Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про усунення її від права на спадкування спадщини, відкритої внаслідок смерті [PERSON] 28.12.2013 року. Позовні вимоги мотивує тим, що із письмової інформації Вікторівської сільської ради Козівського району Тернопільської області від 17.11.2014 року дізнався, що [PERSON] було складено 04.01.2011 року заповіт на [PERSON]. Вказує, що перед смертю саме він доглядав за своєю тіткою, надаючи їй усю необхідну допомогу, оскільки та була в безпорадному стані та самостійно не могла забезпечувати своє життя. Вважає, що посвідчення заповіту на користь [PERSON] зумовлено тим, що остання пообіцяла надання матеріальної допомоги [PERSON], однак в подальшому публічно відмовилась від надання такої допомоги і не надавала її. Крім того, зазначає, що відповідач не надавала допомоги [PERSON] в той час, коли вона перебувала у важкому стані, не навідувала її та не цікавилась станом її здоровя. На підставі вищевказаного та норми ч.5 ст.1224 ЦК України, вважає, що є достатньо підстав для усунення від спадкування [PERSON], як особи, яка ухилилася від надання допомоги спадкодавцеві, яка в наслідок хвороби та похилого віку перебувала в безпорадному стані, потребувала догляду та матеріального утримання. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити такий з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у запереченні на позов та заявах про доповнення такого. Зокрема, додатково наголосили та вкотре просили суд звернути увагу на те, що ч.5 ст.1224 ЦК України, на яку покликається позивач та його представник передбачено усунення від права на спадкування лише спадкоємців за законом, а відповідач є спадкоємцем за заповітом. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про усунення відповідача від права на спадкування на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування, у цьому випадку, згідно розяснень п.6 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] надали пояснення та повідомили, що [PERSON] в більшій мірі доглядала та допомагала їй по господарству [PERSON], однак, після конфлікту та ніби-то викрадення у [PERSON] грошових коштів останньою, вона перестала доглядати спадкодавця. В подальшому, допомагали [PERSON] та доглядали її аж до смерті, в більшій мірі, її родичі [PERSON] та його матір, а також дружина [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що в кінці 2010 року нею було посвідчено заповіт [PERSON] на позивача. В подальшому, на початку 2011 року [PERSON] склала заповіт на відповідача. Інформація про будь-які інші обставини та про відносини між сторонами у справі та [PERSON] їй не відома. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала пояснення та повідомила, що будучи сусідкою [PERSON] та працюючи в травматологічному пункті неодноразово оглядала останню на предмет тих чи інших захворювань, травм та у випадку її скарг на самопочуття. Зазначила, що їй відомо, що [PERSON] доглядали її родичі, зокрема [PERSON] та його мати з дружиною. Щодо відносин між сторонами та [PERSON] вказала, що нічого не може повідомити, оскільки така інформація їй невідома. Судом встановлено, що також підтверджується і судовими рішеннями, ухваленими у справі за позовом [PERSON] до Вікторівської сільської ради, третя особа: Козівська районна державна нотаріальна контора про визнання нотаріальної дії не чинною та встановлення недійсним заповіту, що 21.12.2010 року [PERSON] було складено та підписано заповіт, згідно якого вона заповіла усе своє на день смерті майно [PERSON]. В подальшому, 04.01.2011 року [PERSON] було складено та підписано заповіт, згідно якого вона заповіла усе належне їй на день смерті майно [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. При цьому, згідно ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1278 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ст.1265 ЦК України). На підставі вказаного, суд дійшов до висновку, що оскільки [PERSON] було складено на відповідача заповіт, то застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми матеріального права, які регулюють правовідносини спадкування за заповітом. Таким чином, оскільки позивачем підставою звернення із цим позовом вказано ч.5 ст.1224 ЦК України, яка регламентує усунення від права на спадкування за законом, то судом не може бути застосована вказана норма до спірних правовідносин, а відтак неможливим є усунення від права на спадкування за законом особи, якій таке право належить на підставі заповіту, тобто відсутні підстави для усунення [PERSON] (яка отримала таке право на підставі заповіту) від права на спадкування на підставі норми, яка регулює усунення від права на спадкування спадкоємців за законом. Отже, на підставі зазначеного вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, так як всі інші обставини, на які покликався позивач та його представник та докази, якими вони їх обґрунтовували були спрямовані саме на доведення наявності обставин, необхідних для застосування ч.5 ст.1224 ЦК України, яка, як зазначалося вище, не може бути застосована до спірних правовідносин. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed