Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 164/ФКВ-07 від 03 липня 2007 року, посилаючись на те, що згідно вказаного кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 40 000 дол. США зі сплатою 13,8 % річних. Внаслідок неналежної сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами та погашення кредиту станом на 15 липня 2013 року за ним наявна заборгованість в загальній сумі 489 939 грн. 73 коп. 20 січня 2014 року по справі було винесено заочне рішення, яке за заявою відповідача було скасовано судом, який його ухвали - 03 лютого 2015 року. Справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судове засідання після скасування заочного рішення - 15 квітня 2015 року відповідач не з'явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся за закінченням терміну зберігання, причини неявки відповідач суд не повідомив (а.с.68-70). Судове засідання було відкладено у зв'язку з неявкою відповідача на 08 червня 2015 року. В судове засідання 08 червня 2015 року відповідач та його представник не з'явились, про дату час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся за закінченням терміну зберігання та повідомленням про вручення судової повістки представнику позивача, причини неявки відповідач та його представник суду не повідомив (а.с.75-78). Будь-яких заяв від відповідача про зміну місця проживання до суду не надходило, а тому відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином, про час та місце судового засідання. Представник позивача в судове засідання 08 червня 2015 року не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 03 липня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 164/ФКВ-07. Окрім того, 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банку», в тому числі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 164/ФКВ-07 від 03 липня 2007 року. Відповідно до п. 4.1 Договору про передачу активів в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, «Укрпромбанк» передає (відступає) «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого «Дельта Банк» замінює «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі «Укрпромбанком» «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, «Дельта Банку» переходить (вступається) права вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків кредитними та забезпечувальними договорами. 1 жовтня 2009 року проведено заміну найменування юридичної особи з АТ «Дельта Банк» на ПАТ «Дельта Банк». У зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитними зобов`язаннями які виникли у [PERSON] за кредитним договором № 164/ФКВ-07 від 03 липня 2007 року. За кредитним договором № 164/ФКВ-07 (а.с.5-12), ТОВ «Укрпромбанк» надало відповідачу кредитні кошти в сумі 40 000 дол. США., з кінцевим терміном повернення 02 липня 2010 року. Умовами п. 1.5. договору передбачено обов'язок позичальника сплатити банку проценти за користування кредитом в розмірі 13,8 % річних. Згідно п. 2.5. договору позичальник взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення Кредиту у відповідності до Графіка зменшення ліміту кредитування (повернення заборгованості за Кредитом) на Позичковий рахунок шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку (-ів) Позичальника (його поручителів, гарантів та інших осіб у відповідності до п.2.16 цього Договору) та/або шляхом внесення готівки до каси Банку. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, позичальник належно їх не виконував, що підтверджується довідкою про стан заборгованості від 15 липня 2013 року. Доказів на спростування заборгованості відповідач суду не надав, клопотання про застосування стоку позовної давності не заявляв. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 15 липня 2013 року проведено розрахунок заборгованості за договором № 164/ФКВ-07 від 03 липня 2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитом в розмірі 489 939 грн. 73 коп., в тому числі: 315 723 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом, 174 216 грн. 23 коп. - заборгованість за відсотками. За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Будь-яких доказів, які б спростовували заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором останнім не представлено суду. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527, 530, 554, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved