Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» про розірвання договору оренди землі № б/н від 18 квітня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог вказав, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], площею 3,1095 га, розташована на території Флоріанівської сільської ради Козятинського району Вінницької області. Між нею та ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» було укладено договір оренди землі б/н від 18.04.2016, відповідно до якого належна їй земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] була передана у строкове платне користування строком на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п. 9-11 договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 8% від нормативно-грошової оцінки, що складає 8 300 грн. за рік або у натуральній формі на вказану суму. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності у строки з 01 вересня по 31 грудня поточного року. Відповідачем не була виплачена позивачу орендна плата за договором оренди землі за користування земельною ділянкою у 2016-2017 роках. Вона вважає, що договір оренди землі підлягає розірванню через систематичне невнесення орендної плати. Представник позивача - адвокат Мартиненко О.О. в судовому позовні вимоги підтримав в повному обсязіта підтвердив вищенаведені обставини. Представник відповідача ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» - адвокат Кузьмінський Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідно до довіреності [PERSON] доручала [PERSON] вирішувати будь-які питання, що її стосуються, в тому числі і отримувати кошти, тому просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], площею 3,1095 га, розташована на території Флоріанівської сільської ради Козятинського району Вінницької області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 7) та копією інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 8). Між [PERSON] та ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» було укладено договір оренди землі б/н від 18.04.2016, відповідно до якого належна їй земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] була передана у строкове платне користування строком на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 5, 76-77). Відповідно до п. 9-11 договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 8% від нормативно-грошової оцінки, що складає 8 300 грн. за рік або у натуральній формі на вказану суму. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності у строки з 01 вересня по 31 грудня поточного року. Відповідачем до суду надано документи, з яких вбачається, що [PERSON] отримала кошти за оренду земельної ділянки, а саме: ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» було зроблено [PERSON] нарахування паїв №ЛАП00000015 від 24.07.2018 в розмірі 35 000 грн. (а.с. 31), відомість на виплату готівки № 5 від 24.07.2018, відповідно до якої [PERSON] виплачено кошти в розмірі 35 000 грн. (а.с.32), видатковий касовий ордер від 24.07.2018, відповідно до якого [PERSON] одержано кошти за сплату оренди землі в розмірі 35 000 грн. (а.с. 33), платіжну відомість № ЛАП00000011 від 10.11.2017, якою [PERSON] отримано кошти в розмірі 8015,74 грн. (а.с.36). З висновку судових експертів від 18.01.2019 вбачається, що підпис в графі «Підпис одержувача» у видатковому ордері ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» від 24.07.2018, рукописний запис «тридцять п'ять тисяч 00», в графі «Одержав» у видатковому касовому ордері ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» від 24.07.2018 - виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 144-149). Що стосується платіжної відомісті № ЛАП00000011 від 10.11.2017, якою нібито [PERSON] отримано кошти в розмірі 8015,74 грн., то судом було тричі зобовязано ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» надати оригінал платіжної відомості для огляду та надння на експертизу, але відповідачем так і не було надано оригіналу даної платіжної відомості. Згідно з ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до ст.. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини. Оскільки відповідачем так і не надано оригінал платіжної відомості № ЛАП00000011 від 10.11.2017, копія такого документу не може підтвердити факт отримання позивачем суми у розмірі 8015,74 грн. З цього вбачається, що ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» не була виплачена [PERSON] орендна плата за договором оренди землі за користування земельною ділянкою у 2016-2017 роках. Посилання представника відповідача - адвоката Кузьмінського Ю.В. у судовому засіданні на ті обставини, що плата за орендну плату була отримана дочкою позивача, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. Суду не надані були належні докази, які б підтверджували ці обставини. В установлений нормами ЦПК України та наданий судом строк відповідачу на надання доказів, які можуть мати підтвердження в справі, відповідач пропустив, та навіть не повідомив суд про існування таких доказів, що суперечить чинному законодавству. Окрім того, ч. 8 ст. 84 ЦПК України передбачає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. На підставі ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі», розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Таким чином, підставами для дострокового розірвання договору оренди землі можуть бути у разі, якщо ініціатором витупає власник земельної ділянки (орендодавець) - нецільове використання земельної ділянки, несплата орендної плати тощо. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Такий висновок про застосування норм права, викладено Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 у справі № 378/556/16-ц та постановою від 08.02.2018 у справі № 587/118/15-ц. За правилами ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Аналогічна норма закріплена і в ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Норма ст. 81 ЦПК України зазначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи наведені представником відповідача- адвокатом Кузьмінським Ю.В. вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази неналежними, недостовірними та недостатніми, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При вирішенні справи по суті суд керується такими нормами права. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості досліджені докази і співставляючи їх з нормами права, суд приходить до висновку, що відповідач не сплачує орендну плату, що є підставою для розірвання договору оренди землі. Крім того, враховуючи прийняте судом рішення та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved