Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання частково недійсним договору, посилаючись на те, що 18.11.2013 року з відповідачем уклав договір позики на суму 30 000 дол.США на строк до 15.09.2014р. Пунктом 9 Договору позики вказано , що у разі прострочення виконання зобов»язання за даним Договором, Позичальник зобов'язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та додатково сплатити штраф у розмірі 5 % від простроченої грошової суми за кожні 10 (десять) календарних днів такого прострочення. Сторони погодили, що загалом зазначений у цьому пункті Договору штраф не може перевищувати 50% від розміру відповідного прострочення. Вважає цей пункт договору неправомірним , оскільки протирічить ст..549 ч.2 ЦК України . В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених в ньому підстав та просив задовольнити, визнати недійсним п.9 договору . Представник відповідача просив в позові відмовити, посилаючись на те, що не має жодних правових підстав для визнання недійсним пункту 9 договору. 3-тя особа в судове засідання не з»явилась, про день розгляду справи повідомлена. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого . Встановлено , що 18.11.2013 року сторони уклали договір позики на суму 30 000 дол.США на строк до 15.09.2014р., який був посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А. Пунктом 9 Договору позики вказано , що у разі прострочення виконання зобов»язання за даним Договором, Позичальник зобов'язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та додатково сплатити штраф у розмірі 5 % від простроченої грошової суми за кожні 10 (десять) календарних днів такого прострочення. Сторони погодили, що загалом зазначений у цьому пункті Договору штраф не може перевищувати 50% від розміру відповідного прострочення. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства врегулювати свої відносини на власний poзсуд Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами, між ними було укладено договір позики, так як Відповідач передав Позивачу у власність грошові кошти, а Позивач зобов'язався їх повернути у визначений строк. При цьому у разі не сплати у визначених договором терміни грошових коштів, Позивач зобов'язався сплачувати за неналежне виконання своїх зобов'язань неустойку, яка передбачена умовами Договору позики. Згідно з частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У відповідності до пунктів 1,2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положення статті 552 Цивільного кодексу України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Згідно з статгею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, правовідносини між сторонами виникли з договору позики і на нього розповсюджується дія положень ЦК України: - частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України про те, що в разі встановлення в зобов'язанні строків його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк; - глава 48 Цивільного кодексу України щодо виконання зобов'язань, зокрема стаття 526 Цивільного кодексу України про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимого цього Кодексу. Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки. Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, в договорі сторони за домовленістю можуть встановити і вид відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання , і розмір санкцій, і особливі умови їх сплати. Відповідно до частини другої статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки , встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Таким чином, положення чинного законодавства встановлюють, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і встановити розмір штрафу за своїм розсудом. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом пункту 9 Договору позики Позичальник зобов'язаний сплатити Позикодавцю штраф у розмірі 5 % від,простроченої грошової суми за кожні 10 (десять) календарних днів такого прострочення, тобто - якщо Позичальник прострочить повернення грошових коштів з на 10 (десять) календарних днів, то він повинен сплатити 5 % від простроченої грошової суми; - якщо Позичальник прострочить повернення грошових коштів на 20 (двадцять) календарних днів, то він повинен сплатити 10 % від простроченої грошової суми; - якщо Позичальник прострочить повернення грошових коштів на 30 (тридцять) календарних днів, то він повинен сплатити 15 % від простроченої грошової суми; якщо Позичальник прострочить повернення грошових коштів з на 40 (сорок) календарних днів, то він повинен сплатити 20 % від простроченої грошової суми; якщо Позичальник прострочить повернення грошових коштів на 50 (п'ятдесят) календарних днів, то він повинен сплатити 25 % від простроченої грошової суми; - якщо Позичальник прострочить повернення грошових коштів на 60 (шістдесят) календарних днів, то він повинен сплатити 30 % від простроченої грошової суми; - якщо Позичальник прострочить повернення грошових коштів на 70 (сімдесят) календарних днів, то він повинен сплатити 35 % від простроченої грошової суми; якщо Позичальник прострочить повернення грошових коштів на 80 (вісімдесят) календарних днів, то він повинен сплатити 40% від простроченої грошової суми; - якщо Позичальник прострочить повернення грошових коштів з на 90 (дев'яносто) календарних днів, то він повинен сплатити 45 % від простроченої грошової суми; якщо Позичальник прострочить повернення грошових коштів на 100 (сто) календарних днів, то він повинен сплатити 50 % від простроченої грошової суми. В подальшому Сторони погодили, що загалом зазначений у цьому пункті Договору штраф не може перевищувати 50% від розміру відповідного прострочення. Такий розмір штрафу був визначений Сторонами у Договорі позики з метою забезпечення виконання зобов'язання, а саме повернення грошових коштів Відповідачу, що не суперечить нормам чинного законодавства України. Таким чином, у пункті 9 договору позики Сторонами визначена формула розрахунку штрафу за несвоєчасне повернення грошових коштів, що не суперечить нормам статті 549 Цивільного кодексу України. За таких обставин доводи Позивача в частині порушення вимог статті 61 Конституції України і статті 549 ЦК України та покладення на нього подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання не відповідають дійсності. При підписанні договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, пункт 9 договору містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним п.9 Договору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки укладений позивачем на підставі вільного волевиявлення, відповідно до чинного законодавства, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed