Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

позивач звернувся до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 21 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за [ADDRESS] , вартістю 599 827,00 грн. Крім того, 21 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0708 га, кадастровий № 8000000000:16:124:0095, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2 288 287,00 грн. Однак [PERSON] внаслідок укладання зазначених договорів отримала лише 10 000,00 доларів США. [INFO] [PERSON] померла. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 800,00 грн.; стягнути [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн 01 жовтня 2019 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без руху. 20 жовтня 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди повернуто позивачу. 15 березня 2020 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 21 травня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 25 червня 2021 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 21 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого продавці продали та передали у власність покупця, а покупець купив та прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1033175780366. Ціна майна 599 827,00 грн. (а.с. 19-22). Крім того, 21 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого продавці продали та передали у власність покупця, а покупець купив та прийняв у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0708 га, кадастровий № 8000000000:16:124:0095, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1033186380366. Ціна майна 2 288 287,00 грн. (а.с. 31-34). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 13). Позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 800,00 грн.; стягнути [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивач зазначив, що всупереч укладеним договорам [PERSON] отримала лише 10 000,00 доларів США. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визнає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити(реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнання права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Судом встановлено, що 21 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки. Зі змісту зазначених договорів вбачається, що співвласниками житлового будинку та земельної ділянки були [PERSON] та [PERSON] . Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів спричинення матеріальної та моральної шкоди зазначеними договорами, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Outcome: dismissed