Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивачем 28.05.2020 року подано відповідну позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену при звільненні заборгованість з заробітної плати яка складається з допомоги при виході на пенсію в розмірі 37562 грн. 91 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку виходячи з розміру середньоденного заробітку 555 грн. 50 коп. починаючи з 31.01.2020 року по день ухвалення судом рішення. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він працював у Відокремленому підрозділі Шахта «Гірська» Державного підприємства «Первомайськвугілля» (надалі ВП шахта «Гірська » ДП «Первомайськвугілля») починаючи з 04.09.1989року. Наказом від 31.01.2020 року № 143/тр позивач був звільнений з 31.01.2020року згідно п.7 ст. 40 КЗпП України. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем останнім було нарахована, але не виплачена заробітна плата, яка згідно виданої відповідачем довідки № 09/760 від 12.05.2020 року ВП шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля» складає 37562, 91 грн., після його звільнення заробітна плата виплачена не була, яку просив стягнути з відповідача на його користь. Відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. 17.08.2020 року представником позивача подано до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, оскільки 19.06.2020 року відповідачем було здійснено виплату належної йому суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 37562,91 гривень. Ухвалою від 17.08.2020 року прийнято відмову представника позивача від частини позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, провадження у цій частині вимог закрито та продовжено розгляд цивільної справи в частині позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Первомайськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Гірська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також, представником позивача наданий розрахунок належної до стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту звільнення по день фактичного розрахунку. Відповідно до наведеного представником позивача розрахунку середній заробіток обрахований за період з 31.01.2020 року по 19.06.2020 року, тобто за 96 робочих днів затримки розрахунку та розміру середньоденної заробітної плати в сумі 555,50 гривень. гривень. Копія відповідної заяви була направлена на адресу відповідача поштою 04.08.2020 року. Позивачем подано письмову заяву про підтримання позовних вимог, розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення. Відзиву на позов з боку відповідача на адресу суду не надходило і визначений ухвалою суду від 02.06.2020 року 15-ти денний строк для його подання сплинув. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] працював у Відокремленому підрозділі Шахта «Гірська» Державного підприємства «Первомайськвугілля» починаючи з 04.09.1989року та був звільнений Наказом від 31.01.2020 року № 143/тр з 31.01.2020року згідно п.7 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідною копією трудової книжки. Відповідно до довідки № 09/760 від 12.05.2020 року виданої ВП шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля» про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати нарахована сума до виплати та не виплачена заробітна плата складає 37562, 91 гривень. Відповідно до довідки ВП шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля» від 17.03.2020 року розмір середньоденної заробітної плати, складає 555, 50 гривень. Відповідно до виписки з карткового рахунку 19.06.2020 року позивачу було проведено відповідачем виплату заробітної плати в розмірі 37562,91 гривень. Так, предметом спору в рамках даного провадження, з урахуванням виплаченої заборгованості по заробітній платі, є питання про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку, що регулюється положеннями КЗпП України та загальними нормативними документами щодо права на оплату праці. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 31.01.2020 року по 19.06.2020 року, а саме 96 робочих днів. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат,що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наданої довідки про розмір середньоденної заробітної плати цей розмір складає 555,50 гривень. При цьому, суд враховує, що зазначений розмір був розрахований безпосередньо відповідачем, будь-яких заперечень щодо невірного визначення цього розміру, з боку відповідача, не надходило, як і інших розрахунків, тому, суд погоджується із доводами позивача щодо проведеного розрахунку та визначення розміру середнього заробітку в сумі 53328,00 гривень ( 555,50 гривень середньоденного заробітку х 96 робочих днів затримки розрахунку). Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З наданої суду довідки вбачається, що позивачем сплачено за послуги адвоката кошти за надану правничу допомогу в розмірі 3000 гривень. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Статтею 137 ЦПК України також не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на послуги адвоката. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 20 липня 2020 року справа № 750/8758/18 провадження № 61-15483св19, яку суд враховує за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин . Вимоги про відшкодування судових витрат на правову допомогу були заявлені при подачі позову, розрахунок витрат наведений у довідці, відповідні витрати підтверджені документально. Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не доведено не співмірність понесених витрат на надання правової допомоги на суму 3000 гривень, тому, суд вважає, що витрати на надання правової допомоги підлягають стягненню з відповідача. Розглядаючи позов таким чином, суд, враховуючи , що при поданні даного позову, позивач був звільнений від сплати судового збору і ніякі інші особи їх не понесли, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати по даній справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved