Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором № Г-106-2017 (П) від 24 травня 2017 року у розмірі 2846,84 грн; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що 24 травня 2017 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (припинено діяльність ФОП 12.09.2017) укладено договір на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика. Погоджено умови договору, серед істотних яких була плата за користуванням обєктом оренди шляхом внесення щомісячних платежів у визначеному договорі розмірі. Відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку просить стягнути. Вважає, оскільки ФОП [PERSON] припинила свою діяльність, однак взяті зобовязання не припиняються для відповідача як фізичної особи. У відповідності до ст. ст. 509, 526, 625 Цивільного кодексу України, просить позов задовольнити. Згідно з ст. 141 ЦПК України вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення на позов. 03 грудня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом осіб, які беруть участь у справі. 23 січня 2019 року представником позивача в суд подано заяву про слухання справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. У судове\~засідання сторони\~не зявились,\~хоча належним\~чином викликались.\~Відповідач про\~причини неявки\~не повідомив,\~не подав\~відзив на\~позовну заяву,а відтак з урахуванням заяви представника позивача від 23.01.2019 у якій останній не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, однак таку припинила 12 вересня 2017 року, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /арк. спр. 16-18/. У відповідності до ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями усім своїм майном, крім майна, на яке згідно з законом не може бути звернено стягнення. Таким чином, зобовязання, які виникли у фізичної особи-підприємця не припиняються для фізичної особи. Суд установив, 24 травня 2017 року між [PERSON] комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендар) укладено договір № Г -106 -2017 (П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика (далі Договір). У тимчасову оренду надано конструктивний елемент благоустрою комунальної власності площею 37,90 кв. м. для розміщення відкритого майданчика за адресою місто Львів, вулиця Валова,16. Строк дії договору: з 01.04.2017 до 31.10.2017, з 01.04.2018 до 31.10.2018, з 01.04.2019 по 31.10.2019. Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини, однак через те, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконує вчасно позивач у межах дії Договору звернувся за захистом свого порушеного права. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном Згідно з ст. 324 цього кодексу\~від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування. Позивач є орендодавцем щодо комунального майна та уповноважений місцевою радою управляти майном яке є у комунальній власності, у відповідності до ст. 287 Господарського кодексу України та п. п. 2.1, 2.2 Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету ЛМР від 02.12.2016 № 1125. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Договір найму (оренди) є оплатним. Відповідно до\~ст.\~762\~цього Кодексу за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Також ч.5 цієї статті плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інакше не встановлено договором. Навіть якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ст. 610 цього Кодексу\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~п. п. 3.1, 4.1 Договору орендар сплачує орендодавцеві плату за користування обєктом оренди щомісячно до 25 числа поточного місяця у розмірі 2295,83 грн за місяць без ПДВ. За невиконання або неналежне виконання зобовязань сторони за цим Договором несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Однак, взяте на себе зобовязання за Договором щодо сплати орендної плати за користуванням обєктом оренди відповідач [PERSON] Я не виконала, у звязку із чим виникла заборгованість станом на 26.06.2018, за період з 01.04.2017 по 01.09.2017 та становить у розмірі 2846,84 грн з урахуванням індексу інфляції, що підтверджено довідкою позивача від 05.07.2018 № 4-2302-1394. Про вказану заборгованість позивач повідомляв відповідача шляхом направлення претензії від 30.11.2017 № 2302-вих-6856, однак у добровільному порядку заборгованість не була сплачена /арк. спр. 13/. Разом із тим, зазначений розмір заборгованості не оскаржувався відповідачем та жодних зауважень щодо неправильності його нарахування від [PERSON] до суду не надходило, а відатк суд вважає, що такий є чинним, а тому приймається до уваги. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що позивач взяті на себе зобовязання за договором від 24.05.2017 виконав та надав у тимчасову оренду елемент благоустрою комунальної власності; при цьому, відповідач взятих на себе договірних зобов'язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, у звязку із чим утворилась заборгованість у спірному розмірі, а тому суд прийшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором від 24.05.2017 у розмір 2846,84 грн. Разом із тим, під час розгляду справи суд не встановив інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи, однак, не зазначались сторонами та стосувались предмету доказування. Враховуючи наведене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи /арк. спр. 40/. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved