Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом Держави України в особі Державної казначейської служби України, Управління державної міграційної служби України у Луганській області про відшкодування шкоди, посилаючись на те що звернувся до Управління державної міграційної служби України у Луганській області в зв`язку з необхідністю обміну посвідки на тимчасове проживання після переведення на навчання до ДЗ «Луганський державний медичний університет».За наслідком розгляду документів отримав рішення №4401.5-28980/44.1-18 від 1.08.2018р., яким йому безпідставно відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання на період навчання. Дана відмова була оскаржена та рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2018р. визнано протиправним та скасовано рішення Управління державної міграційної служби України у Луганській області від 1.08.2018р. №4401.5-28980/44.1-18. В зв`язку з відмовою втратив стійкі зв`язки із оточуючими людьми, змарнував майже рік життя, протягом якого був позбавлений можливості навчатися та отримати диплом про вищу освіту, був позбавлений права на проживання в гуртожитку, витрачав додаткові кошти гроші на оренду житла, звичний життєвий уклад був змінений, тому просить стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000грн. з Державного бюджету України , відповідно до ст.1173,1174 ЦК України .Представник позивача просив розглядати справу в відсутність. Представник відповідача Управління державної міграційної служби України у Луганській області надав відзив на позов в якому посилається на, необгрунтованість розміру моральної шкоди. Представник ДКСУ в судове засідання не з`явився, про час розгляду повідомлений. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 27.07.2020р. відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального провадження. Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до слідуючого. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено , що позивач звернувся до Управління державної міграційної служби України у Луганській області в зв`язку з необхідністю обміну посвідки на тимчасове проживання після переведення на навчання до ДЗ «Луганський державний медичний університет». За наслідком розгляду документів Управління державної міграційної служби України у Луганській області прийнято рішення №4401.5-28980/44.1-18 від 1.08.2018р.про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання на період навчання. Дана відмова була оскаржена позивачем та рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2018р. визнано протиправним та скасовано рішення Управління державної міграційної служби України у Луганській області від 1.08.2018р. №4401.5-28980/44.1-18. Позивач вказував на те, що в результаті бездіяльності відповідача заподіяна моральна шкода, оскільки не мав можливості навчатись, користуватись гуртожитком. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав протиправної бездіяльності Управління державної міграційної служби України у Луганській області щодо видачі посвідки на тимчасове проживання. Згідно з ч.1, п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки судовим рішенням, яе набрало законної сили, встановлено неправомірність дій Управління державної міграційної служби України у Луганській області , суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди. Доводи відповідача про відсутність будь-яких доказів протиправності діянь працівників є безпідставними. Моральна шкода, завдана органами Управління державної міграційної служби України у Луганській області є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, тому підлягають стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статей 1174, 1176 ЦК України. Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17. Аналізуючи зібрані докази , суд визнає факт заподіяння моральної шкоди неправомірними діями Управління державної міграційної служби України у Луганській області щодо відмови в видачі посвідки на тимчасове проживання Проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому

Outcome: partial