Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 15.09.2015 року, згідно якої отримала кредит в розмірі 3000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки позичальник [PERSON] свої зобов`язання по договору не виконала, станом на 04.02.2019 року у неї утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами - 12 136,23 грн. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 12 136,23 грн та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за відсутності відповідач не подавала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 15.09.2015 року, згідно якої отримала кредит в розмірі 3000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 7-23). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5,6) вбачається, що станом на 04.02.2019 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 12 136,23 грн., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту - 1572,87 грн; за простроченим тілом кредиту - 2671,29 грн; пеня за прострочене зобов`язання- 5537,96; пеня за несвоєчасне погашення кредиту сплати боргу на суму від 100 грн - 1300 грн, відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 541 грн - штраф (процентна складова). Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов`язання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов`язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач стягує з відповідача штраф, у зв`язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов`язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку штраф. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, а також від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 6837,96 грн, оскільки до позивача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення виконання грошового зобов`язання 500 грн - штраф (фіксована частина), 554,11 грн - штраф (процентна складова). Підсумовуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] в користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 5 298, 27 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1572,87 грн; за простроченим тілом кредиту - 2671,29 грн, відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов правил надання банківських послуг 500 грн - штраф (фіксована частина), 554,41 грн - штраф (процентна складова). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. (а.с.1). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 5 298,27 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 839 грн.

Outcome: partial