Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до Відповідачів про визнання недійсним договору оренди землі та про визнання поновленим договору оренди землі. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначив, що 22.06.2007 року, між СТОВ «Хлібороб» та [PERSON], було укладено договір оренди землі, загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Зазначений договір було укладено строком на десять років. Державна реєстрація вказаного договору оренди землі була здійснена 19.10.2007 року Андрушівським районним відділом Житомирської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» та зареєстровано в державному реєстрі земель за № 040720200283.Пунктом 8 Договору оренди землі передбачено, що договір укладено на десять років. Згідно з п. 37 договору оренди земельної ділянки та ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно п. 8 договору оренди після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.12.09.2017 року Позивач направив на адресу ТОВ «Жива Нива» лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі, скориставшись своїм переважним правом оренди з доданим до нього проектом додаткової угоди, в якій запропоновано Відповідачу [PERSON] продовжити дію договору оренди землі до 19.10.2027 року на тих самих умовах, що передбачені Договором та вказаною Додатковою угодою.16.09.2017 року Відповідач [PERSON] отримала лист-повідомлення разом із проектом Додаткової угоди від Позивача.14.09.2017 року на адресу Позивача СТОВ «Хлібороб» Відповідачем [PERSON] було направлено заяву, якою [PERSON] повідомляє СТОВ «Хлібороб» про своє бажання припинити дію Договору оренди земельної ділянки від 22.06.2007 року, кадастровий номер [NUMBER], площею 2,9859 га.Позивач, який є сумлінним орендарем, що належним чином виконував умови договору оренди землі, після закінчення строку його дії вчинив дії, які спрямовані на пролонгацію договору оренди землі з орендодавцем з використанням свого переважного права.Проте позивачу стало відомо, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди земельної ділянки між ТОВ «Жива Нива» та [PERSON] 28.11.2017 року, тобто укладено новий договір оренди земельної ділянки, даний договір був зареєстрований державним реєстратором Житомирської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Богушем Олександром Васильовичем за №38389169 від 28.11.2017 року.Позивач вважає, що його переважне право на поновлення договору оренди, надане йому договором та законом, було порушене Відповідачами внаслідок не укладення із Позивачем додаткової угоди про поновлення договору оренди та укладення із іншим орендарем договору оренди земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю,обґрунтувавши його наведеними в позові обставинами та просив його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Жива Нива» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи на його незаконність та безпідставність,з підстав,визначених у відзиві на позовну заяву.Просив в задоволенні позову відмовити. В судові засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явилася,повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи,про причини неявки в судове засідання суду не повідомила, відзив на позов не подала.За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність. В судові засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Житомирська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» до суду не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень суду з приводу заявлених позовних вимог не надав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив : 22.06.2007 року між СТОВ «Хлібороб» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Зазначений договір було укладено строком на десять років. Державна реєстрація вказаного договору оренди землі була здійснена 19.10.2007 року Андрушівським районним відділом Житомирської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» та зареєстровано в державному реєстрі земель за № 040720200283.Відповідно до п.8 договору оренди землі, вимог ст.ст. 764, 777 ЦК України, ст.33 Закону України «Про оренду землі» Позивач 12.09.2017 року надіслав Відповідачу [PERSON] лист-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки та проект додаткової угоди від 12.09.2017 року до договору оренди землі від 22.06.2007 року в якій запропоновано Відповідачу [PERSON] продовжити дію договору оренди землі до 19.10.2027 року на тих самих умовах, що передбачені Договором та цією Додатковою угодою, якщо інше не передбачено законодавством України.Вказаною Додатковою угодою було запропоновано збільшити орендну плату у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 11106,64 грн. 64 коп.Пунктом 4 згаданої Додаткової угоди зазначено, що Орендар протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту державної реєстрації Додаткової угоди до договору оренди землі передає Орендодавцю разовий платіж в розмірі 3000 грн., в якості винагороди Орендодавцю за підписання даної Додаткової угоди.Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що було надане позивачем в якості доказу. [PERSON] отримала лист-повідомлення разом із проектом Додаткової угоди 16.09.2017 року, про що вчинено запис на вказаному рекомендованому повідомленні.14.09.2017 року [PERSON] на адресу позивача було направлено заяву, якою [PERSON] повідомляє СТОВ «Хлібороб» про своє бажання припинити дію Договору оренди земельної ділянки від 22.06.2007 року, кадастровий номер [NUMBER], площею 2,9859 га. Таким чином, суд приходить до висновку, що Позивачем були здійснені всі, передбачені п. 8 Договору, ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а також іншими нормами законодавства, дії, що спрямовані на пролонгацію договору оренди з використанням свого переважного права. Суд не приймає до уваги твердження представника Відповідача ТОВ «Жива Нива» щодо достатності простої відмови у розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі» для законної відмови від поновлення договору оренди землі посилаючись при цьому на лист Відповідача [PERSON] від 14.09.2017 року, оскільки вказаний лист не є відповіддю на пропозицію Позивача щодо пролонгації дії договору оренди та укладення додаткової угоди в розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі», як спеціальної норми матеріального права. Така ж правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 року в справі № 6-219цс14. Крім того, відповідно до правових позицій, висловлених в постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 року у справі №6-1282цс16 та від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16, а також в постанові від 06.09.2017 року у справі №6-2539цс16 за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено ст. 777 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною. З матеріалів справи також вбачається, що заява Відповідача [PERSON] датована 14.09.2017 року, тобто за два дні до того, як на її адресу надійшов та вручений лист-повідомлення з проектом додаткової угоди від Позивача. Будь-яких інших заяв чи повідомлень від Відповідача [PERSON] жодним з учасників справи до суду не надано. В зв'язку з чим суд також приходить до висновку, що Позивач у місячний термін з моменту вручення листа-повідомлення не отримав відповіді на свій лист-повідомлення від 12.09.2017 року. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, між ТОВ «Жива Нива» та [PERSON] 22.11.2017 року укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки загальною площею 2, 9859 га, кадастровий номер [NUMBER]. Даний договір був зареєстрований державним реєстратором Житомирської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Богушем Олександром Васильовичем за №38389169 від 28.11.2017 року. Згідно ч.1 ст. 777 ЦК України наймач, що належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право на укладення договору на новий строк Відповідно до ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. У відповідності до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-55цс15 (постанова від 15.04.2015 року) в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі п. 2 ч.2 ст. 16 ЦК України. Вказане узгоджується з судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду у справі №702/624/15-ц від 18.01.2018 року. Також, вказане узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1634цс17. Так, у статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір. Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду. Так, частинами 1-5 статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Разом з тим, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення (поновлення) договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Відповідно до ст.ст. 319, 626 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди можлива за умов продовження користування виділеною земельною ділянкою, належне виконання своїх обов'язків за договором; відсутності письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; укладення додаткової угоди про поновлення договорів оренди. Судом встановлено, що земельна ділянка не була повернута Відповідачу [PERSON] за актом прийому-передачі, будь-яких доказів, що спростовують дану обставину суду не надано. Таким чином, Позивач належно виконує свої обов'язки за договором, що підтверджується платіжними документами; орендодавець не подавав позивачеві письмового повідомлення про відмову в поновленні договору оренди або заяви про бажання використовувати належну йому земельну ділянку. Земельна ділянка не повернута Відповідачеві за актом приймання-передачі; Позивач дотримався порядку та строків повідомлення орендодавця про наміри продовжити договір оренди землі. Суд бере до уваги, що позивач, як спосіб захисту свого порушеного права (щодо визнання договору оренди, укладеного між відповідачами, недійсним), обрав вірний спосіб захисту порушених прав, передбачений п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відтак, в разі задоволення позовної вимоги щодо недійсності договору, який підлягає обов'язковій державній реєстрації, похідне від оспорюваного договору рішення про його державну реєстрацію, має бути скасоване. Така правова позиція відображена в Листі Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», де Верховний Суд України зазначає, що: «Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача». Окрім того, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту порушеного переважного права Позивача є також задоволення позовної вимоги щодо визнання додаткової угоди від 12.09.2017 року до договору оренди землі від 22 червня 2007 року між СТОВ «Хлібороб» та [PERSON] укладеною, оскільки є невід'ємною складовою такого договору. Такий висновок повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображена у рішенні по справі Стреч проти Сполученого Королівства (Stretch v. The United Kingdom) від 24 червня 2003 року. Як вбачається з цього рішення заявнику у справі теж не було продовжено договір оренди земельної ділянки після закінчення строку його дії, не дивлячись на те, що договір таке право передбачав, порушень зобов'язань з боку заявника допущено не було. Національні суди не захистили право заявника. У рішенні наголошується, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 цього рішення, майном у значенні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції. За обставинами справи Стретч проти Сполученого Королівства вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.06.2003р. відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов'язання, взяті ним на себе у зв'язку з експлуатацією побудованих будівель, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Разом з цим, стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 Земельного кодексу України, положення якої у відповідних правовідносинах підлягають переважному застосуванню перед нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Частиною 3 вказаної статті унормовано, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Між тим, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст.55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на викладене, також враховуючи, що захист переважного права позивача на поновлення договору оренди землі можливий за умови дотримання ним як орендарем строків і процедури повідомлення про намір реалізувати таке право, яка передбачена правовою конструкцією ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а оскільки позивач надав суду належні та допустимі докази направлення орендодавцю повідомлення про намір скористатися переважним правом щодо укладення договору оренди землі на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди, а орендодавець отримав таке повідомлення та не повідомив про своє рішення в порядку ст. 33 Закону України «Про оренду землі», враховуючи також, що в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача про порушення його переважного права на укладення договору оренди землі (поновлення договору оренди землі) з власником земельної ділянки відповідачем [PERSON] на новий строк, тому суд задовольняє позов повністю визнає недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «Жива Нива» 22.11.2017 року, загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] та зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 38389169 від 28.11.2017 року;скасовує рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 38389169 від 28.11.2017 року, прийняте державним реєстратором Житомирської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Богушем Олександром Васильовичем;визнає поновленим договір оренди землі, укладений 22.06.2007 року між СТОВ «Хлібороб» та [PERSON] щодо земельної ділянки загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], зареєстрованого в державному реєстрі земель 19.10.2007 року за № 040720200283;визнає укладеною додаткову угоду від 12.09.2017 року до договору оренди землі від 22 червня 2007 року між СТОВ «Хлібороб» та [PERSON] щодо земельної ділянки загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], за умовами якої строк дії договору продовжено до 19 жовтня 2027 року та збільшено розмір орендної плати до 10 % відсотків від нормативної грошової оцінки, що становить 11 106,64 грн. Задовольняю позов суд в порядку ст.141 ЦПК України стягує на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого при подачі заяви судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам,а саме : стягує з [PERSON] на користь СТОВ «Хлібороб» судові витрати по справі в сумі 3524 грн. 00 коп.;стягнує з ТОВ «Жива Нива» на користь СТОВ «Хлібороб» судові витрати по справі в сумі 3524 грн. 00 коп.

Outcome: approved