Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач за первісним позовом звернулася до суду із вимогою виселити [PERSON] із житлового будинку, що знаходиться в с.Золочівка по вулиці І.Франка, 33 Золочівського району Львівської області без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, позивачу на праві власності належить зазначений житловий будинок. Відповідач, який являється дядьком позивачки, вселився у будинок за згодою матері позивачки, де і зареєстрував своє місце проживання. Однак, останнім часом [PERSON] продав з будинку все, що можна було. Меблі, які були у будинку поламав, будинок не провітрював, внас лідок чого зявився грибок. У будинку відповідач влаштовує пянки. На вимоги позивача припинити таку поведінку, не реагує. У судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні, що викладені у позовній заяві, просять позов задоволити повністю. Позивач за зустрічним позовом просить суд усунути перешкоди з боку відповідачки у користуванні ним житловим будинком, розташованим в с.Золочівка по вул.І.Франка, буд.33 Золочівського району Львівської області, зобовязавши відповідачку передати позивачу ключ від вхідних дверей, не змінювати замки від вхідних дверей без відома позивача та не чинити перешкод у користуванні зазначеним житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що посилання [PERSON] на порушення з боку [PERSON] правил проживання у житловому будинку, викликані неприязними відносинами між сторонами і не відповідають дійсності, оскільки до позивача за зустрічним позовом жодних заходів впливу не застосовувалося. Відповідач та представник відповідача [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечили, просять у його задоволенні відмовити. У відзиві на первісний позов посилається на те, що позивачка за первісним позовом безпідставно перешкоджає [PERSON] користуватися житловим приміщенням, де він проживає та зареєстрований, не дає доступу до майна відповідача, не допускає до будинку, хоча відповідач добросовісно користується усіма речами, що знаходяться у будинку і підтримую будинок в належному стані. А сам факт набуття та оформлення права власності на будинок іншою особою не є підставою для виселення інших членів сімї власника будинку. Суд заслухавши пояснення сторін, представників сторін та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, прийшов до наступних висновків. Як вбачається із [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2017 року, індексний номер 97954244 власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с.Золочівка, вул.І.Франка, 33 належить на праві власності [PERSON] Згідно даних Будинкової книги по вул.Франка, 33 в с.Золочівка зареєстрований [PERSON] з 09.03.2006 року. 17.05.2018 року [PERSON], інтереси якої представляв [PERSON], звернулася до сільського голови Струтинської сільської ради із заявою про вжиття заходів громадського впливу щодо [PERSON], який розпродує речі із спірного будинку, який йому не належить та влаштовує пянкий з особами, схильними до вживання алкоголю, продовжує нищити майно. Позивач повторно зверталася із аналогічними заявами 15 червня 2018 року, 19.07.2018 року, 10.08.2018 року, 29.08.2018 року від позивачки поступила заява щодо вжиття повторних заходів громадського впливу. Згідно Висновку про оцінку збитку нанесеного власнику садибного будинку №33 по вул.І.Франка в с.Золочівка, Золочівського району, збиток, завданий власнику житлового будинку, унаслідок умисного демонтажу системи опалення що призвело до появи надмірної зволоженості стін, а як наслідок грибкових уражень стін, які зявилися на всіх внутрішніх стінах будинку, з метою вилучення коштів від реалізації металу складає 87\~341,00 грн. Відповідно до ст.ст.\~41, 47 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно\~ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Матеріалами справи та поясненнями представника позивача в ході розгляду справи підтверджено факт неодноразових звернень позивача до органів місцевого самоврядування з приводу пошкодження, а також знищення речей, які знаходяться у житловому будинку№33 по вул. І.Франка в с.Золочівка. Відповідно до ст.116\~ч.1\~ЖК України виселенню підлягають особи, які систематично порушують провила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Відповідно 157 ЖК України членів сімї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 за №2 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Що стосується зустрічного позову, то суд зазначає наступне. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 9\~ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частиною 4, 5 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Таким чином, зважаючи на те, що позивач за зустрічним позовом не являється власником спірного житлового будинку і не дотримується правил проживання у ньому, порушуючи при цьому права та інтереси власника будинку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Поза тим, позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів тому, що [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні зазначеним будинком шляхом зміни замків на вхідних дверях, чим обмежила доступ до житла. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до\~ст.141\~ЦПК України з урахуванням задоволення первісного позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed