Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018040440001478 від 22.10.2018 року за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України. 14 жовтня 2018 року, близько 01 годині 30 хвилин, [PERSON] , вирішив скористатися послугами таксі, а саме транспортним засобом марки «ВАЗ-2111», сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , обладнаний шашкою таксі, який знаходився на парковці по вул. Калинова, 3-Б у м. Дніпро, в районі нічного клубу «LEXX», під керуванням водія [PERSON] . У зазначений час [PERSON] сів до салону вказаного автомобіля на переднє праве пасажирське сидіння тримаючи чоловічу сумку чорного кольору, в якій знаходилось: мобільний телефон марки «SAMSYNG-J7», модель: J70FZKDSEK, в корпусі чорного кольору, грошові кошти у розмірі 1000 гривень, дві пластикову банківські карти «ПриватБанк», одна пластикова банківська карта «МоноБанк». Під час пересування транспортного засобу марки «ВАЗ-2111», сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [PERSON] попросив його зупинити транспортний засіб, так як останньому стало зле. [PERSON] зупинився на узбіччі дороги поля, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське. Після зупинки [PERSON] відчинив праві передні двері та покинув салон автомобіля, залишивши своє майно, яке знаходилося у його сумці. В цей момент у [PERSON] раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, що належить на праві власності [PERSON] , котре знаходилось у чоловічій сумці, визначивши його, як об`єкт злочинного посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів та в особистих інтересах, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачивши спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, з метою незаконного власного збагачення, [PERSON] , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, переконавшись, що за його злочинними діяннями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим зник. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, [PERSON] , в період часу з 01:30 годин 14 жовтня 2018 року, за допомогою мобільного телефону потерпілого та банківських карт «ПриватБанк» та «МоноБанк», які належать [PERSON] , здійснив зняття готівки в банкоматах м. Дніпро та Дніпропетровської області з карток «ПриватБанк» та «МоноБанк» готівкових коштів у розмірі 59 823 грн. 83 коп., з картки «МоноБанк» готівкових коштів у розмірі 14 227 грн., а всього на загальну суму 74 050 грн. 87 коп. Таким чином, [PERSON] діючи таємно викрав майно [PERSON] , а саме - мобільний телефон марки «SAMSYNG-J7», модель: J70FZKDSEK, в корпусі чорного кольору, вартістю 4 274 грн. та грошові кошти у розмірі 75 050 грн. 87 коп., а всього на загальну суму 79 324 грн. 87 коп. Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року [PERSON] було визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та піддано кримінальному покаранню у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. При таких обставинах, відповідач зобов`язаний відшкодувати потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду завдану вищевказаним кримінальним правопорушенням у розмірі, що складається з: власних коштів які належали [PERSON] - 1000 грн., вартості мобільного телефону марки «SAMSYNG-J7», модель: J70FZKDSEK, в корпусі чорного кольору - 4 274 грн., з карток «ПриватБанк» готівкових коштів у розмірі 59 823 грн. 83 коп., з картки «МоноБанк» готівкових коштів 14 227 грн., а всього на загальну суму 79 324 грн. 83 коп. Позивач через канцелярію суду надав заяву, згідно з якою свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується реєстром відправки рекомендованих листів, оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого не відоме та рекомендованим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності встановив, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2018 року, близько 01 годині 30 хвилин, [PERSON] , вирішив скористатися послугами таксі, а саме транспортним засобом марки «ВАЗ-2111», сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , обладнаний шашкою таксі, який знаходився на паркові по вул. Калинова, 3-Б у м. Дніпро, в районі нічного клубу «LEXX», під керуванням водія [PERSON] . У зазначений час [PERSON] сів до салону вказаного автомобіля на переднє праве пасажирське сидіння тримаючи чоловічу сумку чорного кольору, в якій знаходилось: мобільний телефон марки «SAMSYNG-J7», модель: J70FZKDSEK, в корпусі чорного кольору, грошові кошти у розмірі 1000 гривень, дві пластикову банківські карти «ПриватБанк» одна пластикова банківська карта «МоноБанк». Під час пересування транспортного засобу марки «ВАЗ-2111», сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [PERSON] попросив його зупинити транспортний засіб, так як останньому стало зле. [PERSON] зупинився на узбіччі дороги поля, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське. Після зупинки [PERSON] відчинив праві передні двері та покинув салон автомобіля, залишивши своє майно, яке знаходилося у його сумці. В цей момент у [PERSON] раптово виник злочинний умисне, направлений на таємне викрадення майна, що належить на праві власності [PERSON] , котре знаходилось у чоловічій сумці, визначивши його, як об`єкт злочинного посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів та в особистих інтересах, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачивши спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, з метою незаконного власного збагачення, [PERSON] , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, переконавшись, що за його злочинними діяннями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим зник. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, [PERSON] , в період часу з 01:30 годин 14 жовтня 2018 року, за допомогою мобільного телефону потерпілого та банківських карт «ПриватБанк» та «МоноБанк», які належать [PERSON] , здійснив зняття готівки в банкоматах м. Дніпро та Дніпропетровської області з карток «ПриватБанк» та «МоноБанк» готівкових коштів у розмірі 59 823 грн. 83 коп., з картки «МоноБанк» готівкових коштів у розмірі 14 227 грн., а всього на загальну суму 74 050 грн. 87 коп. Таким чином, [PERSON] діючи таємно викрав майно [PERSON] , а саме - мобільний телефон марки «SAMSYNG-J7», модель: J70FZKDSEK, в корпусі чорного кольору, вартістю 4 274 грн. та грошові кошти у розмірі 75 050 грн. 87 коп., а всього на загальну суму 79 324 грн. 87 коп. Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. Цивільний позов потерпілий [PERSON] не заявляв, але під час розгляду кримінального провадження зафіксовано, що [PERSON] мав намір звернутися до суду з цивільним позовом в цивільному порядку. Згідно з вимогами ч.1 та ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З матеріалів справи вбачається, що 14 жовтня 2018 року [PERSON] , в період часу з 01:30 годин за допомогою мобільного телефону потерпілого та банківських карт «ПриватБанк» та «МоноБанк», які належать [PERSON] , здійснив зняття готівки в банкоматах м. Дніпро та Дніпропетровської області з карток «ПриватБанк» та «МоноБанк» готівкових коштів у розмірі 59 823 грн. 83 коп., з картки «МоноБанк» готівкових коштів у розмірі 14 227 грн., а всього на загальну суму 74 050 грн. 87 коп. Позивач надав суду докази на підтвердження факту заподіяння йому шкоди у розмірі 74 050 грн. 87 коп. (роздруківки операцій проведених 14 жовтня 2018 року по банківським карткам, які на праві власності належать [PERSON] ). Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Згідно вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року відповідач [PERSON] винуватим себе визнав в повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті від 14 жовтня 2018 року, а також підтвердив факт, що за допомогою мобільного телефону [PERSON] здійснив зняття готівки в банкоматах міста Дніпра та зобов`язався відшкодувати збитки потерпілому. Враховуючи встановленні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом об`єктивно встановлено, що позивачу внаслідок протиправних дій [PERSON] було завдано майнових втрат. Дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved