Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позивач в травні 2019 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 04.07.2018 о 14 год. 20 хв. [PERSON] в м.Києві на вул.Богатирська, 1 керуючи транспортним засобом ДЕО, д.н. [NUMBER] , в порушення п.10.9, 2.36 ПДР, під час руху заднім ходом не переконався в безпечності маневру, в результаті цього здійснив зіткнення з автомобілем «MERCEDES-BENZ ML350», д.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ ML350», д.н. [NUMBER] є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Своїми діями [PERSON] порушив правила дорожнього руху, що підтверджується постановою Оболонського районного суду міста Києва від 17.08.2018 у справі № 756/9882/18, згідно якої його визнано винним у вчиненні ДТП, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Разом з тим, на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім». Згідно звіту № 1269 від 17.01.2019, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «MERCEDES-BENZ ML350», д.н. [NUMBER] становить 35246 грн. 67 коп. Також позивач поніс витрати на проведення дослідження з визначення матеріального збитку в розмірі 1800 грн., що підтверджується квитанцією. Посилається на те, що згідно зі статтею 3 Закону України № 1961 -ІУ, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Вважає, що в цьому випадку реалізація вищевказаної законної мети не є такою, що може бути здійснена, адже ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває у стані припинення шляхом ліквідації. Рішення про ліквідацію було прийнято на 10 серпня 2018 року на Загальних зборах акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім» (протокол загальних зборів акціонерів № 37 від 10.08.2018) і офіційне оголошення про ліквідацію юридичної особи міститься безпосередньо на сайті ПрАТ «Київський страховий дім». Позивач позбавлений можливості отримати страхове відшкодування безпосередньо від ПрАТ «Київський страховий дім», а тому вважає, що тягар відшкодування збитків має понести саме винуватець ДТП [PERSON] , бо власність зобов`язує, у тому числі і до відшкодування завданої шкоди, яка настала внаслідок використання транспортного засобу, що належить відповідачу. Окрім того, зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04.07.2018 в житті позивача відбулися вимушені зміни і з`явились незручності у життєвих та виробничих стосунках, позивач змушений був використовувати для пересування інші види транспорту (зокрема таксі) у зв`язку із пошкодженням свого автомобіля, зокрема й для того, щоб добиратися до роботи, що також додало незручностей у життєвих та виробничих стосунках, та додаткових, не передбачених його бюджетом матеріальних витратах. Дії відповідача викликали у позивача психічні, фізичні, моральні страждання, а також моральні переживання, і як наслідок цього створили передумови порушення нормальних життєвих зв`язків тощо. Враховуючи вищевикладене просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальний збиток, завданий внаслідок ДТП у розмірі 35246 грн. 67 коп. та витрати на проведення оцінки з визначення матеріального збитку в розмірі 1800 грн., 20 000 грн. моральної шкоди, судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. Ухвалою суду від 31 травня 2019 по справі відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом сторін на 24.10.2019 на 10 год. В судові засідання позивач не з`являвся, представник позивача подав заяву в якій зазначив що позов підтримує та просить провести розгляд справи без його участі . Проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судові засідання на 24.10.2019 на 10 год. та 13.02.2020 на 10 год. не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, суд вважає за можливе провести розгляд без участі відповідача. Представник третьої особи в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 04.07.2018 о 14 год. 20 хв. [PERSON] в м.Києві по вул.Богатирська, 1 керуючи транспортним засобом ДЕО, д.н. [NUMBER] , в порушення п.10.9, 2.36 ПДР, під час руху заднім ходом, не переконався в безпечності маневру, в результаті цього здійснив зіткнення з автомобілем «MERCEDES-BENZ ML350», д.н. [NUMBER] внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 17.08.2018 року винним у вищевказаному ДТП визнано водія [PERSON] за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення , які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду , лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Вказані фактичні обставини справи не оспорені стороною відповідача. Власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ ML350», д.н. [NUMBER] д.н. [NUMBER] являється [PERSON] . Як зазначає сам позивач на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім». В судовому засіданні не доведено позивачем, що страхової суми за шкоду завдану належному йому майну, недостатньо для сплати страхового відшкодування, також позивач не зазначає про розмір франшизи. Згідно звіту № 1269 від 17.01.2019, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «MERCEDES-BENZ ML350», д.н. [NUMBER] становить 35246 грн. 67 коп. На проведення дослідження з визначення матеріального збитку позивач поніс витрати в розмірі 1800 грн., що підтверджується квитанцією. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як передбачено ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов`язана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Слід зазначити, що згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Статтею 12 вказаного закону визначено, що страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, за змістом вказаної статті вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку (правовий висновок ВП ВС у справі № 755/18006/15-ц) Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду. В судовому засіданні позивачем не доведено, що страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, а тому суд доходить до висновку, що слід відмовити у стягнення матеріального збитку з відповідача та відповідно витрат за проведення звіту. Одночасно слід зазначити, що в разі ліквідації страховика законодавець передбачив стягнення шкоди з МТСБУ. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою , яка її завдала, за наявності її вини. Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи обставини, при яких позивачу була завдана шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, зміну звичайного способу життя, та враховуючи засади розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування завданої моральної шкоди суму у розмірі 2000 грн. В задоволенні решти вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial