Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення з відповідача ПрАТ СК «Галицька» 11641 грн. 70 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повязаної з витратами на ремонт автомобіля, з ПрАТ СК «Галицька» та [PERSON] в солідарному порядку - моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. та 640 грн. судового збору. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 05.11.2016 року водій [PERSON] на перехресті вулиць Стуса Миколайчука в м. Івано-Франківську, керуючи транспортним засобом «Форд Транзит» реєстраційний номер [NUMBER] не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON], який наближався з правого боку по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з ним, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 06.12.2016 року, яка набрала законної сили 17.12.2016 року, визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільна відповідальність водія [PERSON] була застрахована ПрАТ СК «Галицька». Оскільки страхова компанія ПрАТ СК «Галицька» протягом тривалого часу не виплачувала грошові кошти, [PERSON] відремонтував пошкоджений автомобіль «ВАЗ 210994» власним коштом на загальну суму 32121,00 грн., згідно акту виконаних робіт №005 від 20.01.2017 року. Страхова компанія згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ36080000 відшкодувала 20479,30 грн. Різниця між відшкодування страхової компанії та реальною шкодою, згідно акту виконаних робіт становить 11641,70 грн. Крім того, позивачу [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 20000 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Представник відповідача ПрАТ СК «Галицька» в судове засідання не зявився, подав заперечення проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, повязаної з відновлювальним ремонтом автомобіля та моральної шкоди вважає безпідставними. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] повторно не зявився у судове засідання у звязку з участю в розгляді іншої справи. Згідно поданого суду заперечення, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, оскільки 06.12.2016 року позивача було визнано винним в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння в день вчинення дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду вважає не обґрунтованою. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 10 та 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 05.11.2016 року о 08 год. 20 хв. на перехресті вулиць Стуса Миколайчука в м. Івано-Франківську, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Форд Транзит» реєстраційний номер [NUMBER] не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], який наближався з правого боку по головній дорозі, яким керував позивач, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення з вказаним транспортним засобом, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивач керував транспортним засобом «ВАЗ 210994-20» реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі довіреності НВА 420134 від 30.08.2016 року, що дає йому право на керування, розпорядження та бути представником власника в суді (а.с.7-8). Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2016 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.5). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ СК «Галицька», що підтверджено страховим полісом АЕ №6080000 (а.с.9). Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 28. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до частин 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Також, в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), для отримання страхового відшкодування, особа яка має право на отримання страхового відшкодування надає страховику відповідну письмову заяву згідно Закону та додати до неї документи зазначені п. 35.2 цього ж Закону. Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Позивач скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування від ПрАТ СК «Галицька», за фактом настання страхового випадку, та звернувся до страховика про відшкодування завданої шкоди внаслідок пошкодження автомобіля. Як вбачається із виписки по рахунку позивача та сторонами не заперечується, позивач страхове відшкодування отримав в розмірі 20429,00 грн. (а.с.13). Згідно акту виконаних робіт № 005 від 20.01.2017 року вартість робіт по ремонту транспортного засобу марки ВАЗ 21099 становить 32121,00 грн. (а.с.10-12). Різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 11641,70 грн. позивач просить стягнути з відповідача ПрАТ СК «Галицька». Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За таких обставин суд вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ СК «Галицька» на користь позивача в розмірі 11641,70 грн. слід задовольнити. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При вирішенні спору в частині вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд врахував розяснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Позивачем жодним чином не обґрунтовано розмір заподіяння йому моральної шкоди. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Позивач поніс витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., що знайшло своє підтвердження у квитанції (а.с.18), а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, ст.ст. 6, 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 16, 386, 509, 526, 610, 625, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ч. 1 та 4, 61 ч.3, 79, 88 ЦПК України,

Outcome: partial