Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом, який обґрунтував неналежним виконанням умов кредитного договору від 17.08.2010 року з боку відповідача, внаслідок чого станом на 31.10.2015 р. виникла заборгованість за кредитом в розмірі 13578,41 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій причині, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Суд вважає, що по справі можливо винести заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Правовідносини по даному позову регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про банки й банківську діяльність». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. У судовому засіданні встановлено, що позивач 17.08.2010 року надав кредит відповідачу [PERSON] у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.- а.с.5-31. Згідно довідки-розрахунку загальна сума заборгованості станом на 31.10.2015 року складає 13578,41 грн., яка до теперішнього часу в добровільному порядку не погашена. а.с.4. Однак, згідно рішення Краматорського міського суду від 22.12.2015 року [PERSON] визнаний недієздатним та його опікуном призначений батько [PERSON] а.с.45. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 77 від 15.07.2016 року, [PERSON] на час укладення кредитного договору 17.08.2010 року страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії та не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно ст.202 ч.1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.203 ч.2,3 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст.39 ч.1 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст.41 ч.2 ЦК України, недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Враховуючи зміст ч. 2 ст. 41 та ст. 202 ЦК «Недієздатна особа не є боржником, а тому на неї не розповсюджується вимога ч.1 ст. 625 ЦК про те, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання». Недієздатна особа не є боржником, не є споживачем в розумінні ч. 22 ст. 1 та ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року і, відповідно, не може бути стороною договору, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають у звязку з необґрунтованістю заявленого позову.

Outcome: dismissed