Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 05.04.2018 року між ПАТ СК «УНІКА» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №347001/4100/0000265. Предметом договору є, зокрема, майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном: транспортний засіб Volkswagen Grafter реєстраційний номер [NUMBER] . 09.08.2018 року о 14 годині [PERSON] керуючи автомобілем Volkswagen Gaf реєстраційний номер [NUMBER] м. Біла Церква по бульвару Олександрійському на перехрестя з вул. Фастівська, скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Grafrer реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок дтп автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 26.09.2018 року, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] та притягнуто його до адміністративної відповідальності. У зв`язку з настанням страхового випадку, відповідно до умов договору добровільного страхування транспортних засобів, ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» відшкодувало ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» страхове відшкодування у розмірі 55 035,86 грн. Таким чином, відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» після виплати страхового відшкодування страхувальнику, до позивача (страховика) перейшло право вимоги до відповідальної за збитки особи, тобто відповідача, а тому позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 55 035,86 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою від 03.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, який мотивував тим, що у відповідності до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика від страхувальника переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Позивач зазначає, що таке право переходить лише в межах фактичних затрат, однак у даній справі сума відшкодування не відповідає обсягу і характеру пошкоджень. Зазначає, що надана позивачем ремонтна калькуляція має безліч незрозумілих скорочень, а перелік робіт і використаних запчастин не відповідає акту огляду транспортного засобу, проведеного 10.08.2018 року. А тому, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Так, судом встановлено, що 05.04.2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір добровільного комплексного страхування наземних транспортних засобів № 347001/4100/0000265, предметом якого є страхування транспортного засобу Volkswagen Grafter, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Судом також встановлено, що 09.08.2018 року о 17.00 год. в м. Біла Церква по б-ру. Олександрійському, водій [PERSON] , керував автомобілем марки Volkswagen Gaf д.н.з. [NUMBER] під час руху не врахував дорожню обстановку, ігнорував вимогу дорожнього знаку 2.1. виїхав на головну дорогу перехрестя з вул. Фастівська, що призвело до зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Grafter, д.н.з. [NUMBER] , водій якого мав перевагу в русі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив ПДР, у зв`язку з чим відповідача було притягнуто адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України, що підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 26.09.2018 року. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рахунку № 2310281261-1 від 04.09.2018 року виданої ТОВ «Атлант-М Лепсе» вартість робіт виконаних щодо транспортного засобу Volkswagen Grafter, д.н.з. [NUMBER] складає 60 035,86 грн. Згідно страхового акту № 00268569 від 26.11.2018 року вартість матеріального збитку з врахуванням зносу транспортного засобу Volkswagen Grafter, д.н.з. [NUMBER] , складає 60 035,86 грн., розмір франшизи становить 5 000,00 грн. Наказом № 00268569 від 25.10.2018 року ПАТ «СК «Уніка» вирішено виплатити АТ «Райффайзен Банк Аваль» страхове відшкодування згідно розрахунку суми збитку в розмірі 32 700,63 грн., шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе». Згідно платіжного доручення № 050153 від 26.10.2018 року ПАТ «СК «Уніка» перерахувала ТОВ «Атлант-М Лепсе» страхове відшкодування за договором № 347001/4100/0000265 від 05.04.2018 року у розмірі 32700,63 грн. Наказом № 00268569 (доплата) від 26.11.2018 року ПАТ «СК «Уніка» вирішено виплатити АТ «Райффайзен Банк Аваль» страхове відшкодування згідно розрахунку суми збитку в розмірі 22 335,23 грн., шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе». Згідно платіжного доручення № 055954 від 27.11.2018 року ПАТ «СК «Уніка» перерахувала ТОВ «Атлант-М Лепсе» страхове відшкодування за договором № 347001/4100/0000265 від 05.04.2018 року у розмірі 22 335,23 грн. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до статті 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 990 ЦК України. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Отже, регрес це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Відповідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Судом встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Volkswagen Grafter, д.н.з. [NUMBER] , який належить АТ «Райффайзен Банк Аваль» був застрахований за договором добровільного комплексного страхування на транспорті № 347001/4100/0000265 від 05.04.2018 року, та відповідно до вказаного договору позивачем було сплачено страхове відшкодування на загальну суму 55 035,86 грн. Враховуючи вищенаведене, відповідач [PERSON] зобов`язаний відшкодувати шкоду завдану в результаті ДТП в межах понесених позивачем фактичних витрат в розмірі 55 035,86 грн. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, обставини викладені [PERSON] у відзиві належними доказами не підтверджені, клопотання про призначення експертизи для визначення пошкоджень та їх вартості заявлено не було. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої в результаті ДТП в розмірі 55 035,86 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved