Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, мотивуючи його тим, що 15 березня 2010 року відповідач позичив у нього 50000,00 дол. США, на підтвердження чого видав йому розписку. Вказану суму боргу відповідач зобов'язався повернути йому протягом трьох років, тобто до [INFO] року. Грошові кошти у розмірі 50000,00 дол. США були передані [PERSON] у момент написання розписки. Враховуючи, що в обумовлений в договорі термін [PERSON] борг не повернув, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 50 000,00 дол. США, що згідно офіційного курсу гривні становить 788 500,00 грн. та стянути на його користь судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги та просить стягнути суму боргу за курсом нацвалют станом на 16.04.2015 року в розмірі 1089000 грн. Відповідач, [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги позивача не визнали та подали до суду заперечення на позовну заяву про стягнення грошових коштів, в якім вказують, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності та спростовуються тим, що між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] жодних договірних зобов'язань не існувало, ніяких грошей позивач йому в борг не надавав. Копія прозписки, яка наявна у матеріалах справи, насправді була написана ним громадянину [PERSON], як гарантійне зобов'язання перед [PERSON], які датовані однією й тією ж датою 15.03.2010 року. На підтвердження того, що розписка на підставі якої свої вимоги обгрунтовує позивач належить [PERSON], і що його зобов'язання повернути гроші в сумі 50000,00 дол. США існувало саме перед ним - служить надана ним розписка від 03.01.2015 року, в якій [PERSON] зазначає, що така розписка ним втрачена, а претензій до нього він не має. Вказує, що позивачем не доведено наявності між відповідачем договірних правовідносин, зокрема укладення договору позики, за яким у позивача виникло право на отримання коштів від відповідача. З копії розписки не вбачається, що саме він [PERSON] є стороною договору - кредитором боргового зобов'язання, в той же час, оригіналу розписки ним суду не надано, а отже позивачем не доведено наявності в нього права вимоги грошових коштів по вказаній копії розписки, а вказаним договором позики його права не порушені. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої збільшені позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що раніше, до надання грошової позики відповідачу, він не був знайомим із відповідачем, а познайомилися вони на автомобільному ринку і познайомив їх [PERSON] під час обіду в їдальні, де вони обідали та коли до них підсів [PERSON] Підчас розмови відповідач запитав чи не зміг би він позичити йому 50000 дол. США терміном на три роки та з певною вигодою при поверненні отриманої суми на 5-6 тис. більше. На такі умови він погодився, але перед наданням коштів запитав у [PERSON] чи є відповідач платоспроможним та чи зможе відповідач повернути таку суму. [PERSON] ствердив, що [PERSON] порядний і купив в нього будинок та він може йому позичити гроші, тому позичити погодився і запропонував [PERSON] зустрітися в м.Івано-Франківську біля ресторану Овен. Під вечір 15.03.2010 року вони зустрілися і він передав гроші в сумі 50000 дол. США, а [PERSON] написав йому розписку записавши дані із свого паспорта в розписку та дав йому цю розписку пообіцявши, що гроші поверне протягом трьох років. Зв'язок вони між собою не підтримували, інколи бачив відповідача на базарі, а перед подачею позовної заяви їздили в селище Верховина дивитися об'єкт разом із [PERSON] де їх бачив чоловік по імені [PERSON] та заходили до приватного нотаріуса на другий поверх в селищі Верховина. Зрозумівши, що [PERSON] не збирається повертати йому позичені гроші, він звернувся із позовом до суду, оригінал розписки, яку він зберігав, додав до матеріалів справи. Просить позов задовольнити в збільшеному розмірі в сумі 50000 дол. США, що в гривнях за теперішнім курсом ддолара становить 1089000 грн. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні не визна, суду пояснив, що дійсно його мати у [PERSON] купила будинок за який заплатила гроші в сумі 250 000 дол. США та подарувала йому, [PERSON], а у [PERSON] купила будинок [PERSON], його дружина. Так як їм на момент купівлі будинку у [PERSON] не вистачало коштів, то вони домовилися, що [PERSON] гарантує [PERSON] , що кошти в сумі 400000грн (50000дол. США) заплатить пізніше протягом трьох років. З цього приводу він написав розписку [PERSON], а [PERSON] написав розписку [PERSON] про те, що отримав 50000 дол. США які поверне протягом трьох років. При поверненні грошей він вимагав від [PERSON], щоб той повернув розписку, однак останній вказав, що розписку загубив, тому як його розписка опинилася у [PERSON] сказати не може, так як [PERSON] має багато боргів і тому скривається, та можливо і надав в рахунок якогось боргу його розписку позивачу. Про те, що вони в кінці року їхали в селище Верховина із позивачем заперечує, вказує, що дійсно їхав із [PERSON] в селище Верховина де був і позивач, однак він мав справи тільки із [PERSON], а із позивачем він не мав ніяких ділових відносин. Просить в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] підтримала пояснення відповідача, просить в позові відмовити так як позивачем в судовому засіданні не підтверджено позовні вимоги належними доказами. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача та його представника, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в березні 2010 року його син [PERSON] продав свій будинок [PERSON] Однак, так як у них не було всієї суми, а тільки 300000 грн, то залишкову суму 400000грн. зобов'язався [PERSON] оплатити протягом трьох років, тобто частинами. За належне виконання цього боргу поручився за них [PERSON] у якого вони купили його частину будинку. Фактично це суцільний будинок який будували на два господарства, він для свого сина [PERSON] та [PERSON] для себе. Дійсно [PERSON] писав йому розписку про те, що він отримав від нього 50000 дол. США, які зобов'язується повернути протягом трьох років, а [PERSON] писав розписку [PERSON] однак самої розписки зміст охарактеризувати не може і що в ній написано, теж не знає. Пізніше [PERSON] написав розписку [PERSON], що до нього претензій немає згідно наданої останнім розписки. Свідок [PERSON] суду ствердила, що [PERSON] в них у квартирі писав [PERSON] розписку,за гроші, які вони би мали доплатити [PERSON] за придбаний будинок. В квартирі були: вона, [PERSON], її дочка, а також син [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] Інших осіб в квартирі при написанні розписки [PERSON] та [PERSON] один одному не було. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 15.03.2010 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Факт передачі коштів за договором позики підтверджується борговою розпискою від 15.03.2010 року, за якою відповідач отримав в борг від позивача 50000,00 дол. США. Відповідно до розписки відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти напротязі трьох років, що підтверджується оригіналом розписки, яку [PERSON] написав власноручно та на якій міститься його підпис (а.с.85). Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочин є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину ст. 207 ЦК України надає таке тлумачення: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка на яку посилається позивач як на доказ своїх вимог, написана власноручно позичальником [PERSON] власноручно, про що він не заперечив в судовому засіданні, що є належним і достовірним підтвердженням існування між сторонами відносин за договором позики. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Виходячи зі змісту ст. ст. 1047, 1049 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявність оригіналу розписки у позивача свідчить про те, що відповідачем умови договору позики щодо повернення боргу в сумі 50 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ України на день написання позовної заяви станом на 16.12.2014 року становить 788 500,00 грн., у повному обсязі та у визначений строк не виконано, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем в судове засідання не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики (розпискою) є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Судом не можуть бути прийняті до уваги розписки написані між [PERSON] і [PERSON] до уваги як доказ, що розписка яка вказується позивачем належить [PERSON], із тих підстав, що між [PERSON], [PERSON], та [PERSON] укладалися дійсно різні угоди, однактакі розписки не мають прямого відношення до боргу перед позивачем, а також свідчення [PERSON] про те, що розписки писалися в її будинку не можуть бути прийняті судом як належний доказ, так як в розписці вказано, що свідком написання розписки був [PERSON],(а.с. 31,48) про якого вона не змогла відповісти, а також свідчить про написання такої розписки уже після поданої заяви позивачем до суду. Крім того суд приймає до відома і той факт, що перед подачею позовної заяви до суду, позивач разом із відповідачем та особою яка їх знайомила, [PERSON], їздили в селище Верховина дивитись об'єкт нерухомого майна для придбання у власність, про що відповідач скрив при розгляді справи про знайомство із позивачем та заперечує їхнє знайомство з позивачем. Тому зваживши на всі обставини справи суд приходить до висновку, що дійсно між позивачем і відповідачем відбувся факт позики грошових коштів, які відповідач згідно наданої розписки не повернув позивачу, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 202, 207, 526, 527, 530,533, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved