Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати його таким, що набув право власності за набувальною давністю на 1/3 частину будинку, розташованого на земельній присадибній ділянці загальною площею 1020,9 кв.м за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі договору дарування від 18.07.1989 року, реєстровий № 3-1047, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою та визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 335,13 кв.м, житловою площею 72,31 кв.м з господарсько-побутовими будівлями і спорудами: «Б,Г,Ж» - літня кухня, «б,г» - добудови, «В,Л,К» - сарай, «Т,Х,Ч» - вбиральня, «Я» - душ, «№» - огорожа, «г1» - навіс, «а3» - вхід у підвал, ганок - «кр», розташованого на земельній ділянці площею 1020,9 кв.м за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Договору дарування від 18.07.1989 року, реєстровий № 3-1047, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. Позов обґрунтовує\~тим,\~що в кінці 1990 року він перебував у скрутному матеріальному становищі його товариш надав допомогу, а саме: виїжджаючи до постійного місця проживання в Ізраїль, він передав йому ключі від квартири [ADDRESS] і дозволив проживати, користуватися на свій розсуд, повідомив, що дану квартиру йому залишила його сестра, яка вже вибула назавжди за кордон, отримавши іноземне громадянство, повертатися в Україну не буде. Він вселився і проживає в даній квартирі [ADDRESS] понад 30 років. В 2004 році померла дружина, відносини з сім`єю сина унеможливили їх проживання, тому його сім`я проживає окремо, а він продовжує проживання спірній квартирі. Нещодавно мешканці-співвласники даного домоволодіння вирішили виготовити кадастровий номер та приватизувати присадибну земельну ділянку загальною площею 1020,9 кв.м. Для цього провели інвентаризацію домоволодіння, виготовили технічні паспорти, але з`ясувалося, що без згоди власника 1/3 частини будинку, в якій він проживає, але не є власником - це виконати неможливо. За тривалий період існування даного домоволодіння співвласники провели ряд добудов, реконструкцій, прибудов, надбудов, мансард, побудов гаражів, літніх кухонь, тощо, які треба ввести в експлуатацію, проте через відсутність власника його частки будинку таке стало неможливим. Тому, співвласники будинку спонукають його оформити право власності на дану 1/3 частку будинку (квартиру [ADDRESS] . Він не знає і не знав при вселенні, хто є власником даної 1/3 частки будинку (квартири [ADDRESS] ): чи товариш, чи його сестра, а ні прізвища, а ні адреси їх проживання. З товаришем зв`язок давно припинився. В останній раз нашого спілкування він повідомляв, що сестра важко хворіла і померла, а він також хворіє, тому за станом свого здоров`я ні в Україну, ні в спірну квартиру не повернеться, тому він (позивач) може вільно нею і користуватись. Згідно п.2 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі, зокрема, відмови власника від права власності. Він звертався до Міської ради міста Кропивницький, до Управління комунального майна МРмК щодо оформлення права на дане житлове приміщення, та йому відмовлено рекомендовано вирішувати дане питання в судовому порядку відповідно до ст. 344 ЦК України. Зазначає, що фактично з осені 1990 року по даний час відкрито, добросовісно проживає, володіє і користується вищезазначеною 1/3 часткою житлового будинку, утримує його, обслуговує, ремонтує, сплачує комунальні послуги, провів водопровід та водовідведення в будинок, прибирає прибудинкову територію, виконує інші обов`язки власника відносно житла. Його вселення у дане житлове приміщення будинку (квартиру [ADDRESS] ) було правомірним. Проживаючи в даній частині спірного будинку понад 30 років, він не має змоги вільно, на власний розсуд, володіти, розпоряджатися зазначеною часткою домоволодіння, прийняти участь з іншими співвласниками у приватизації прибудинкової земельної ділянки, тощо. Тільки в процесі підготовки до приватизації прибудинкової земельної ділянки дізнався, що право власності на цю частку зареєстроване за [PERSON] на підставі Договору дарування від 18.07.1989 року № 31047, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. За період з 1990 року по даний час ніхто інший, окрім нього, на дане житло не претендував, претензій не пред`являв, а власник квартири [PERSON] жодного разу в даному домоволодінні після вибуття не з`являлася, втратила до нього інтерес, покинула дане житло, відмовившись від свого права власності, тому дана 1/3 частка будинку на даний момент є річчю безхазяйною, перешкоди у проживанні не чиняться, його виселення з квартири ніхто не вимагає, квартира з його володіння, користування не витребовувалася. Він правомірно\~вселився у\~спірне житло,\~відкрито,\~добросовісно 30\~років утримує,\~обслуговує,\~ремонтує спірне\~житло,\~проводив поточні\~та капітальні\~ремонти,\~адже будинок\~1830\~року забудови,\~без його\~належного утримання\~давно завалився\~б,\~натомість,\~за 30\~років права\~власності на\~його відповідну\~1/3\~частку так\~і не\~набув,\~а томупросить задовольнити позов. Ухвалою суду від 20.11.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідачем відзиву на позов не подано. Ухвалою суду від 24.02.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини. викладені в позовній заяві. Пояснив, що ключі від вказаної квартири йому дав його товариш, який був родичем власниці квартири. Він доглядає за вказаною квартирою близько 30 років, власники квартири виїхали за кордон і їх доля йому не відома. Після смерті дружини він періодично проживав у вказаній квартирі, періодично у інших жінок. Комунальні послуги він не оплачував та не оплачує, так як квартира йому не належить і всі комунальні послуги відключені. Квартира не має освітлення, водопроводу, ремонтні роботи також не проводив, орендну плату за частину земельної ділянки сплачувала сусідка [PERSON] . Господарсько-побутові будівлі розрушені, дане питання виникло у зв`язку з необхідністю інших власників приватизувати земельну ділянку і лише він має відношення до даної квартири. Ніяких витрат по даній квартирі він не ніс, так як квартира йому не належить і можуть повернутись власники, які ніяких договорів з ним не укладали і залишили можливість мати нерухомість. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи та матеріали інвентарної справи № 7410, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України \~особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п`яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом.Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При цьому в п. 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України встановлено, що правила ст.\~344\~ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст.\~344\~ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Пунктами 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до частини першої статті 344\~ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як встановлено судом із матеріалів інвентаризаційної справи № 7410 ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за адресою [ADDRESS] , право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку зареєстроване за [PERSON] на підставі Договору дарування від 18.07.1989 року № 31047, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. Як пояснила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вона проживає у вказаному будинку з 1991 року, позивач живе в квартирі [ADDRESS] , кому належить вказана квартира вона не знає. В даній квартирі всі комунальні послуги відключені, квартира не жила, позивач слідкує за квартирою, проживав у ній періодично, власники виїхали за кордон. Вона платила земельний податок і за частину квартири [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснила, що біля 29 років живе за вищевказаною адресою, позивач живе в квартирі [ADDRESS] , кому належить вказана квартира вона не знає, позивач доглядає з квартирою, так як в квартирі комунальні послуги відключені. На її думку він так проживає. Аналізуючи зазначені позивачами обставини, норми діючого законодавства, роз`яснення постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику і справах про захист права власності та інших речових прав», суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Позивачем не доведено в судовому засіданні обставин, що свідчать про добросовісність володіння та володіння ним спірним майном, як своїм власним. Із наданих позивачем фото квартири, вбачається, що помешкання має не жилий вигляд, такі обставини зазначені і самим позивачем. Крім того, майно знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння, позивач вказав, що знає відомості про власника майна. Питання щодо визнання майна безхазяйним не вирішувалось. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений позов є безпідставним, в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній \~ \~ \~ \~ справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed