Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

позивач звернувся в суд з даним позовом, де в свої вимогах покликається на те, що 26.03.2016 позивачем на підставі договору купівлі-продажу №2016/4641/02/179 від 26.03.2016 був придбаний автомобіль KIA CEED 2008 року випуску, кузов номер [NUMBER] . Вказаний автомобіль був зареєстрований на його ім`я і отримав реєстраційним номер [NUMBER] . У вересні 2016 року позивач здійснив переобладнання автомобіля, а саме встановив ГБО. Зазначене потягло проведення перереєстрації, яку було проведено 29.09.2016 та видано нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ. Позивач хотів продати вказаний автомобіль, знайшов покупця, але під час оформлення документів на відчуження в Регіональному сервісному центрі МВС у Львівській області повідомили про наявність арешту на такий автомобіль. Із копії матеріалів та витягу з ЄРТЗ МВС вбачається, що станом на 13.03.2019 згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС на автомобіль марки КІА CEED кузов [NUMBER] зареєстрованого на ім`я [PERSON] арешт та/або заборона на відчуження відсутня. Також було надано копії матеріалів та витяг з Єдиного реєстру транспортних засобів МВС щодо реєстрації вказаного авто. Крім того із облікової картки №88084182 від 25.03.2016, яка була надана Адміністратором територіального сервісного центру 8043 (м.Київ) вбачається, що картка на вищевказаний автомобіль значиться з приміткою, що кредит ВАТ КБ «Надра» погашено. В подальшому, вже у м.Львові (територіальний сервісний центр МВС JNT» 4641) був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №2016/4641/02/179 від 26.03.2016, що був зареєстрований у м.Львові (територіальний сервісний центр МВС №4641). 25.03.2016 автомобіль вибув із власності [PERSON] , [INFO] право власності на такий набув позивач. Постанова про накладення арешту на вказаний автомобіль була винесена 07.09.2017 головним державним виконавцем Дніпропетровського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві в межах виконавчого провадження №54373130. Стягувачем у вказаному виконавчому провадженні виступає ПАТ КБ «Надра», а боржником є [PERSON] . Тобто, зазначені події вже мали місце, коли позивач вже був власником автомобіля. Жодного відношення до ВАТ КБ «Надра» позивач не має, заборгованість перед таким також відсутня. Тому наявність арешту на автомобіль позивача, який немає ніякою відношення до зобов`язання [PERSON] перед ВАТ КБ «Надра» грубо порушує його майнові права та позбавляє позивача можливості вільно таким майном розпоряджатися. Тому враховуючи вищевикладене, ст. ст. 16,316,317,310,321 Цивільного кодексу України просить скасувати арешт на автомобіль КІA CEED, 2008 року випуску, кузов номер [NUMBER] , який був накладений у виконавчому провадженні Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві за № 54373130. 02.05.2019 відкрито провадження у справі. Відповідачам було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подали. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Талалаєва О.Ю. подала суду заяву про розгляд справ у її відсутності та у відсутності позивача, позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належно, у встановленому законом порядку, повідомлялися про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, від них не надходила заява про відкладення розгляду справи та ними не подавався відзив. Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст.280-281 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровський РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві заяв про участь у справі суду не подавав. Відповідно до положень ст.247 ч.2 ЦПК України, так як сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що автомобіль КІA CEED, 2008 року випуску, кузов номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] на підставі власності, що підтверджує свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 29.09.2016 (а.с.12) Договору купівлі-продажу №2016/4641/02/179 автомобіль КІA CEED, 2008 року випуску, кузов номер [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] від імені якого згідно доручення діяв [PERSON] був укладений 26.03.2016 (а.с.7). Згідно постанови від 07.09.2017 Головного державного виконавця Дніпропетровського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві в межах виконавчого провадження №54373130 накладено арешт на майно боржника [PERSON] - автомобіль KIA CEED 2008 року випуску, кузов номер [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] (а.с.14). Згідно даного боргового зобов`язання вбачається, що боржником є [PERSON] , обтяжувачем ВАТ КБ «Надра» філія Хмельницького регіонального управління. Судом встановлено, що згідно облікової картки № 88084182 від 25.03.2016 виданої Територіальним сервісним центром МВС №4641 2016/11641/02/179 (а.с.9), кредитний борг [PERSON] перед ВАТ КБ «Надра» погашено. Згідно з ч.ч. 1-4 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним участині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, враховуючи те, що на час придбання [PERSON] автомобіля жодних обтяжень чи заборон на такому автомобілі не було, а тому арешт власності [PERSON] є незаконним. [PERSON] не є власником такого автомобіля з 26.03.2016 року, арешт на автомобіль був накладений 07.09.2017 року, тобто через рік після його відчуження. [PERSON] володіє вказаним автомобілем на законній підставі. При розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Так, згідно п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином арешт на спірний автомобіль, накладений постановою державного виконавця, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, може бути знято за рішенням суду з урахуванням положень ч. ч. 2, 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, належно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Нормами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги надані докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 16,316,317,310,321 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved