Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період з червня 2012 року по лютий 2015 року в сумі 84528, 20 грн. , а також середній заробіток за період затримки розрахунку з 21.02.2015 року по 20.11.2017 року у сумі 90168,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.02.1992 року був прийнятий на посаду інженера конструктора другої категорії відділу головного конструктора з організації та нормування праці та заробітної плати на виробниче обєднання « ЛАЗ». 17.08.1992р. був переведений на посаду інженера конструктора першої категорії цього ж відділу. 14.01.1993р. відділ головного конструктора реорганізовано в управління головного конструктора. 21.11.1994р. був переведений на посаду провідного інженера - конструктора цього ж управління. В 1994 р. державне підприємство « Львівський автобусний завод» реорганізовано у Відкрите акціонерне товариство «Львівський автобусний завод» 21.07.1997 р. переведений на посаду начальника бюро відділу перспективного проектування цього ж управління. 10.12.1999 р. переведений на посаду провідного інженера конструктора - керівника групи цього ж управління. 16.09.2002р. переведений на посаду провідного інженера конструктора - керівника групи інженерних розрахунків бюро компоновок, розрахунків та інформації управління головного конструктора науково - технічного центру. 11.06.2003р. переведений на посаду провідного математика - керівника групи відділу перспективного проектування цього центру. 20.06.2003р. переведений на посаду заступника начальника відділу стандартизації, метрології і сертифікації. 31.08.2003р. звільнений по ст. 36 п. 5 КЗпП України в порядку переведення на ЗАТ «Львівські автомобільний завод» 01.09.2003р. прийнятий на посаду заступника начальника відділу - начальника бюро сертифікації відділу стандартизації, метрології і сертифікації в порядку переведення з ВАТ «Львівський автобусний завод». 01.04.2004р. переведений на посаду заступника начальника відділу стандартизації та сертифікації - начальника бюро сертифікації. 09.08.2004переведений на посаду начальника цього ж відділу. 01.06.2006р. закрите акціонерне товариство «Львівський автобусний завод перейменовано у Закрите акціонерне товариство «Завод комунального транспорту». 31.03.2007р. звільнений за власним бажанням у відповідності до ст. 38 КЗпП України від 30.03.2003 р. 01.04.2007р. прийнятий на посаду начальника відділу стандартизації та сертифікації товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» 30.04.2011 р. переведений на відокремлений структурний підрозділ ТОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду начальника Управління стандартизації та сертифікації. 20.02.2015 р. звільнений згідно ст. 36. п. 1 КЗпП України за згодою сторін. При звільненні відповідач не провів з ним розрахунку. Таким чином, невиплачена заробітна плата за період з червня 2012 року по лютий 2015 року становить 84528, 20 грн. , На його неодноразові звернення з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. Оскільки відповідач порушив термін проведення розрахунку просить стягнути з нього середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.02.2015 року по 20.11.2017 року у сумі 90168,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснення дав аналогічні викладкним у позові, просить такий задовольнити. В чергове судове засідання позивач не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, що викладені у відзиві, та пояснив, що розмір заявленої позивачем заборгованості з невиплати заробітної плати необґрунтований, а розрахунок, на який він покликається, не може бути засобом доказування. Окрім цього, позивачем не надано доказів невиплати в установлений строк заробітної плати. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] 06.02.1992 року був прийнятий на посаду інженера конструктора другої категорії відділу головного конструктора з організації та нормування праці та заробітної плати на виробниче обєднання « ЛАЗ». 20.02.2015 р. звільнений згідно ст. 36. п. 1 КЗпП України за згодою сторін. Встановлено, що при звільненні відповідачем ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі та не проведено з ним повного розрахунку. Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, зробленого виходячи із індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України, відповідачем за період з червня 2012 року по лютий 2015 року не доплачено 84528,20 грн. З огляду на те, що відповідачем ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не надано ні позивачу, ні суду іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення в повному обсязі. У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обовязок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці» працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Положеннями ч.1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також суд враховує, що відповідно до положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до розяснень, які містить п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в терміни передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна позиція висвітлена в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що відповідач ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не провів із позивачем повного розрахунку в строк, визначений ст.116 КЗпП, суд приходить до висновку, що з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.02.2015 року по 20.11.2017 року у сумі 90168,00 грн. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Окрім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1746,96 коп. Рішення суду в частині виплати середньої заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved