Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу. Мотивувала свої вимоги тим, що 26 жовтня 1996 року відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району, між ними було укладено шлюб про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 1996 року жовтня місяця 26 числа зроблено запис за № 892 (а.с. 4). Сімейні стосунки у шлюбу не склались. Тривалий термін часу спільне господарство не ведеться, мають окремий бюджет, шлюб носить формальний характер, починаючи з листопада 2013 року. [INFO] від шлюбу народився син - [PERSON], батьком якого є [PERSON](а.с. 5). [INFO] від шлюбу народилася дочка - [PERSON], батьком якої є [PERSON](а.с. 6). Відповідач у справі не цікавиться проблемами виховання та утримання дітей, а тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання сина та дочки в примусовому порядку у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісяця але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO]. Починаючи з 24 лютого 2016 року просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в примусовому порядку у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісяця але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення докою повноліття. Також позивач, уточнивши позовні вимоги зазначає, що за час шлюбу ними було набуто майно - автомобіль «Міцубісі Грандіс», р.н. [NUMBER], вартістю 206200 гривень, який зареєстрований на праві власності за відповідачам. Просить суд ухвалити рішення, яким в порядку поділу майна подружжя стягнути зх. відповідача на її користь вартість ? частини автомобіля, яка становить 103100 гривень. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та просила її задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дочки у розмірі ? частки всіх видів заробітку, а також в частині стягнення на користь позивача вартості ? частки майна, яке є власністю подружжя та не заперечували проти задоволення позовних вимог в цій частині повністю. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Сторони не підтримують шлюбних стосунків з листопада 2013 року, проживають за різними адресами, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет. Позивач наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на неможливість збереження сім'ї, що не заперечується відповідачем. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] та дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісяця але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.12.2015 року до [INFO], суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Позивач з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] звернулася до суду 10 грудня 2015 року, тобто на момент недосягнення сином повноліття. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання сина в період його неповноліття, а саме з 10.12.2015 року(дата звернення до суду) до [INFO] є правомірною і підлягає задоволенню. Заперечення відповідача в цій частині судом до уваги не беруться. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині присудження аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved