Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визнання недійсним договору іпотеки від 29 березня 2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №293. Обґрунтовуючи свої вимоги покликається на те, що територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради належить на праві власності нежитлове приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Починаючи з 2012 року на адресу Львівської міської ради зверталась сім`я [PERSON] з проханням покращити їхні житлові умови, як сім`ї, у якої народилася трійня. 18.08.2014 року рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 641 «Про перепланування нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] під житлову квартиру та подальше її використання» надано дозвіл сім`ї [PERSON] на перепланування зазначених приміщень під житлову квартиру з присвоєнням їй номеру 90. 17.06.2016 року інспекцією ДАБК у м. Львові видано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, а 01.07.2016 року виконавчим комітетом Львівської міської ради сім`ї [PERSON] було видано ордер № 0004639 на дане приміщення -квартиру. Після отримання усіх вказаних документів, [PERSON] звернувся до житлово- експлуатаційної організації для реєстрації ордера, однак, у такій реєстрації заявнику було відмовлено з тих підстав , що нежитлове приміщення по [ADDRESS] уже перебуває у приватній власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2013 року. Як з`ясувалось, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 року у справі № 465/2569/13-ц було визнано право власності на нежитлові приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] за [PERSON] , який в подальшому відчужив їх в користь [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 19.06.2013 року. Вказує, що постановою Апеляційного суду Львівської області від 09.08. 2018 року по справі № 465/2569/13-ц вищевказане рішення Франківського районного суду м. Львова скасовано, а право власності [PERSON] припинено. Однак, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2018 року №138017421, нежитлове приміщення 58,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] було передано [PERSON] в іпотеку [PERSON] за Договором іпотеки від 29.03.2018 року реєстровий номер 293 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоциком Т.Л. Враховуючи, що нежитлове приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] , вибуло з володіння власника, Львівської міської ради, поза його волею, а також що постановою Апеляційного суду Львівської області від 09.08. 2018 року по справі № 465/2569/13-ц вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано, а право власності [PERSON] припинено, вважають, що договір іпотеки від 29 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. та зареєстрований в реєстрі за №203 є недійсним, просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позові, просить такий задовольнити. В чергове судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, хоча належним чином викликалися у порядку ст.ст. 128-130 Цивільного процесуального кодексу України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи - Толопка А.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на письмові пояснення, згідно яких вказує, що з листопада 2011 року сім`я [PERSON] у складі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] перебувала під № 2 на квартирному обліку Львівської міської ради серед багатодітних сімей у яких народилась трійня. Після проведення усіх робіт з перепланування нежитлових приміщень на житлову квартиру 01.07.2016 року виконавчим комітетом Львівської міської ради сім`ю [PERSON] було видано ордер № 0004639 на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, у реєстрації ордера було відмовлено на тій підставі, що нежитлове приміщення по [ADDRESS] знаходиться у приватній власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2013 року. Вказує, що оспорюваний договір іпотеки нежитлового приміщення, положенням ч.1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» та ст.ст. 317,328, 575 ЦК України не відповідає, оскільки на момент його укладення [PERSON] не належало право власності на приміщення , що було предметом іпотеки, а тому відповідно до положень ч.І ст. 203 ЦК України та ч.І ст.215 ЦК України такий договір іпотеки є недійсним. Третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стоцко Тарас Львович у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, не подавши пояснень на позов, хоча належним чином викликався у порядку ст.ст. 128-130 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавщи пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст. Судом встановлено, що Територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради належить на праві власності нежитлове приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2018 року №138017421. 30.10.2012 року громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради рекомендовано погодити сім`ї [PERSON] , як сім`ї у якої народилась трійня, вирішення житлового питання шляхом надання під переобладнання нежитлового приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] . 18.08.2014 року рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 641 «Про перепланування нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] на [ADDRESS] під житлову квартиру та подальше її використання», надано дозвіл сім`ї [PERSON] на перепланування зазначених приміщень під житлову квартиру з присвоєнням їй номеру 90. 17.06.2016 року інспекцією ДАБК у м. Львові видано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта: реконструйованих під житлову квартиру нежитлових приміщень по [ADDRESS] , а 01.07.2016 року виконавчим комітетом Львівської міської ради сім`ї [PERSON] було видано ордер № 0004639 на дане приміщення -квартиру. Як з`ясувалось згодом, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 року по справі № 465/2569/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про спонукання до вчинення дій було визнано право власності на нежитлові приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] за [PERSON] , який в подальшому відчужив вищезгадане приміщення в користь [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 19.06.2013 року. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 09.08. 2018 року по справі № 465/2569/13-ц вищевказане рішення Франківського районного суду м. Львова скасовано, а право власності [PERSON] припинено. Разом з тим, із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2018 року №138017421, нежитлове приміщення 58,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] було передано [PERSON] в іпотеку [PERSON] за Договором іпотеки від 29.03.2018 року реєстровий номер 293 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоциком Т.Л. Згідно зі ст. 13 та ч.1 ст. 41 Конституції України , ст.ст. 316-319, 321,324,327 ЦК України право власності в цілому є непорушним . А відтак власник , якщо інше не встановлено законом , може у повному обсязі та на власний розсуд здійснювати своє право власності. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпорядження своїм майном за власною волею. Частиною 1 ст. 15 ЦК України, передбачено , що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів - є визнання правочину недійсним (п.2.4.2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України, за загальним правилом право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів. У відповідності до ч.1 .ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 2 цієї ж статті передбачено , що особа , яка вчиняє правочин , повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми , майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Отже, враховуючи вищезазначене , суд вважає, що нежитлове приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] , вибуло з володіння власника, а саме Львівської міської ради, поза його волею. Згідно ст. З ЗУ «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним . Враховуючи, що постановою Апеляційного суду Львівської області від 09.08. 2018 року по справі № 465/2569/13-ц право власності [PERSON] припинено, то договір іпотеки від 29 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. та зареєстрований в реєстрі за №203, слід визнати недійсним. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути солідарно із відповідачів . На підставі наведеного,

Outcome: approved