2016 року по особовому рахунку №16431 існує заборгованість в розмірі 6 400 грн. (а.с.4-5). Розрахунок здійснено на основі тарифів, погоджених рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради Донецької області від 5 березня 2008 року №173 (а.с.10-11) та від 1 жовтня 2008 року №729 (а.с.15), а також затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14 грудня 2010 року №1831 (а.с.14) та постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 6 червня 2014 року №650, від 11 липня 2014 року №899 (а.с.9). Згідно з п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею\~13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У відповідності до ч.5 п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року №1198, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач-споживач не здійснила оплату за послуги з постачання теплової енергії, надані позивачем, за період з 1 листопада 2010 року по 1 червня 2016 року, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved