Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє вимог: [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В позові вказував, що 08 березня 2013 року між нею [PERSON], пенсіонеркою, інвалідом другої групи, та громадянкою [PERSON] була досягнута домовленість про продаж останньою житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Власником цього житлового будинку є [PERSON], донька [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом м. Чернівці М.М.Шкляр та зареєстрованого в державному реєстрі за № 4914. Згідно договору позивач мав сплатити відповідачу кошти в сумі 12000 доларів США. Нею було сплачено 3500 доларів США в якості авансу. На підтвердження отримання цих коштів відповідач надала письмову розписку. Оскільки всією суми у неї на той час не було, також надала [PERSON] письмове підтвердження того, що решта суми буде виплачена до 08 березня 2015 року. При цьому досягнуто домовленості про те, що у разі невиплати нею решти суми, договір купівлі - продажу розривається. Ця умова прописана і в розписці від 08 березня 2013, яку надала їй [PERSON] Відповідач в той же день передала їй ключі від зазначеного житлового будинку, в який згодом поселився її син зі своєю сім'єю. Оскільки цей житловий будинок перебував у занедбаному стані, їй довелося витратити додаткові кошти в сумі 1549 грн. для придбання необхідних матеріалів та силами найманого працівника провести його поточний ремонт. За період проживання в зазначеному житловому будинку всі платежі за газ, електроенергію та воду були оплачені її сином в повному обсязі. Хвороба сина та невістки, їх дітей, потреба їх лікування в стаціонарних умовах, а також необхідність догляду за малолітніми дітьми сина стали причиною тимчасового повернення 19 серпня 2014 року усієї сім'ї сина до села Барабой Овідіопольського району Одеської області в її будинок, де постійно вона мешкає останні 40 років. У вересні 2014 року Відповідач [PERSON] передзвонила їй по телефону та попередила про те, що вона замінила у вхідних дверях замки та заявила, що має намір продати житловий будинок, в зв'язку з чим вимагала забрати з помешкання домашні речі сім'ї свого сина. Тобто в односторонньому порядку відповідач фактично позбавила його можливості користуватися придбаним майном, чим грубо порушила попередню домовленість щодо зазначеної нерухомості. На її неодноразові звернення та прохання до [PERSON] надати можливість орендувати житловий будинок за адресою: [ADDRESS], вона отримувала відмову. Її вимога повернути кошти, передані як аванс ( 3500 доларів США), за мінусом орендної плати за період користування зазначеним житлом, також була проігнорована відповідачем. Вважала, що, відповідно до закону має право на повернення їй гр. [PERSON] коштів в сумі 3500 доларів США, які виплатила відповідачу 08 березня 2013 року, що підтверджується її розпискою, з моменту отримання Відповідачем цих коштів, а також коштів, витрачених на придбання матеріалів для ремонту житла (1549грн.) за мінусом суми орендної плати за фактичне користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] за період з 08 березня 2013 року по 19 серпня 2014 року (18 місяців). Оскільки згаданий вище договір купівлі-продажу житлового будинку є нікчемним правочином з моменту його вчинення, а відповідач [PERSON] з 08 березня 2013 року по день подачі до суду позовної заяви незаконно користується її коштами в сумі 3500 доларів США, вважає що відповідач повинна виплати їй ще й проценти за користування кредитними коштами. Просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, укладеного нею та гр. [PERSON] на користь [PERSON] 08 березня 2013 року, в наслідок чого вона виплатила відповідачу кошти в сумі 3500 доларів США та отримала в користування житловий будинок за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача - [PERSON] : проценти в сумі 3263 грн. ( три тисячі двісті шістдесят три) за користування відповідачем переданими їй позивачем коштами в сумі 3500 доларів США. Всього стягнути з відповідача па користь позивача 51817 грн.(п'ятдесят одна тисяча вісімсот сімнадцять) грн. та судові витрати по справі. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали , просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали , вважали його безпідставним, про що подали письмові заперечення, просили в його задоволенні відмовити. Третя особа, [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав наступні показання, що він працює автослюсарем, відповідачка зателефонувала йому і повідомила, що в будинку [ADDRESS]. необхідно поміняти замки у дверях , він їх поміняв. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав наступні показання, продавали з дружиною [PERSON] будинок в [ADDRESS], за 12000 доларів США. Він був присутній при передачі грошей. Позивач [PERSON] передала тещі [PERSON] 3500 доларів завдатку за житловий будинок , а решту мала передати пізніше. Про що надали письмові розписки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав наступні показання, вказувала на те,що доглядала за покійною [PERSON], попередньою власницею житлового будинку [ADDRESS]. Підтверджувала той факт , що позивачкою дано завдаток відповідачці за житловий будинок ,а решту мала вона віддати після народження невісткою дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала наступні показання, що є сусідкою, доглядала за житловим будинком . При передачі грошей присутня не була, однак зі слів [PERSON] знає, що [PERSON] передала відповідачці 3500 доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав наступні показання, що є невісткою позивачки, 02.05.2015 року вони з чоловіком та дітьми переїхали та почали проживати в житловому будинку [ADDRESS], проживали 1 рік 3 місяці. Потім виїхали на лікування в м. Одеса. Свекруха [PERSON], передала відповідачці [PERSON] 3500 доларів США за житловий будинок. Суд, заслухавши пояснення сторін їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що в 10 березня 2013 року позивач та відповідачка попередньо домовились про купівлю - продаж належного відповідачці житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] за суму в 12000 доларів США. Відповідно до договору - купівлі продажу від 29 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі №4914 [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області . Тобто власником житлового будинку є [PERSON]. Згідно письмової розписки відповідач [PERSON] отримала кошти в сумі 3,500 доларів США від [PERSON] (а.с.9). за житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно зі ст. 657 ЦК України Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, з системного аналізу вказаних норм вбачається, що і попередній договір з цього ж предмету (купівлі-продаж житлового будинку/квартири) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Крім того, як вбачається з розписки гроші в сумі 3500 доларів за житловий будинок [PERSON], яка не є власником житлового будинку, а також в матеріалах справи відсутні підтверджуючі дані про те, що вона діяла від імені власника житлового будинку . В порушення приписів ст.ст. 635, 657 ЦК України попередній договір сторін з купівлі-продажу нерухомого майна від 08.03.2013 року не було посвідчено нотаріально, а також договір укладений не з власником житлового будинку чи особою, яка діє в інтересах власника. За правилами ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності до норм ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Роз'ясненнями, наданими в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Пунктом 5 даної Постанови встановлено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно з п.10 Постанови № 9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. За наведених обставин суд приходить до висновку, що укладений між сторонами -08.03.2013 року попередній договір є нікчемний, оскільки сторонами не додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення та в силу приписів ст. 216 ЦК України суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, задовольнивши вимоги позивача про стягнення з відповідачів грошових коштів, сплачених за даним договором. Вимоги позивача про стягнення процентів за користування коштами задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах закону. У разі застосування наслідків нікчемності правочину (реституції) сторони зобов'язані повернути одна одній все те, що вони набули за нікчемним правочином. Стягнення процентів за користування коштами в такому випадку не передбачено. У відповідності до норм ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.218 ч.1 ЦК України, Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Тому суд, не приймає до уваги покази свідків, оскільки в силу ст.218 ЦК України покази свідків не є допустимим доказом при недодержанні сторонами письмової форми правочину, встановленої законом. Суд, приходить до висновку , про необхідність стягнути з [PERSON], [INFO] , жительки [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO] жительці [ADDRESS] кошти сплачені за нікчемним попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку від 08 березня 2013 року в сумі 3500 (три тисячі п»ятсот доларів США) з застосуванням положень ч.1 ст.533 ЦК України в національній валюті відповідно до офіційного курсу Національного Банку України до долару США на день проведення відповідачем, платежу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 500 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial