Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогами, уточненими під час розгляду справи, про визнання за нею в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами № 9 по вул. 50 річчя Жовтня в с. Устимівка Васильківського району Київської області, загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 14,5 кв.м., та, з урахуванням вищезазначеної вимоги - на ? частину земельної ділянки за той же адресою, площею 0,2286 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3221488101:01:037:0017, оскільки зазначене майно було придбане у період її шлюбу з покійним [PERSON] рідним братом відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, вимоги зустрічного позову не визнали, оскільки розрахунок з колишнім чоловіком, нібито за частину спірної нерухомості, відбувся у не відповідності до діючого законодавства та після чого вона, саме за його запрошенням, продовжувала проживати з ним у спірному будинку. Відповідач та його представник вимоги первісного позову не визнали, вважаючи, що [PERSON] розрахувався з позивачем за ? частину будинку, що посвідчено представниками органу місцевого самоврядування, а тому, відповідач має право на успадкування спірної нерухомості в повному обсязі. У звязку з чим, звернулися до суду з відповідними вимогами. Представник третьої особи - Устимівської сільської ради в судове засідання не зявився, від органу місцевого самоврядування надійшов лист про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи - Управління Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області, в судове засідання не зявився, хоча установа повідомлялася про дату та місце розгляду справи, відомостей про причини неявки до суду їх представника не надходило. Суд, заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що первісний позов необхідно задовольнити, а в задоволені зустрічного позову необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з положеннями ст.ст.57 і 58 ЦПК України вбачається поняття доказів в цивільному процесі та їх допустимість. Положення ст. 368 ЦК України визначають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю. З огляду положень ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 68 СК України вбачається, що, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Розпорядження цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою. При укладенні договорів, щодо відчуження нерухомого майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згода другого з подружжя має бути письмовою та нотаріально посвідчено. Згідно положень ст. 70 СК України, при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями п.п.1 та 3 ч.1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до положень п.п.23 і 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. У відповідності до положень ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Положеннями ст.ст.1216 і 1217 ЦК України визначені поняття спадкування та його види. З огляду положень ст.1258 та 1261 ЦК України вбачається, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У другу чергу право на спадкування мають рідні брати та сестри. Як вбачається із свідоцтва серії І-ОК № 351372 від 22 жовтня 2015 року, [PERSON] помер 7 серпня 2015 року. У відповідності до свідоцтва серії 1-СР № 032720 від 9 листопада 2007 року, позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] з 9 липня 1997 року. За рішенням Васильківського міськрайонного суду від 27 квітня 2006 року по цивільній справі № 2-8-7/06, шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний. За матеріалами спадкової справи № 315/2015 року, позивач за зустрічним позовом [PERSON] є спадкоємцем після смерті її рідного брата [PERSON] У відповідності до договору купівлі-продажу від 23 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 567, [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними спорудами № 9 по вул. 50 річчя Жовтня в с. Устимівка Васильківського району Київської області, загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 14,5 кв.м. Як вбачається з державного акту серії ЯД № 671660-62586 від 16 березня 2011 року, земельна ділянка за вище зазначеною адресою, площею 0,2286 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3221488101:01:037:0017, належала на під ставі рішення № 12-2 сесії ХХУ скликання Устимівської сільської ради від 14 квітня 2006 року [PERSON] Свідки - [PERSON] та [PERSON], колишні службові особи Устимівської сільської ради (голова та секретар сільської ради), кожний окремо, підтвердили факт посвідчення розрахунку між сторонами за частину нерухомості будинку, вважаючи це здійсненням нотаріальних дій. У відповідності до записів № 208 та № 209 від 23 травня 2007 року Устимівської сільською радою зазначений факт передачі померлим [PERSON] грошей за частину будинку [PERSON] та їх прийняття останньою. Відомостей про розмір коштів та саме за яку нерухомість вони передавалися в записах та самі розписки відсутні. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позивач має право на визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного будинку, як на належну їй частину у спільній сумісній власності колишнього подружжя, та з урахуванням вимог законодавства, через перехід до неї прав власності на будівлю - на 1/2 частину земельної ділянку на який він розташований, без зміни її цільового призначення, а тому первісний позов підлягає до задоволення. У звязку з зазначеним, вимоги зустрічного позову підлягають до часткового задоволення, оскільки позивач, як спадкоємець другої черги, має право на успадкування за законом лише по 1/2 частині спірних житлового будинку та земельної ділянки. Суд критично ставиться до посилань позивача та його представника щодо розрахунку 23 травня 2007 року між її померлим братом та відповідачем за зустрічним позовом за частину будинку та земельної ділянки, оскільки таки його дії та дії посадових осіб Устимівської сільської ради, про нібито їх посвідчування суперечать вимогам цивільного законодавства, а саме положенням ст.ст.202, 203, 205, 209 та Глави 54 ЦК України, в частині дотримання письмової та нотаріально посвідченої форми правочину щодо відчуження нерухомості.

Outcome: partial