Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач зазначила, що відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2018 року з відповідача [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 20 березня 2014 року і до настання дитиною повноліття. Згідно до змін законодавства та враховуючи те, що дитина знаходиться на повному утриманні позивача, [PERSON] просить суд змінити спосіб стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини з 400,00 грн. щомісячно та стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини аліменти у розмірі ? частини заробітку/доходів відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, з дня подання даної заяви і до настання дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не зявилась, але надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи - Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини\~\~\~\~\~\~ від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України\~та\~статтею 51 Конституції України\~передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У частинах першій-третій\~статті 181 СК України\~встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 6). Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.7). На підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2014 року за виконавчим листом з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 20 березня 2014 року і до настання дитиною повноліття, тобто до 04 січня 2030 (а.с.8). Згідно акту обстеження фактичного проживання від 11 червня 2018 року, складеного квартальним комітетом № 11 міста Василівка Запорізької області, [PERSON] проживає разом з сином [PERSON], [INFO], за адресою: вулиця Лихачова, 9, місто Василівка, Запорізька область. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження серії I-ЖС № 349596 від 25.11.2017, позивач [PERSON] 14 листопада 2017 року народила другу дитину [PERSON] Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс 13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. З огляду на викладене та враховуючи, що з часу винесення судом рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі, законодавчо визначений мінімальний розмір аліментів на одну дитину змінювався в сторону збільшення, а визначений рішенням суду розмір аліментів в 400 грн. щомісячно, на теперішній час є недостатнім для забезпечення дитини сторін на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а також наявність на утриманні позивача другої дитини, що свідчить про зміну сімейного стану позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Сплату судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved