Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

позивач звернувся до відповідачів з позовом, в якому просив встановити факт родинних відносин, а саме: те, що померла [PERSON] дійсно є його бабусею та визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті останньої житловий будинок № 271 по вул. Шевченка в с. Гірне Стрийського району. В обґрунтування покликався на те, що 22.05.2015р. в с. Гірне Стрийського району померла його бабуся та матір відповідачів [PERSON]. Вона була власницею будинку№ 271 по вул. Шевченка в с. Гірне Стрийського району. Заповіту за життя не залишила. Спадкоємцями першої черги після її смерті є сини відповідачі по справі, які у визначений законодавством строк подали до Стрийської нотаріальної контори заяви про відмову від належної їм частки в спадщині на його - [PERSON] користь. Він також своєчасно звернувся до Стрийської держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус листом №1948-21 від 24.11.2015р. повідомив його про те, що заведено спадкову справу за №423/2015, але у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовив та рекомендував звернутись до суду. Дідусь позивача [PERSON], який помер 23.06.1998р. ще в 1966р., отримавши рішення виконкому №207 від 06.05.1966р. виробив технічну документацію на будівництво житлового будинку № 271 по вул. Шевченка в с. Гірне Стрийського району та технічний паспорт, де він зазначений власником будинку. Однак, свідоцтва про право власності після закінчення будівництва так і не отримав. Після смерті [PERSON] дружина [PERSON], яка постійно з ним проживала, відповідно до вимог ст.549 ЦК України (в редакції 1963р.), який був чинним на час виникнення цих правовідносин, вважається такою, що прийняла спадщину. Окрім цього у прізвищах позивача та його бабусі є розбіжності його прізвище [PERSON], а бабусі [PERSON]. Той факт, що покійна була його рідною бабцею, відповідачі сини останньої. Це також підтверджується свідоцтвом про смерть її чоловіка дідуся позивача [PERSON]; свідоцтвом про їх одруження, оскільки в свідоцтві про одруження прізвище дідуся [PERSON], а в свідоцтві про смерть [PERSON]. Також, технічна документація, рішення виконкому Стрийської районної ради по відводу земельної ділянки під будівництво житлового будинку в с. Гірне виготовлено на імя [PERSON]. Факт існування родинних відносин стверджується й довідкою Гірненської сільської ради №330 від 22.05.2015р. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявились, подали письмову заяву, в якій позовні вимоги визнали повністю та не заперечили проти розгляду справи за їхньої відсутності. Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно свідоцтва про одруження ІІ-АБ №116707 від 14.11.1981р. 01.10.1954р. одружились [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне Сенів) [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про смерть 1-СГ № 130709 від 24.06.1998р. [PERSON] помер 23.06.1998р. Відповідно до свідоцтва про смерть 1-СГ 387941 від 22.05.2015р. [PERSON] померла 21.05.2015р. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] IV-УР №716542 від 16.08.1962р. його батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] є батьком позивача [PERSON] згідно свідоцтва про народження ІІ-СГ №305003 від 30.01.1978р. Враховуючи наведене, суд вважає, що факт родинних відносин між заявницею позивачем [PERSON] та померлою 21.05.2015р. [PERSON], яка була його бабусею, доведений наведеними вище доказами. Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1265 ЦК України у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Частина 2 ст.1274 ЦК України передбачає, що спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.\~ Стаття 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. за №24-753/0/4-13 зазначив, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об'єкт нерухомості спадкодавцеві. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство. Як зазначено у п.1 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Згідно із вимогами ч.1 ст.524 ЦК України (1963р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За вимогами ст.ст.548,549 ЦК України (1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому Стрийської районної ради від 06.05.1966р. надано дозвіл [PERSON] проводити житлове будівництво на закріпленій за ним земельній ділянці площею 0,08 га в с. Гірне Стрийського району. Житловий будинок ним збудовано, виготовлено технічний паспорт 15.09.1987р. (а.с. 19-23). [PERSON] помер 23.06.1998р., що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11). Його дружина [PERSON], яка померла 21 травня 2015 року (свідоцтво про смерть серії І-СГ № 387941), була власницею будинку №271 по вул. Шевченка в с. Гірне Стрийського району, який успадкувала, фактично прийнявши спадщину після смерті чоловіка [PERSON], що помер 23.06.1998р. (свідоцтво про смерть І-СГ №130709) в порядку, передбаченому ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є сини [PERSON] та [PERSON] відповідачі по справі. Спадкоємцем п'ятої черги після смерті [PERSON] є її внук [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] відмовились від своєї частки в праві на спадщину на користь спадкоємця п'ятої черги [PERSON], що відповідає вимогам ст.1274 ЦК України. Факт відмови підтверджується копіями заяв поданих в Стрийську державну нотаріальну контору (а.с. 31,32). [PERSON], 24.11.2015р. в межах шестимісячного строку, встановленого чинним законодавством, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] (померла 21.05.2015р.), що підтверджується листом за вих.№1948/01-21 від 24.11.2015р. (а.с.10). Останнім відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на будинок №271 по вул. Шевченка в с. Гірне Стрийського району Львівської області. [PERSON], який помер 23.06.1998р. у 1966р. на підставі рішення виконкому Стрийської районної ради депутатів трудящих №207 від 06.05.1966р., плану земельної ділянки №1456/66, виділеної на підставі даного рішення, свідоцтва на забудову, виробив технічну документацію на будівництво житлового будинку № 271 по вул. Шевченка в с. Гірне Стрийського району та 15.09.1987р. технічний паспорт, де він зазначений власником будинку. Відповідно до технічного паспорту, виданого 23.06.2015р. Стрийським МБТІ, житловий будинок Б-1 по вул. Шевченка,271 в с. Гірне Стрийського району Львівської області має загальну площу 130,3 кв.; до нього належать господарські будівлі та споруди: сараї - В, Г, Д, убиральня Е, гараж И, вигрібна яма Ж, вимощення І, колонка к1, ворота №1, огорожа №2 та №3, хвіртки №4, №5, №6, Отже, враховуючи встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає доведеним те, що спірне майно - житловий будинок в с. Гірне Стрийського району Львівської області, на вул. Шевченка,271, дійсно належав забудовнику [PERSON], а згодом бабусі позивача [PERSON], яка успадкувала його після смерті чоловіка. Позивач після смерті спадкодавця [PERSON], яка не залишила заповіту, у визначений законодавством строк подав заяву про прийняття спадщини; відповідачі не оспорюють право позивача на спадщину та не претендують на частку у спірному майні, тому є всі підстави визнати за позивачем право власності на спірне спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved