Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 04.06.2016 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій обл., за актовим записом 931. Від шлюбу дітей у сторін не має. Спільне проживання з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та ведення справ сім'ї, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки та взаємні образи. Між сторонами склалась взаємна відчуженість, подружні відносини у них припинились, а тому подальше проживання та збереження шлюбу і сім'ї є неможливим та суперечить інтересам позивача. Спір про поділ спільного майна подружжя буде вирішено в добровільному порядку після розірвання шлюбу. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд розірвати шлюб укладений з відповідачем. До судового засідання позивач не з'явився однак в позовній заяві просив суд розгляд даної справи проводити без його участі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, вказала що шлюб розпався тому що позивач застосовував до неї фізичну силу, а також через подружню зраду з боку [PERSON], просила суд розірвати шлюб укладений з позивачем, після розірвання шлюбу прізвище просила залишити без змін. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.06.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 178697(на 4 а.с.). Причиною розладу в сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що відповідач наполягала на розлученні, мала стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved