Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 25 207,75 грн. У позові посилається на те, що 30 вересня 2019 року по бульвару Олександрійському поблизу будинку № 149 в м. Біла Церква сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та колісного трактора «Беларус 320.4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 28 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу. Крім того, зазначає, що на момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП БМР «ЖЕК№1». Позивач посилається, що відповідно до звіту експерта №163 від 23 жовтня 2019 року позивачу як власнику автомобіля «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] завдано матеріальної шкоди у розмірі 23 207, 75 грн. Разом з тим, позивач у позові вказує, що ним сплачено 2000,00 грн. за послуги експерта. А тому, просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 25 207,75 грн.Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 25 207,75 грн. У позові посилається на те, що 30 вересня 2019 року по бульвару Олександрійському поблизу будинку № 149 в м. Біла Церква сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та колісного трактора «Беларус 320.4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 28 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу. Крім того, зазначає, що на момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП БМР «ЖЕК№1». Позивач посилається, що відповідно до звіту експерта №163 від 23 жовтня 2019 року позивачу як власнику автомобіля «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] завдано матеріальної шкоди у розмірі 23 207, 75 грн. Разом з тим, позивач у позові вказує, що ним сплачено 2000,00 грн. за послуги експерта. А тому, просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 25 207,75 грн. Ухвалою від 07.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, судом встановлено, що 30 вересня об 11 год. 00 ха. В м. Біла Церква по бул. Олександрійському поблизу будинку №149, водій [PERSON] , керуючи трактором колісним марки «Беларус 320.4» д.н.з. [NUMBER] з причіпом д.н.з. [NUMBER] не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим вчинено правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Зазначені обставини підтверджуються копією постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2019 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. На дату скоєння ДТП, водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права Відповідно до ст.ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на зазначені положення ЦК України, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами глави 82 Цивільного кодексу України, а також загальними положеннями про речові права на чуже майно. Відповідно до роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, а саме шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до висновку експертного дослідження №163 про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненого власнику колісного транспортного засобу Opel Astra Н реєстраційний № [NUMBER] , вартість матеріальної збитку, завданого власнику автомобіля Opel Astra Н реєстраційний № [NUMBER] , складає 23 207 грн. 75 коп. Крім того, позивачем було понесено збитки у вигляді витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 000,00 гривень, що підтверджується актом №163 виконаних робіт від 23 жовтня 2019 року. Відповідно до положень ст. ст. 1187, 1188 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, та відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. За п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно листа начальника Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційна контора №1 Ящука О.І. № 889 від 20.11.2019 року, станом на 30 вересня 2019 року власником колісного трактора «Беларус 320.4», р.н. [NUMBER] є Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №1. Крім того, вказаним листом повідомлено, що станом на 30 вересня 2019 року [PERSON] , [INFO] перебував у трудових відносинах з КП БМР ЖЕК №1 та виконував покладені на нього обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13. Таким чином вимоги [PERSON] до КП БМР ЖЕК №1 про стягнення 25 207 грн. 75 коп. заподіяної в результаті ДТП матеріальної шкоди та збитків у розмірі 2 600 грн. 00 коп. є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією №1034691687 від 03.01.2020 року. Враховуючи, що на час подачі відповідачкем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту - стягнути на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved