Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування будинком. В позовній заяві вказав, що йому на праві приватної власності належить будинок № 10 по вулиці Гулака Артемовського в м. Каневі, Черкаської області. 01.12.2007 року він зареєстрував [PERSON]. В січні 2008 року [PERSON] виїхав за межі Черкаської області і до цього часу не повертався за місцем реєстрації, одже фактично не проживає в будинку понад 7 років, що підтверджується актом мешканців вулиці затвердженого головою вуличного комітету [PERSON] від 26.08.2015 року. Позивач не може оформити субсидію, так як заважає реєстрація відповідача в будинку і йому доводиться платити за нього комунальні послуги. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування будинком № 10 по вул. Гулака Артемовського в м. Каневі, Черкаської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в засідання відповідача до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САБ № 716359 від 02.11.2012р. виданого на підставі рішення виконавчого комітету Канівської міської ради від 17.10.2012 року № 330, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку 10, що розташований м. Канів, провулок Гулака Артемовського, вулиця Надєждіна (а.с.5), що підтверджується також копією витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно № 18066852 (а.с.6) З довідки від 27.08.2015 року (а.с.12) вбачаєтся, що в будинку № 10 по вул. Г.Артемовського, зареєстрований [PERSON], але він жодного дня не проживав. (а.с.12). Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом. В ст.47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Ст. 9 Житлового кодексу УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. В п. 53 Правових позицій судової колегії Верховного Суду України висловлених в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 01.12.1997р. розяснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу III Житлового кодексу України про користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу України за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. В разі, якщо наймач або члени його сім'ї з поважних причин були відсутні понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а у випадку виникнення спору - судом. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному будинковолодінні відповідно до довідки № 27.08.2015 року. Відповідно до ст. ст. 319, 391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх повного задоволення.

Outcome: approved