Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Шевченківського ВДВС ХМУЮ про скасування постанови, обґрунтовуючи тим, що 31.01.2011 року Дзержинським районним судом було винесено рішення по справі №2-1309/11 про стягнення заборгованості, відповідно до якого з [PERSON] та [PERSON] було стягнено на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 91876,45 грн., судовий збір на загальну суму 505,07 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30,00 грн. На підставі цього рішення, державним виконавцем Атаманюком П.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження серії ВП №35053646 від 05.11.2012 року, постанова про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження серії ВП №35053646 від 05.11.2012 року, а також постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії ВП №35051747 від 05.11.2012. Однак, [PERSON] зазначив, що виконав всі зобов`язання у встановлені строки та в повному обсязі, а тому заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» не має. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.07.2020 року в спрощеному порядку без повідомлення(виклику) сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог\~ст. 178 ЦПК України\~і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч.8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до\~статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2011 року по справі №2-1309/11 з [PERSON] та [PERSON] стягнено солідарно на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 91876,45 грн., судовий збір на загальну суму 505,07 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30,00 грн. Стосовно [PERSON] та [PERSON] відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листу №2-1309/11 від 25.07.2011 року про стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 91876,46 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП №35053646 від 05.11.2012 року. Згідно із постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії ВП №35053646 від 05.11.2012 року, на все майно, що належить [PERSON] , накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження. Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії ВП №35051747 від 05.11.2012 року, на все майно, що належить [PERSON] , накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження. [PERSON] , станом на 2014 рік, заборгованості не має, що підтверджується довідкою №1460832 від 05.05.2014 року, виданою АТ КБ «Приватбанк». Згідно листа Дзержинського ВДВС ХМУЮ №1635/2230 від 18.02.2016 року, 23.12.2013 року державним виконавцем

Outcome: partial