Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Б64.009.72739 від 30.04.2010 року, посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит у розмірі 6 960 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 39,98 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 14 місяців та зобов'язалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 11.09.2013 року за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 55 668 грн. 30 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором з боржника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 30 квітня 2010 року між відкритим акціонерним товариством «Плюс Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Б64.009.72739 (а.с.8), за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредитні ресурси в розмірі 6960 гривень та зобов'язалась повернути кредит протягом 14 місяців. Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору плата за користування кредитними коштами становить 39,98% річних від залишкової суми кредиту. Пунктом 2.1 встановлено, що відповідачка зобов'язана повертати кредит разом з процентними платежами в 14 щомісячних внесках до 1 дня/числа кожного місяця, при цьому перші 13 внески у рівній сумі 821,56 грн., а останній внесок 842,70 грн. до 30.06.2011 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала умови, передбачені цим договором. На підтвердження цього надано довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором № Б64.009.72739 від 30.04.2010 року (а.с.5). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Станом на 11 вересня 2013 року, згідно довідки про стан заборгованості за кредитним договором № Б64.009.72739 від 30.04.2010 року, заборгованість відповідачки за кредитними зобов'язаннями становить 55 668 грн. 30 коп., з яких: прострочений борг - 6960 грн., прострочені проценти - 14817 грн. 81 коп., строкові проценти - 76 грн. 24 коп., пеня - 33 664 грн. 25 коп., віндикаційні витрати - 150 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 2.3 кредитного договору, у разі порушення позичальником строків сплати платежів по кредиту, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за даним Договором (у тому числі, але не обмежуючись, на листування, телефонні дзвінки, виїзди до позичальника, розшук позичальника, послуги сторонніх організацій, згідно з тарифами Банку). Зі змісту даного пункту договору випливає право банку на відшкодування віндикаційних витрат з боку позичальника, який неналежно сплачує борг за кредитним договором. Однак жодного доказу на підтвердження понесення таких витрат з боку банку позивачем не представлено суду. А тому, суд приходить до переконання що 150 грн. віндикаційних витрат не підлягають відшкодуванню зі сторони відповідачки. Згідно положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист порушеного права шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну вимогу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки в користь позивача заборгованість в загальній сумі 55 518 грн. 30 коп., з яких: прострочений борг - 6960 грн., прострочені проценти - 14817 грн. 81 коп., строкові проценти - 76 грн. 24 коп., пеня - 33 664 грн. 25 коп. В решті вимог позову слід відмовити за їх недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому сплачені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню зі сторони відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527, 610, 611, 612, 1054, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 74, 88, 197 ЦПК України,

Outcome: partial