Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання за ним права власності на автомобіль ВАЗ-210990, виключення з акту опису і арешту майна від 30.09.2013 року вказаного транспортного засобу та звільнення його з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним у [PERSON] було придбано автомобіль. Укладений між ними договір купівлі-продажу первісно було оформлено генеральною довіреністю від 30.01.2006 р. на право розпорядження цим автомобілем, яким із зазначеного часу він безперешкодно володів, доки 15.09.2013 р., на виконання постанови державного виконавця про розшук транспортного засобу, автомобіль не затримали працівники ДАІ. З повідомлення ВДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області від 17.01.2014 р. вбачається, що даний транспортний засіб було включено до акту опису й арешту майна [PERSON] від 30.09.2013 р. на виконання виконавчого листа №2-440 від 02.12.2010 р., виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з неї на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» боргу, в зв'язку з чим це майно і було оголошено в розшук. Рішенням суду укладений 30.01.2006 р. договір довіреності визнано удаваним та визнано фактичне укладення між сторонами договору купівлі-продажу вказаного автомобіля. З відповіді начальника центру НППзВАЗ на звернення позивача про зняття спірного автомобіля з реєстрації відповідно до вищевказаного рішення суду, йому стало відомо, що його право на розпорядження придбаним автомобілем, в т.ч. зняття його з реєстраційного обліку, обмежене внаслідок накладення на нього арешту на підставі: ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 19.09.2011р. №2-105011 та постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ. Вважаючи себе фактичним власником спірного автомобіля з 30.06.2006 року, з метою відновлення своїх порушених прав, позивач звернувшись з даним позовом до суду просив суд визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ-210990, виключити його з акту опису і арешту майна від 30.09.2013 року, звільнивши з-під арешту. Третя особа - відділ державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції подали письмові заперечення на позов, які зводяться до того, що ВДВС дану позовну заяву не визнає повністю з наступних підстав. У ВДВС знаходиться на виконанні зведене виконавче провадження № 2-71 від 06.04.2012 р. про стягнення боргів з [PERSON] на виконання виконавчого листа №2-440 від 02.12.2010 р., виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» кредитних коштів та судових витрат. Державним виконавцем 18.04.2012 р. винесено постанову про розшук майна боржника - автомобіля VOLKSWAGEN Caddy, р/н [NUMBER]. 15.09.2013 р. працівниками стаціонарного посту ДПС УДАІ УМВС України в Житомирській області було затримано транспортний засіб ВАЗ 210990, р/н [NUMBER], яким керує [PERSON] 30.09.2013 р. державним виконавцем складено акт опису й арешту вказаного транспортного засобу, копію якого отримав [PERSON] і який в судовому порядку не оскаржувався. 30.01.2006 р. [PERSON] було видано доручення [PERSON] на автомобіль ВАЗ 210990, однак власником спірного автомобіля в органах ДАІ зареєстрована [PERSON] і вказаний транспортний засіб, в порушення вимог чинного законоджавства, останньою з обліку не знімався, та не ставився на облік позивачем. Таким чином, позивач у встановленому порядку не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки сторони не виконали вимог чиного законодавства України, та не дотримались встановленої процедури при відчуженні транспортного засобу. Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль. Окрім того, визнання судом права власності за позивачем на спірний автомобіль, призведе до порушення прав та інтересів стягувачів у виконавчому провадженні. Оскільки державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому првадженні, яке на даний час відкрите, а 20.09.2011 р. на виконання ухвали суду забезпечення позову винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВДВС вважає, що підстави для зняття арешту зі спірного автомобіля також відсутні, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Ухвалою суду від 16.05.2014 року за письмовою заявою позивача позовну заяву в частині вимог про визнання права власності на автомобіль залишено без розгляду. В судове засідання позивач не прибув, подав письмову заяву, в якій просить справу слухати без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, щодо задоволення уточних позовних вимог заперечень не має. Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не прибув, подав письмову заяву в якій зазначивши, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не прибула, просить розгляд справи проводити без її участі, письмові заперечення підтримує в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та осіб, які беруть участьу справі на підставі наявних у ній матеріалів та доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 грудня 2013 року визнано удаваним, таким, що приховує договір купівлі-продажу автомобіля, договір довіреності на право розпоряджання автомобілем ВАЗ - 210990, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов (шасі) [NUMBER], укладений 30 січня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] та визнано фактичне укладання 30 січня 2006 року між зазначеними особами договору купівлі-продажу вказаного автомобіля (а.с.2-4). На зазначений автомобіль ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 19.09.2011 року №2-1050/11 (а.с.28) та постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виконавче провадження № 28782810 від 20.09.2011 р. та виконавче провадження № 30133691 від 05.12.2011р. - накладено арешт (а.с.27,28 на звороті). Станом на день розгляду справи у суді, у відділі державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції знаходиться на виконанні зведене виконавче провадження № 2-71 від 06.04.2012 р. про стягнення боргів з [PERSON] на виконання виконавчого листа № 2-440 від 02.12.2010 р., виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» кредитних коштів в сумі 8091,38 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 71300,05 грн. та судових витрат по 277,67 грн. з кожного відповідача (а.с.23,24). Як зазначали сторони та як встановлено рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 грудня 2013 року, з акту огляду та тимчасового затримання транспорту від 15.09.2013 року вбачається, що на підставі постанови ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ від 19.04.2012 року, автомобіль ВАЗ - 210990, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов (шасі) [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], було оглянуто та затримано працівниками міліції. 30.09.2013 р. державним виконавцем складено акт опису й арешту вказаного транспортного засобу (а.с.6-7). Підстави для виключення даного автомобіля з опису й арешту майна та для зняття арешту з вказаного автомобіля відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у відділі державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції відсутні (а.с.5). Як вбачається з копії відповіді начальника центру НППзВАЗ від 15.02.2014 року на звернення [PERSON] про зняття спірного автомобіля з реєстраційного обліку відповідно до вищевказаного рішення суду, перереєструвати вказаний ТЗ не вбачається можливим, внаслідок накладення на нього арешту на підставі ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду про забезпечення позову від 19.09.2011р. №2-1050/11 та постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.8). Дані обставини не оспорювались сторонами і підтверджується дослідженим судом матеріалами справи: копією рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 грудня 2013 року (а.с. 2-4), копією листа-відповіді відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції № 820 від 17.01.2014 року (а.с.5), копією акту опису й арешту вказаного транспортного засобу (а.с.5-8), копією відповіді начальника центру НППзВАЗ від 15.02.2014 року (а.с.8), копією виконавчого листа № 2-440 від 02.12.2010 р., виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом (а.с.23), копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2011 року (а.с.24), копіями постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виконавче провадження №28782810 від 20.09.2011 р. та виконавче провадження №30133691 від 05.12.2011р. (а.с.27, 28 на звороті), копією ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 19.09.2011 року №2-1050 (а.с.28). Підстави та порядок набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затверджено Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок імоделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня1998 року (далі-Правила), якими встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п. 1. Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх (п. 2. Правил). Тобто, норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, в тому числі і купівлі-продажу транспортних засобів. Згідно з п. 3 Правил державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Пунктами 7, 8 Правил передбачено, що власники транспортних засобів -юридичні та фізичні особи або їх представники (далі-власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або) митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, підтвердоюують правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Окрім того, відповідно до абз. 11 п. 8 вказаних Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з абз. 12. п. 8. Правил, реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як слідує із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, власником спірного автомобіля в органах ДАІ зареєстрована відповідач [PERSON] і вказаний транспортний засіб, в порушення вимог чинного законодавства, останньою з обліку не знімався, та не ставився на облік позивачем [PERSON] Таким чином, позивач у встановленому порядку не оформив та не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки сторони не виконали вимог чиного законодавства України, та не дотримались встановленої процедури при відчуженні транспортного засобу. Рішення суду про визнання за позивачем права власності, а бо ж інший документ, який підтверджує його право власності на спірний автомобіль - відсутні. У справі, що розглядається ухвалою суду від 16.05.2014 року за заявою позивача позовну заяву в частині вимог про визнання права власності на автомобіль залишено без розгляду. Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 грудня 2013 року, яким визнано удаваним договір довіреності на право розпоряджання спірним автомобілем та визнано фактичне укладання 30 січня 2006 року між зазначеними особами договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, констатує набуття позивачем прав на вказаний автомобіль - «де-факто». Однак, зазначене рішення суду не має наслідком безумовне набуття позивачем права власності на спірний автомобіль «де-юре» та не є документом, який підтверджує таке право останнього, будучи при цьому лише підставою для такого набуття вказаного права власності, за умови та шляхом належного його оформлення і реєстрації. Разом з цим, звільнення майна з-під арешту відбувається або шляхом звернення з такою вимогою до суду або в адміністративному порядку до начальника відповідного органу державної виконавчої служби. Постановою Пленуму Bерховного Cуду України від 26 грудня 2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» (пункт 16) передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. B такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками, але володіють ним на законних підставах. Як визначено ВДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції підстави для виключення даного автомобіля з опису й арешту майна та для зняття арешту з вказаного автомобіля відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» відсутні (а.с.5). Як встановлено судом, акт опису й арешту вказаного транспортного засобу від 30.09.2013 року позивачем не оскаржувався та на момент розгляду даної справи у суді є чинним, як і не скасовано у встановленому процесуальним законом порядку заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду 19.09.2011 року. Поряд з цим, з відповіді начальника центру НППзВАЗ від 15.02.2014 року на звернення позивача про зняття спірного автомобіля з реєстрації відповідно до вищевказаного рішення суду слідує, що перереєструвати вказаний ТЗ не вбачається можливим, внаслідок накладення на нього арешту на підставі ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду про забезпечення позову від 19.09.2011р. №2-1050/11 та постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.8). Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту виключення з акту опису і арешту майна від 30.09.2013 року автомобіль ВАЗ - 210990, р/н [NUMBER], звільнивши його з-під арешту, позивач [PERSON] в силу ст. 10 ЦПК України був зобов'язаний довести як правову так і фактичну підстави своїх вимог, чого останнім зроблено не було. Отже, зважаючи на норми ст. 11 ЦК України про виникнення прав і обов'язків із дій осіб, ст.13 ЦК України про межі здійснення цивільних прав, ст. 15 ЦК України щодо захисту свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та ст. 16 ЦК України щодо визначення способів захисту прав та інтересів судом - заявлені позовні вимоги про виключення автомобіля з акту опису і арешту майна та звільнення його з-під арешту, виходячи з установлених дійсних обставин справи у даному випадку не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed