Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №64-01-07 від 04.09.2007р. та понесені судові витрати. Ухвалою суду позов в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] залишено без розгляду за заявою позивача в зв'язку із тим, що останній виконав свої зобов'язання перед банком. В судове засідання сторона позивача не з'явилась, проте враховуючи наявність клопотання позивача про розгляд справи у строки, встановлені ЦПК України, а також положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру, оскільки справа перебуває тривалий час на розгляді, а сторони намагаються зловживати своїм правом шляхом затягування судового розгляду справи, то суд вирішує дану справу по суті спору, виходячи з наявних у справі доказів, про що не заперечують інші учасники процесу. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову. Суд роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, наслідки їх невиконання. І постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.6-8) 04.09.2007р. між позивачем ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» (надалі перейменоване на ПАТ «Фінанси та Кредит») та відповідачем ТОВ Торговий дім «Пластпайп» було укладено кредитний договір №64-01-07, за яким позивач надав кредит на загальну суму 5250000,00 грн. з кінцевим терміном погашення до 03.09.2010р., зі сплатою 18% річних з дня видачі кредиту до терміну повернення, та зі сплатою 36% річних з 03.09.2010р. до дня фактичного погашення основної заборгованості. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі вказаного вище договору між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» з одного боку та [PERSON] з другого боку було укладено договір поручительства №1 від 04.09.2007р. (а.с. 9-10), а також договір поручительства від 04.09.2007р. з [PERSON] (а.с. 11- 12). Крім того 01.02.2008р. між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договори поруки №2 (а.с.13-14), №3 від 13.06.2008р. (а.с.15-16), та №4 від 10.09.2008р. (а.с. 17-18), а також №5 від 12.09.2008р. (а.с.19-20), №6 від 17.09.2008р. (а.с.21-22) та №7 від 02.04.2009р. (а.с.115). Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, в даному випадку - до кредитного договору №64-01-07 від 04.09.2007р. Згідно із ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, так відповідно до ч.1 вказаної статті у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а частиною 2 цієї ж статті визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 статті 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості в солідарному порядку з поручителів. За умовами ст.ст. 526, 525 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 553 Цивільного кодексу України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Відтак, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Судом установлено, що відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 19.09.2013р. позов [PERSON] до ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» про визнання поруки припиненою було задоволено та визнано припиненою поруку [PERSON] згідно договору поручительства №1, укладеного 04.09.2007р. між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством Банк «Фінанси та кредит». Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.11.2013р. залишено без змін, а відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Івано-Франківського міського суду від 19.09.2013р. та ухвалу Апеляційного суду івано-Франківської області від 14.11.2013р. було відмовлено. Оскільки рішення суду щодо припинення поруки відповідача [PERSON] набрало законної сили, то в задоволенні позову в частині стягнення з вказаного відповідача заборгованості за договором слід відмовити. Відповідач [PERSON] відповідно до заяви позивача виконав свої зобов'язання перед банком, та за заявою останнього позов в цій частині залишено без розгляду ухвалою суду. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зауважив, що договір поруки останній підписував, але в суд із позовом про припинення зобов'язання за договором поруки не звертався з огляду на наявність рішення Івано-Франківського міського суду від 19.09.2013р. в справі за позовом [PERSON] до ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» про визнання поруки припиненою, яким було задоволено позов та визнано припиненою поруку [PERSON] Проте покликання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про те, що оскільки рішенням суду було припинено поруку відповідача [PERSON] і рішення набрало законної сили, то обставини встановлені у цьому рішенні не потребують доказування і мають преюдиційне значення для вказаного спору, а відтак і звертатись до суду із позовом про визнання припиненою поруки [PERSON] не має необхідності, суд вважає такими,що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Відповідно до правових позицій, які викладені у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року № 6- 20 цс 11 вказано, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України). А тому у суду відсутні правові підстави вважати припиненою поруку [PERSON] на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 19.09.2013р. в справі за позовом [PERSON] до ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» про визнання поруки [PERSON] припиненою Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а наявна заборгованість в розмірі 7184757,40 грн., що відповідно до розрахунку позивача (а.с. 23-24) складається з 5250000,00 грн. заборгованості за кредитом; 1540906,93 грн. заборгованості за відсотками; 66356,03 грн. пені за прострочку сплати відсотків та 327494,44 грн. пені за прострочку сплати кредиту, яка виникла в результаті невиконання відповідачами своїх зобов'язань та жодним чином не спростована, слід стягнути з відповідача - поручителя [PERSON]. Також із вказаного відповідача слід стягнути в користь позивача понесені витрати в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 3, 13, 16,20,202,203,207,525-527,554,543,629,651,1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial