Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої збитки в розмірі 4067,22 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 березня 2020 року в м. Києві, по вул. Заньковецької, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Range Rover (д.р.н. [NUMBER] ), яким керувала [PERSON] та автомобіля Nissan (д.р.н. [NUMBER] ). Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 02.10.2020, по справі №757/35430/20-п, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП. 14 лютого 2020 року між ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №АО-4676651, предметом якого було страхування транспортного засобу Range Rover (д.р.н. [NUMBER] ). ПрАТ «СК «АРКС» на підставі страхового акту здійснила виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 4 067,22 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 4 067,22 грн. завданих збитків в розмірі сплаченої суми страхового відшкодування. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.07.2021 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. Відповідно до положень ч.8 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 березня 2020 року в м. Києві, по вул. Заньковецької, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Range Rover (д.р.н. [NUMBER] ), яким керувала [PERSON] та автомобіля Nissan (д.р.н. [NUMBER] ). Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб автомобіля Range Rover (д.р.н. [NUMBER] ). Як встановлено судом, відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 02.10.2020, по справі №757/35430/20-п, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Відповідно до матеріалів справи, на момент ДТП між ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №АО-4676651 від 14 лютого 2020 року, предметом якого було страхування транспортного засобу Range Rover (д.р.н. [NUMBER] ). На підставі заяви потерпілого, страхового акту №ARX2607444 від 17.08.2020 року позивачем було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 4 067,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням №697092 від 19.08.2020. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до положень п.в ст.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved