Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення трьох процентів річних у розмірі 6776,0 гривень та інфляційних втрат у розмірі 23314,35 гривень, а також понесених судових витрат у розмірі 768,40 гривень судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19 червня 2017 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 17 вересня 2015 року у розмірі 133166,07 гривень, а також стягнуто 1331,67 гривню судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 17 липня 2017 року, однак таке відповідачем добровільно виконано не було. На підставі виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м.Львова відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Станом на момент звернення до суду із вказаним позовом, відповідачем заборгованість за договором позики не погашено. Враховуючи, що зобов`язання відповідача перед позивачем не виконане, виникло 17 липня 2017 року, а тому у зв`язку із довготривалим невиконанням рішення суду утворилась заборгованість, яка складається з інфляційних втрат та 3% річних. На підставі наведеного просить позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 30090,35 гривень, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду у розмірі 768,40 гривень. Справа поступила до суду 25.03.2019 року. Ухвалою судді від 04.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Шкарупська- [PERSON] у судове засідання 04.06.2019 року не з`явилася, подавши при цьому заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Враховуючи, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 04.06.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.7-9), рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19 червня 2017 року, яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вирішено стягнути з останньої заборгованість за договором позики від 17 вересня 2015 року у розмірі 133166,07 гривень та 1331,67 гривень судових витрат. 18 серпня 2017 року головним державним виконавцем Личаківського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54548538 (а.с.11) на підставі виконавчого листа № 463/969/17, виданого Личаківським районним судом м.Львова 27 липня 2017 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 133166,07 та судових витрат у розмірі 1331,67 гривень. Відповідно до листа начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 6432 від 22 березня 2019 року (а.с.10), станом на 22 березня 2019 року залишок заборгованості у виконавчому провадженні АСВП № 54548538 становить 134497,74 гривні, з яких 133166,07 гривень заборгованість за договором позики та 1331,67 гривень становить заборгованість по судових витратах. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем рішення суду від 19 червня 2017 року, яке набрало законної сили 17 липня 2017 року, не виконано, а тому із довготривалим його не виконанням, у позивача виникло право щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат на відповідне грошове зобов`язання. Частиною 4 ст.264 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається із змісту постанови Великої палати Верховного суду від 16.05.2019 року (справа № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18) у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. В той же час, статтею 1 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Як вбачається із долученого позивачем розрахунку (а.с.5-6) за основу нарахування для 3% річних та інфляційних втрат позивачем взято суму грошового зобов`язання у розмірі 134497,0 гривень, яка складається із заборгованості за договором позики у розмірі 133166,07 гривень та 1331,67 гривень судового збору, що є невірним, оскільки судовий збір за своєю правою природою не є грошовим зобов`язанням, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму судового збору, яка підлягає стягненню на корить позивача, не допускається. Таким чином, сума грошового зобов`язання на яку слід нараховувати інфляційні втрати та 3% річних становить 133166,07 гривень, тобто сума грошового зобов`язання, яка виникла на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова. За прострочення вказаного грошового зобов`язання за період 17.07.2019 року 22.03.2019 року (кількість днів прострочення 613) сума 3% річних становить 6709,38 гривень. В свою чергу, враховуючи період невиконання грошового зобов`язання, розрахунок інфляційних втрат слід обчислювати з серпня 2017 року по березень 2019 року включно, що відповідає висновку, зробленому у п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», а саме - розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Оскільки інфляційне збільшення заборгованості за зазначений вище період становить 24175,21 гривень, що виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому стягненню підлягають 23314,35 гривень. Враховуючи вищенаведене, провівши відповідний розрахунок суми, яка підлягає стягненню, оскільки відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання за рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому позов слід задовольнити частково у межах заявлених позовних вимог з врахування принципу диспозитивності та стягнути з відповідача на користь позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання з 17.07.2017 року по 22.03.2019 року, а саме: три відсотки річних у розмірі 6709,38 гривень, інфляційні нарахування у розмірі 23314,35 гривень, а всього - 30023,73 гривні. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід\~стягнути на\~користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 гривень судового збору.

Outcome: partial