Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя, на обґрунтування якого вказала, що між нею та [PERSON] 29 листопада 2002 року було укладено шлюб. Під час спільного проживання подружжям було придбано автомобіль ЗАЗ «Ланос» модель ТF699P. Означений автомобіль було придбано згідно договору про надання споживчого кредиту, а автомобіль було зареєстровано на [PERSON] Позивач була поручителем у згадуваному кредитному договорі. Сплата кредиту провадилась за рахунок спільних коштів подружжя до повного його погашення. 06 лютого 2015 року відповідач без згоди позивача здійснив відчуження спірного автомобілю. За рішенням суду договір купівлі продажу був визнаний недійсним, визнано спірне майно спільним сумісним майном подружжя. Після повторного уточнення позовних вимог на підставі ст. 60, 62, 70, 71 СК України просила провести поділ спільного сумісного майна подружжя виділивши відповідачу у власність транспортний засіб ЗАЗ ТF699P, номер кузова [NUMBER], припинивши право на ? частину [PERSON], стягнути компенсацію вартості ? частки транспортного засобу відповідно до висновку експертизи та судові витрати по справі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, на обґрунтування якого вказав, що 29 листопада 2002 року між сторонами було укладено шлюб. Під час спільного подружнього життя ними було придбано на його ім'я автомобіль «Ланос» модель ТF699P. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2015 року даний автомобіль було визнано спільним майном подружжя. Після повторного уточнення позовних вимог, на підставі ст. 60, 62, 70, 71 СК України, 183 ЦК України просив провести поділ спільного сумісного майна, виділивши спірний автомобіль [PERSON], припинивши його право власності на ? частку вказаного автомобіля, після повної сплати [PERSON] компенсації вартості ? частки автомобіля та стягнути з [PERSON] компенсацію вартості ? частки автомобіля марки ЗАЗ ТF699P, номер кузова [NUMBER] в розмірі 43305,00 грн. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] дала суду аналогічні позову пояснення, вказала, що сторони за час подружнього життя набули право власності на автомобіль марки ЗАЗ ТF699P, номер кузова [NUMBER], який було придбано за рахунок отриманих кредитних коштів. При укладанні договору кредитування позивач була поручителем та надавала гроші на перший внесок, в подальшому брала участь у погашенні кредиту. Метою придбання автомобіля було його сімейне використання. Вказала, що після припинення шлюбних стосунків відповідач забрав автомобіль та користується ним на власний розсуд, змоги користуватись спірним автомобілем не надає. Просила суд задовольнити її позов, та відмовити у задоволенні уточнених зустрічних позовних вимог. Наголосила, що вважає дійсною вартістю спірного автомобіля вартість встановлену судовою експертизою в розмірі 86610,00 грн., та згодна на отримання грошової компенсації вартості ? частини автомобілю грошовими коштами, без внесення відповідачем цієї вартості на депозитний рахунок. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні позову пояснення, зазначила, що підстав для відступу від рівності часток у праві спільної сумісної власності не має, відповідач від надання автомобіля для проведення експертизи свідомо ухилився, з метою перешкоджання встановлення вартості автомобіля, що в свою чергу тягне наслідком можливість визнання судом встановленим факту вартості об'єкту поділу у зазначеному в експертизі розмірі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Позивач [PERSON] не заперечувала проти слухання справи за відсутності представника [PERSON] Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Уточнений первинний позов не визнавав, наполягав на задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та її представника, оглянувши матеріали справи № 731/297/15, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29 листопада 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2015 року (а.с. 731/297/15-ц. - 6 -копія свідоцтва про шлюб, а.с.175 - копія рішення суду). Під час перебування у шлюбі сторони придбали, за рахунок кредитних коштів, наданих АКБ «УкрСиббанк» за договором споживчого кредиту №11286771000 від 22 січня 2008 року з [PERSON] та договору поруки №174113 від 22 січня 2008 року з [PERSON], автомобіль ЗАЗ TF699P, номер кузова [NUMBER], номер двигуна - [NUMBER], відповідно до акту приймання передачі від 27.12.2007 р. (а.с. 731/297/15-ц - 5-7 копія договору поруки та акти приймання передачі). Означений автомобіль був зареєстрований за [PERSON], марка - ЗАЗ, модель TF699P, тип - седан, VIN - [NUMBER] (а.с. 5-7). Зобов'язання [PERSON] щодо повернення АКБ «УкрСиббанку» наданих кредитних коштів були виконані під час перебування сторін у шлюбу та під час фактичних шлюбних відносин до граничного терміну повернення кредиту у 2010 році (а.с. 5-7). В подальшому відповідач за первісним позовом перебуваючи у шлюбі, без згоди дружини - [PERSON] відповідно до довідки-рахунку від 06 лютого 2015 року продав спірний автомобіль [PERSON] (а.с. 731/297/15-ц - 109 - копія довідки рахунку), витративши кошти на власний розсуд (а.с. 5-7). Після продажу та реєстрації транспортний засіб марки ЗАЗ модель SENS, 2007 року випуску, тип - загальний легковий, тип - седан-В, номер шасі - [NUMBER], повною масою 1595, категорії - В, об'ємом двигуна - 1386, жовтого кольору, реєстраційний номер автомобіля [NUMBER], обліковувався відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] (а.с. 5-7). Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2015 року цивільний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права спільного сумісного майна подружжя та визнання права спільної часткової власності на ? частку транспортного засобу, було задоволено частково - договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ TF699P, номер кузова [NUMBER], укладений між [PERSON] як продавцем та [PERSON], як покупцем, на підставі довідки рахунку №6554 від 06 лютого 2015 року, сері [NUMBER], виданої приватним підприємством «ДЕ-НА ПЛЮС» визнано недійсним; скасовано реєстрацію транспортного засобу ЗАЗ SENS від 10 лютого 2015 року, реєстраційний номер [NUMBER], та повернуто транспортний засіб ЗАЗ TF699P, номер кузова [NUMBER], попередньому власнику - [PERSON]; визнано транспортний засіб ЗАЗ TF699P, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак за реєстрацією від 10 лютого 2015 року - [NUMBER], спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 5-7). Означене рішення сторонами на час розгляду даної справи не оскаржено, в частині стягнення судових витрат відповідачем [PERSON] виконано (а.с. а.с. 731/297/15-ц - 149 -виконавчий лист). На підтвердження факту перебування спірного автомобіля у відповідача [PERSON] та існування спору про користування майном, позивачем надано лист з вимогою про надання автомобіля у тимчасове користування (а.с. 152), заяву підтвердження (а.с.177), письмове підтвердження (а.с.178). Наведені обставини справи, пояснення сторін, обґрунтування позовних вимог та їх безпосередній зміст дають можливість здійснити висновок, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім'я було зареєстровано право власності на таку річ. Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В той же час, частинами 2, 3 статті 70 цього ж акту встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Верховний Суд України в пункті 25 вже згаданої вище постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 роз'яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи норми законодавства що підлягають застосуванню до спірних правовідносин можливо дійти висновку, що при вирішення спору даного характеру суд повинен: 1)з'ясувати обсяг спільного майна подружжя 2)з'ясувати мету, джерело і час придбання спірного майна 3)визначити розмір часток у праві спільного майна подружжя та проаналізувати необхідність відступу від їх рівності 4)встановити характер речей що підлягають поділу (подільні/неподільні) 5)визначити спосіб поділу майна (ч. 2,4,5 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 364 ЦК України, ст. 365 ЦК України) 6)з'ясувати вартість майна, що підлягає поділу 7)з'ясувати наявність згоди на присудження компенсації вартості неподільної речі 8)перевірити внесення грошової суми на депозитний рахунок З'ясовуючи обсяг сумісного майна подружжя в судовому засіданні [PERSON] судом було роз'яснено положення ст. 60, 61, 62, 69 СК України, положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, положення ст. 11 ЦПК України, однак, вимог щодо поділу іншого спільного майна подружжя не було заявлено. Зважаючи на що, вирішуючи дану справу суд розглядає питання про поділ лише того майна, яке було зазначено у позовних вимогах сторін. Об'єктом поділу спільного майна подружжя сторонами визначено автомобіль марки ЗАЗ модель ТF699P, номер кузова [NUMBER], який за рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2015 року визнано спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] Джерелом придбання спірного майна є кредитних коштів, надані АКБ «УкрСиббанк» за договором споживчого кредиту №11286771000 від 22 січня 2008 року з [PERSON] та договору поруки №174113 від 22 січня 2008 року з [PERSON]. Часом придбання автомобілю є 27 грудня 2007 року (дата складання акту приймання передачі автомобіля), часом державної реєстрації - 15 січня 2008 року. Отже, спірне майно було придбане під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Метою придбання автомобіля було його використання в інтересах сім»ї, що не оскаржувалось сторонами по справі. Визначаючи розмір часток у спільному сумісному майні подружжя суд виходить з їх рівності, оскільки сторонами не наведено достовірних підстав для здійснення відступу від передбаченого законом розміру часток та не було заявлено відповідних позовних вимог. Тому, розмір часток у праві спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] є рівним та становить ? частину майна на кожного з подружжя. Аналізуючи характер майна, що підлягає поділу, суд доходить висновку, що транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ модель ТF699P, номер кузова [NUMBER], є неподільною річчю виходячи з дефініції цього поняття наданого у ч. 2 ст. 183 ЦК України. Крім того, на неподільності об'єкту поділу наполягали і сторони у своїх позовних вимогах. Визначаючи спосіб поділу спільного сумісного майна подружжя суд зазначає наступне. Позивачем за первісним позовом [PERSON] після уточнення позовних вимог ставиться питання про поділ сумісного майна шляхом виділення спірного автомобіля відповідачу за первісним позовом та стягнення на її користь компенсації вартості ? частки транспортного засобу відповідно до проведеної експертизи. Означені позовні вимоги були заявлені з підстав, передбачених ст. 60, 62. 70, 71 СК України. В той же час після уточнення позовних вимог відповідач за первісним позовом - [PERSON] ставить питання про поділ сумісного майна з виділенням [PERSON] у власність спірного автомобіля з присудженням йому компенсації вартості частки у спільному майні, посилаючись також на ст. 60, 62, 70, 71 СК України. Зважаючи на те, що сторонами не заявлено позовних вимог про поділ спільного майна подружжя із застосуванням за аналгією ст. 364 або 365 ЦК України, суд доходить висновку, що відповідним способом поділу майна, який має бути застосований у даній справі є спосіб передбачений ст. 71 СК України. Розглядаючи питання щодо вартості майна, що є предметом поділу суд зазначає наступне. Зважаючи на законодавство, що регулює спірні відносини, засади розумності виваженості та справедливості здійснення цивільного судочинства, положення процесуального закону щодо змагальності судового процесу, можливо зробити висновок, що вартість спірного майна, визначається за згодою сторін, або судом, виходячи із дійсної реальної вартості цього майна на час розгляду справи. При цьому суд визначає вартість спірного майна на підставі поданих сторонами доказів, оскільки суддя не є суб'єктом оціночної діяльності та позбавлений можливості встановлювати дійсну вартість майна як такий суб'єкт. Зокрема, таким способом доведення вартості спірного майна може бути ініціювання проведення відповідної судової експертизи. Аналогічна позиція застосовується і до відносин, під час призначення компенсації за частку у праві спільного майна подружжя. Як вбачається із первісних позовних вимог, заявлених зустрічних позовних вимог, пояснень наданих у судовому засіданні, сторонами не досягнуто згоди щодо вартості спірного майна, хоча в уточнених позовних вимогах відповідач за зустрічним позовом ставить питання про сплату на його користь компенсації у розмірі визначеному в експертизі. Тому, сторони повинні на засадах змагальності судового процесу та виходячи з того, що вартість майна є істотною умовою при здійсненні його поділу навести свої доводи щодо реальної вартості спірного майна на час розгляду справи та довести її розмір. Так, позивачем за первісним позовом на обґрунтування вартості спірного майна, надано довідку оцінювача [PERSON] від 13.10.2015 року, в якій повідомлено, що середньо ринкова вартість автомобіля ЗАЗ SENS, 2007 р.в. на дату оцінки становить 65736 грн. 00 коп. Однак в судовому засіданні під час дослідження доказів сторона, яка подала доказ (позивачем за первісним позовом) пояснила, що дана довідка не відображує дійсну вартість об'єкту поділу, та просила суд не брати до уваги згадувану довідку, що було враховано судом. Крім того, з метою встановлення вартості об'єкту поділу за клопотання представника позивача за первісним позовом було призначено проведення судової автотоварознавчої експертизи. На вирішення експерту було поставлено питання щодо визначення дійсної вартості транспортного засобу ЗАЗ модель ТF699P, номер кузова [NUMBER] та визначення актуальної на час проведення вартості аналогів транспортних засобів, в разі ненадання об'єкт дослідження. Сторони були зобов'язані надати для огляду експерта транспортний засіб ЗАЗ модель ТF699P, номер кузова [NUMBER]. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи, виконаної експертом [PERSON] №105/15, складеного 10 грудня 2015 року, ринкову вартість колісного транспортного засобу ЗАЗ ТF699P, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], 2007 р.в. колір жовтий із за ненадання на дослідження станом на 09 грудня 2015 року визначити неможливо. Довідникова ціна ідентичного автомобіля DAEWOO Lanos 1.4 (KLAT) TF699P-01 5MT, 2007 року випуску станом на 09 грудня 2014 року становить 86610,00 грн. Згідно до примітки, при наданні автомобіля ЗАЗ модель ТF699P, номер кузова [NUMBER] на дослідження, після визначення показників фактичного пробігу та встановлення фактичного технічного стану ринкова вартість досліджуваного автомобіля може коригуватись відповідно в більшу чи меншу сторону (а.с. 79-81). Під час призначення судової автотоварознавчої експертизи по даній справі, в ухвалі від 21 жовтня 2015 року (а.с.72 - 73) сторонам було роз'яснено положення ст.146 ЦПК України, відповідно до якої: «у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухилився, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні». Зважаючи на те, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача за первісним позовом, отже він перебуває у вигіднішому становищі щодо можливості користування майном; відповідач не надав автомобіль для дослідження експерта, хоча повідомлявся про день місце та час проведення дослідження та необхідність надання об'єкта дослідження (а.с. 76, 169 а); вирішення питання про вартість автомобіля є визначальною для присудження компенсації при поділі майна, а попередні дії відповідача щодо відчуження автомобіля без згоди дружини, незаявлення клопотання про призначення відповідної експертизи, ненадання автомобіля для дослідження експерту, дає можливість зробити висновок про очевидне бажання сторони ухилитись від фактичного поділу майна, користуючись при цьому спірним автомобілем. Отже, зважаючи на положення ст. 146 ЦПК України суд приймає до уваги доводи позивача за первісним позовом та визначає вартість спірного автомобіля виходячи із ціни ідентичного автомобіля визначеної при проведенні експертизи, яка становить 86610,00 грн. Вирішуючи питання щодо поділу майна подружжя по суті, суд виходить з того, що сторонами заявлено ідентичні вимоги про призначення їм компенсації за їх частку у спільному майні подружжя. Однак, сторони не скористались можливістю врегулювати спір шляхом реалізації майна та поділу безпосередньо коштів від продажу, що свідчить про необхідність фактичного поділу майна. Більш того, оскільки із пояснень позивача [PERSON] вбачається що між сторонами існує не тільки спір про поділ майна, але й спір про фактичне користування автомобілем, і спільне володіння майном є неможливим з огляду на характер особистих відносин між сторонами, суд вважає за доцільне прийняти рішення про виділ одному із подружжя автомобілю в натурі та стягнення на користь іншої сторони відповідної компенсації. Зважаючи на те, що спірний автомобіль тривалий час знаходиться у фактичному користуванні безпосередньо [PERSON], останній мав права керування транспортними засобами (водійське посвідчення) та на відміну від позивачки не повідомив суд про відсутність можливості сплатити компенсацію в рахунок ? спірного майна, позивач [PERSON] після роз'яснення судом положень ст. 71 СК України не вимагає внесення вартості ? частини майна на депозитний рахунок та погоджується на присудження їй компенсації, на відміну від вимог [PERSON] про попередню сплату вартості ? частини вартості автомобіля, за тієї умови, що автомобіль знаходиться в його фактичному користуванні суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved