Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовував тим, що станом на 01.07.1990 року за вказаною адресою були зареєстровані та проживали його батьки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], і їм на праві власності по 1/2 частині кожному належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою. [INFO] року помер [PERSON], [INFO] року померла [PERSON] (вступила в управління спадковим майном батька, але юридично не оформила своїх спадкових прав). Після смерті матері відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке вона за життя заповіла позивачу. Позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті матері і бажає оформити спадщину на дане спадкове майно на своє ім'я в порядку спадкування за заповітом. Однак в нотаріальному порядку йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння. У зв'язку з вищевказаним, позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. Представник відповідача - Нижнівська сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, не заперечує щодо його задоволення, просив справу розглядати у його відсутність. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги Нижнівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON], який був головою двору, та [PERSON] числився житловий будинок по [ADDRESS], який був колгоспним двором (а.с. 17). Згідно копії технічного паспорту від 18.10.2018 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані з 1984 року по 1990 рік (а.с. 4-6). Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] з 05.02.1940 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 24). Позивач [PERSON] народився [INFO] року і його батьками були: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 24). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] та [PERSON] належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 20). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], вступила в управління спадковим майном, проживали разом та вели спільне господарство, проводила похорон померлого, що підтверджується довідкою Нижнівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 159 від 05.02.2019 року (а.с. 16). Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. № 01-16/93 від 13.02.2019 року (а.с. 35), відповіді приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Водославської Н.В. № 105/01-16 від 18.02.2019 року (а.с. 65), Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 119/01-16 від 01.03.2019 року (а.с. 69) спадкова справа щодо майна [PERSON], який помер [INFO] року, не заводилася. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21). Ще за життя вона посвідчила на ім'я [PERSON] (позивач) заповіт, який заповіла йому все належне їй майно, що підтверджується копією дублікату заповіту від 24.03.1997 року (а.с. 18). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом із нею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Нижнівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 159 від 05.02.2019 року (а.с. 16). Крім того, [PERSON] 08.10.2018 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], успадкувавши право на земельні ділянки, яка не є предметом даного позову (а.с. 53, 58). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 80/2018 від 07.03.2018 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], який бажав прийняти та прийняв спадщину (а.с. 36-64). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка в свою чергу успадкувала 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. № 72/02-31 від 05.02.2019 року (а.с. 23). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що позивач, на підставі п. 13 ст. 5 Закону Україн «Про судовий збір», як учасник бойових дій(посвідчення серії [NUMBER] від 30.03.1998 року (а.с. 25)), звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved