Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання у будинку [ADDRESS] . Посилається на те, що він євласнико Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Інша половина належить його дружині. Згідно довідки Новобарівської сільської ради № 210 від 12.04.2019 р. до складу сім`ї [PERSON] входить донька [PERSON] , [INFO], та двоє внуків [PERSON] , [INFO], і [PERSON] , [INFO]. Відповідач, його колишній зять, (шлюб розірвано 28.03.2019 р.) не проживає у даному будинку більше трьох років, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, утриманні та обслуговуванні будинку. Ні він, ні інші члени його сім`ї не перешкодали йому проживати у будинку. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що позивачу на праві приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. З довідки Новобарівської сільської ради № 20 від 12.04.2019 р. та акту обстеження житлово-побутових умов від 18.04.2019 р. вбачається, що у будинку [ADDRESS] , проживають власник будинку [PERSON] , його донька [PERSON] та її діти, [PERSON] і [PERSON] . Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач більше року не проживає у належному позивачу житловому будинику [ADDRESS] , та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не навів, а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в будинку, що належить позивачу. За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Тому,

Outcome: approved