Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] Варва, Варвинського району Чернігівської області. В даній квартирі зареєстрована відповідач, яка не проживає там більше року. Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом по вказаній адресі у звязку з не проживанням в ньому без поважних причин більше року. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що квартира №1 по вул.\~Промислова в смт.Варва перебуває у його власності, та набута ним в порядку спадкування до укладення шлюбу з відповідачкою. У 2012 році шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду, і відповідач залишалась проживати у квартирі до серпня 2014 року. Останній рік перед виселенням сторони сплачували комунальні послуги спільно. У серпні 2014 року відповідач виселилась з квартири, забрала всі свої речі та неповнолітню дитину, та переїхала на постійне місце проживання у інше житло, гуртожиток в смт.Варва. З початку червня 2015 року відповідач переїхала на інше постійне місце проживання у [INFO], де постійно проживає до дня розгляду справи. Відповідач в судовому засідання пояснила, що квартира №1 по вул.\~Промислова в смт.Варва перебуває у власності позивача. Означену квартиру він успадкував до укладання шлюбу. У 2004 році між сторонами було укладено шлюб та вона почала проживати у зазначеній квартирі та зареєструвалась у ній. Після народження дитини, неповнолітній також був зареєстрований за тією ж адресою. У 2012 році сторони розірвали шлюб. Вона залишилась проживати у квартирі зі згоди позивача. Останній рік перед виселенням сторони сплачували комунальні послуги з утримання квартири разом. Згодом, через особисте життя позивач почав ставити вимоги про її виселення. Відповідач залишила місце проживання 27 травня 2014 року, підшукала інше житло та близько 25 липня 2014 року вивезла всі свої речі з місця своєї реєстрації. В подальшому серпня 2015 року у квартирі не проживала, її особистих речей там не було, вимог про вселення вона не ставила, комунальних платежів не сплачувала. Відповідач постійно проживала у гуртожитку по вул.\~Шевченка в смт.Варва разом зі своєю дитиною більше 6 місяців. В подальшому через особисте життя виїхала з гуртожитку та проживає з дитиною постійно в с.\~Богдани, вул. Миру, 4/3 і до цього часу. Вказала, що договорів між нею та позивачем щодо користування квартирою не укладала, наміру проживати у зазначеній квартирі не має, відсутність її права на проживання не оскаржує, заперечує лише проти зняття її з реєстрації, оскільки в такому разі вона не буде мати можливості зареєструватись в іншому місці та отримувати соціальні виплати на дитину. Підстав для збереження прав на проживання відповідачем не наводилось. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу належать квартира [ADDRESS] (Баумана) смт. Варва, Варвинського району Чернігівської області (а.с.8, 9). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.10, 15). Як зазначає позивач та не оскаржує відповідач, вона вселилася в будинок за згоди власника, як член сім»ї, яка на той час була його дружиною. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6), що також підтвердилось при дослідженні паспортів сторін в яких наявні відмітки про розірвання шлюбу. Згідно із довідкою (а.с.11) [PERSON] з 01.06.2015 року, постійно проживає за адресою: [INFO]. Суд вважає встановленим на підставі усних пояснень сторін, які не оскаржувались ними, що відповідач не проживає у [INFO] з серпня 2014 року. У відповідності зі ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно зі\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином суд вважає, що відповідач [PERSON] припинила проживання в [INFO] з серпня 2014 року, вибула на постійне місце проживання за іншою адресою, не користується даною квартирою і відсутня в ній більше одного року без поважних причин, а тому втратила право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що відповідач втратила право на користування\~будинком і з підстав, викладених в\~ст. 71 ЖК України, та, виходячи з розяснень, даних у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~Житлового кодексу України, де зазначено, що право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї зберігається протягом шести місяців. При таких обставинах суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, а відповідача визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved