Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивачем, [PERSON], через свого повноважного представника, [PERSON], предявлений позов до відповідачів, [PERSON] та Семенівської міської ради Чернігівської області, за даними якого заявлені на вирішення суду позовні вимоги про визнання за [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і надвірними спорудами, які розташовані по провулку С. Самойловича, будинок 4, в місті Семенівка Чернігівської області, в рівних частинах. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено про те, що 10 серпня 2002 року позивач та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. 05 березня 2004 року позивач та відповідач [PERSON] за договором купівлі-продажу від 05 березня 2004 року купили житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і надвірними спорудами, який знаходиться по провулку С.Самойловича, будинок 4, в місті Семенівка Чернігівської області. 14 грудня 2004 року позивач зареєстрував право власності на придбаний житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, що підтверджується витягом, виданим Новгород-Сіверським міжміським бюро технічної інвентаризації. Після купівлі житлового будинку, будучи юридично не обізнаним, позивач дозвіл на виконання будівельних робіт не отримав і почав разом з відповідачем [PERSON] перебудовувати будинок та споруди. Перебудування будинку було завершено у 2007 році, а перебудування господарських та побутових будівель і надвірних споруд було завершено у 2010 році. 19 грудня 2013 року за рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. В 2015 році позивач з метою підготовки цього позову звернувся в органи БТІ та виготовив технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, за що сплатив 994 гривні 30 копійок. Також позивач провів оцінку спільного будинку, за що сплатив 800 гривень 00 копійок. До кінця 2013 року діяла відповідна процедура прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та господарських будівель, які були збудовані до 12 березня 2011 року без дозволу на виконання будівельних робіт. Але позивач, будучи юридично не обізнаним, не звернувся до 31 грудня 2013 року до територіального органу Державної архітектурно-будівельної інспекції України для прийняття в експлуатацію самовільно збудованих житлового будинку та господарських будівель. На даний час не існує правового механізму прийняття в експлуатацію самовільно збудованих житлових будинків та господарських будівель та споруд. Належний технічний стан самочинних забудов підтверджено технічним паспортом, який було видано позивачеві. Також житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, що розташований по провулку С. Самойловича, будинок 4, в місті Семенівка Чернігівської області, відповідає діючим будівельним, санітарним та протипожежним нормам, що підтверджується довідками з відповідних державних установ. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач та відповідач [PERSON] не мають можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, які фактично є їх власністю, якою вони володіють багато років, та розташовані по провулку С. Самойловича, будинок 4, в місті Семенівка Чернігівської області, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Беручи до уваги те, що нерухоме майно купувалося та самочинно перебудовувалося подружжям у зареєстрованому шлюбі, то за позивачем та відповідачем [PERSON] на це майно має бути визнане право спільної сумісної власності. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його повноважний представник [PERSON] позов підтримали частково та пояснили про те, вони у деякій мірі не підтримують вимог про визнання права власності за позивачем та відповідачем [PERSON] в рівних частинах, а підтримують позовні вимоги лише у частині необхідності визнання права спільної сумісної власності на спірне майно за позивачем та відповідачем [PERSON] без визначення будь-яких (реальних чи ідеальних) часток. Відповідач [PERSON] та її повноважний представник [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково тільки щодо необхідності визнання за сторонами права спільної сумісної власності без виділення позивачеві чи відповідачеві [PERSON] яких-небудь часток, та пояснили про те, що у них зі стороною позивача із цього приводу спір практично не існує, а спір щодо самочинних забудов дещо наявний у позивача та Семенівської міської ради Чернігівської області. Представник відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, міський голова [PERSON], у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, за змістом якої позов згаданим відповідачем визнається повністю, наслідки визнання позову відповідачеві зрозумілі. Третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Семенівське районне управління юстиції Чернігівської області, у судове засідання свого повноважного представника не направила, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за потрібне вирішити позов за наступних установлених судом обставин. У справі зясовано, що позивач за правовстановлюючим документом, нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 05 березня 2004 року, в цілому набув право приватної власності на житловий будинок з будівлями і спорудами, які розташовані на землях територіальної громади Семенівської міської ради Чернігівської області під погосподарським номером 4 по провулку С. Самойловича в місті Семенівка Чернігівської області (копія договору на а.с. 7), котре виникло з моменту його реєстрації 14 грудня 2004 року в комунальному підприємстві «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» (копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на а.с. 14). Право власності на вказане нерухоме майно позивач набув у шлюбі з відповідачем [PERSON], у якому вони перебували у період часу з 10 серпня 2002 року по 08 січня 2014 року (копія заочного рішення суду від 19 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 08 січня 2014 року на а. с. 18). Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач [PERSON] спільно самочинно здійснили перебудування будинку та споруд за вказаною вище адресою, яке було остаточно завершене у 2010 році, про що свідчать відомості позовної заяви (а.с. 2-3). Разом з цим, право власності на земельну ділянку по провулку С. Самойловича, 4, в місті Семенівка Чернігівської області за позивачем чи відповідачем [PERSON] не оформлене і спірний будинок з будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці земель Семенівської міської ради Чернігівської області, на що вказує наявна у справі згадана вище копія договору купівлі-продажу будинку. На новозбудовані обєкти по провулку С. Самойловича, 4, в місті Семенівка Чернігівської області позивач має технічний паспорт, складений станом на 19 березня 2015 року Семенівським відділенням комунального підприємства «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації»(копія на а.с. 9-13). Згідно відомостей доданих до позову довідок головного архітектора Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 01 квітня 2015 року (копія а.с. 15), Семенівського підрозділу Корюківського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби в Чернігівській області від 02 квітня 2014 року (копія на а.с. 16) та Семенівського районного сектора Управління ДСНС України у Чернігівській області від 06 квітня 2015 року (копія на а.с. 17) збудовані позивачем та відповідачем [PERSON] по провулку С. Самойловича, 4, в місті Семенівка Чернігівської області обєкти відповідають діючим будівельним нормам та правилам, державним санітарним правилам, а також діючим протипожежним нормам. Інших документів щодо будівництва особами, які беруть участь у справі, суду не надано. Виходячи з таких наведених обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Згідно із частинами 1, 2 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Аналіз обставин справи свідчить, що спірні обєкти позивачем та відповідачем [PERSON] (перелік спірних обєктів міститься на а.с. 10, куди за результатами технічної інвентаризації віднесено кімнату житлового будинку, сарай, майстерню, огорожу) збудовано без належного дозволу, а отже, з боку позивача та відповідача [PERSON] мала місце самочинна забудова земельної ділянки. Втім, за положеннями ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, оскільки позивач та відповідач [PERSON] по суті є користувачами земельної ділянки по провулку С. Самойловича, 4, в місті Семенівка Чернігівської області, яка відноситься до земель Семенівської міської ради Чернігівської області, що останньою по суті не заперечується, адже нею позов, як вказано вище визнається, а проведене позивачем та відповідачем [PERSON] будівництво не може порушувати права інших осіб, позаяк збудовані обєкти відповідають діючим будівельним нормам та правилам, державним санітарним правилам, протипожежним нормам, у суду немає аніяких правових перешкод для визнання за позивачем та відповідачем [PERSON] права власності на їх нерухоме майно на підставі ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України. Однак, при визнанні права власності на нерухомість за позивачем та відповідачем [PERSON], суд вважає за потрібне з урахуванням правил ст. ст. 60, 61 Сімейного кодексу України щодо обсягу установлення права власності на майно, набутого подружжям за час шлюбу, позов задовольнити частково з визнанням за позивачем та відповідачем [PERSON] тільки права спільної сумісної власності на спірне майно, оскільки вимоги у такому форматі загалом підтримуються стороною позивача, без застосування поділу набутого позивачем та відповідачем [PERSON] за час шлюбу майна на частки. Позаяк позов задовольняється частково, суд убачає за необхідне за правилами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача половину оплаченого ним при подачі позову судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок, адже рішення у справі ухвалюється на користь обох цих сторін, присудивши таким чином до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 121 гривню 80 копійок (243,60 : 2 = 121,80), сприймаючи, поряд з іншим, і те, що вини Семенівської міської ради Чернігівської області у самовільних спірних забудовах, які є предметом позову, немає зовсім. У стягненні з відповідача [PERSON] заявлених у позові (а.с. 2-3) як судові витрати половини коштів, котрі витратив позивач на підготовку до позову (оплата за технічну інвентаризацію та за оцінку майна) в розмірі 897 гривень 15 копійок, суд вважає за потрібне відмовити повністю, адже із приводу здійснення таких витрат клопотання, обумовлене приписами ст. 86 Цивільного процесуального кодексу України, стороною позивача не заявлялося.

Outcome: partial