Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди в участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою, встановити час та дні для його зустрічей з дочкою, встановити дні, по яких він буде забирати дитину до себе додому для спілкування в домашніх умовах. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є спальна неповнолітня дочка [PERSON] . Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з матір`ю. Відповідач ізолювала від нього дитину, не впускає його до дочки, а дочку - до нього. Він бажає бачитися з дитиною, спілкуватися з нею, приймати активну участь у її вихованні, розвитку та житті. Відповідач відмовилася від аліментів. Однак, він допомагає дитині матеріально, відкрив банківський рахунок на її ім`я, куди щомісячно переводить гроші. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Навів суду обставини, викладені в позові. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона займається доглядом, вихованням та утриманням дитини з моменту її народження. Відповідач працює, але коштів на утримання дочки не надає, має іншу сім`ю. Вважає безпідставними покликання позивача на те, що він боїться її та її батька, оскільки вона жінка, а її батько на заробітках. Згідна надати позивачу дозвіл на спілкування з дитиною на території її місця проживання один раз на місяць терміном до двох годин. В судовому засіданні відповідач та її представник позов визнали частково, погодилися на участь позивача у вихованні та спілкуванні з дочкою, згідно висновку органу опіки та піклування. Представник третьої особи дотрималася позиції, викладеної у висновку органу опіки та піклування. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно свідоцтва про народження, у сторін є спільна дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] , має постійне місце проживання та місце праці. За якими позитивно характеризується, що стверджується характеристиками та довідкою від 04.06.2018р. Позивачем відкрито банківський депозитний рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» на користь дочки [PERSON] , що встановлено з договору від 01.06.2018р. З постанови від 06.06.2019р. встановлено, що з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] в розмірі 1/4 його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2017р. і до досягнення дитиною повноліття. В даних правовідносинах при вирішенні питання про участь батька у вихованні дитини відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Стаття 153 СК України закріплює положення про те, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом частини першої та другої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Важливими для даних правовідносин є норми статті 159 СК України про те, що , якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина перша та друга). На реалізацію права дитини на контакт з батьками, які проживають окремо спрямована Конвенція про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року, втілено відповідне право і в статті статі 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III. Вирішення питання про участь позивача у вихованні дитини спрямоване на захист прав і свобод дитини та забезпечення її права на спілкування з обома батьками з врахуванням її якнайкращих інтересів. Судом за обставинами справи встановлено, що позивач є батьком дитини, з якою він бажає підтримувати зв`язки і приймати участь у її вихованні, матеріали справи не містять інформації, яка б свідчила про існування заборон для позивача або підтверджувала невідповідність його участі у вихованні дитини інтересам останньої. При цьому орган опіки та піклування досліджуючи умови проживання висловив позицію про необхідність участі батька у вихованні дитини. Обираючи способи участі у вихованні дитини, суд, відповідно до статі 159 СК України, враховує ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, а також інтереси дитини, рівність прав батьків і забезпечення гарантій прав дитини. Також розуміючи існування конфліктної ситуації між сторонами, з метою уникнення впливу такого конфлікту на дитину, враховуючи час проживання дитини без батька та її вік, особливості її розвитку, суд обирає спосіб участі позивача у вихованні дитини у відповідності до висновку органу опіки та піклування. Такого висновку суд дійшов також з огляджу на те, що участь батька у вихованні дитини повинна відбуватись за домовленістю з матір`ю з однієї сторони, що буде виключати ситуації самовільного відібрання дитини і інші зловживання. З іншої сторони матір необхідно зобов`язати не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, що створить умови для батька приймати участь у вихованні дитини. За таких підстав, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial