Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач в серпні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на навчання у розмірі 29098,28 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач, відповідно до вимог Закону України «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 08.08.2010 по 11.04.2014. У 2010 року відповідача було зараховано курсантом Кримського юридичного інституту Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. Надалі, у 2014 році відповідач закінчив Університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до Університету, та призначений на посаду інспектора факультету підготовки фахівців для підрозділів транспортної міліції згідно наказу №11 о/с від 26.02.2014. Однак, через небажання останнього продовжувати проходити службу в органах внутрішніх справ, згідно поданого рапорту на звільнення, 09.04.2014 відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ. Оскільки, відповідно до положень ст.18 Закону України «Про міліцію» у добровільному порядку відповідачем не було відшкодовано витрат, пов'язаних з його утриманням в навчальному закладі, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом. На підставі ухвали судді Апеляційного суду м.Києва від 13.08.2018 підсудність даної справи була визначена Деснянському районному суду м.Києва. Ухвалою судді від 18.09.2018 було відкрито провадження у названій справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст.274 ЦПК України. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. В судове засідання представник позивача на з'явився, однак направив на адресу суду клопотання, у якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, підтримавши пред'явлений позов, та не заперечуючи проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у відповідності до п.19Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, а саме шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті суду. Про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, відзиву також не направляв. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з'явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Вивчивши подані заяви по суті справи, та дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 08.08.2010 до 11.04.2014. У 2011 році відповідача, на підставі наказу Одеського державного університету внутрішніх справ № 103 о/с від 16.08.2010 було зараховано курсантом до Кримського юридичного інституту Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. 04.09.2010 між відповідачем та Кримським юридичним інститутом Одеського державного університету внутрішніх справ було укладено договір №324 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, предметом якого було здійснення підготовки за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» за спеціальністю «Правознавство». Згідно пунктів 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.8 Інститут взяв на себе обов'язок забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами ОКР, створити умови для навчання відповідача та розробити програм для успішного проходження ним практики і стажування в підрозділах ГУ МВС України в АР Крим, забезпечити відповідача харчуванням, речовим майном та грошовими утриманнями за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Після відрахування відповідача (закінчення навчання) затвердити розрахунок фактичних витрат на його підготовку за весь термін навчання. Відповідач за вищевказаним договором взяв на себе обов'язок виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та ОКР, а також після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена Інститутом, і відпрацювати не менше трьох років. В подальшому, на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ №490 від 28.07.2011 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів МВС» було ліквідовано Кримський юридичний інститут Одеського державного університету внутрішніх справ та здійснено переведення курсантів, слухачів, студентів, ад'юнктів та аспірантів за їх бажанням, зокрема, до Одеського державного університету внутрішніх справ. 01.09.2011 відповідач був переведений на другий курс для подальшого навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ, у зв'язку з ліквідацією Кримського юридичного інституту ОДУВС. При цьому, 05.09.2011 сторонами по справі було переукладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ, визначено виконання ними аналогічних обов'язків, що виступали за договором від 04.09.2010. Вбачається, що відповідач закінчив Університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до Одеського державного університету внутрішніх справ, та призначений на посаду інспектора факультету підготовки фахівців для підрозділів транспортної міліції, згідно наказу від 11.04.2014. Згідно укладеного між сторонами Додаткового договору до договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 05.09.2011, було викладено у новій редакції п.3 Договору, відповідно до якого за п.п.3.2. підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку було визначено звільнення особи зі служби протягом трьох років після закінчення ВНЗ МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Відповідно до наказу ректора Одеського державного університету внутрішніх справ №36 о/с від 09.04.2014, відповідач, на підставі поданого ним рапорту від 08.04.2014 та подання про звільнення від 09.04.2014, був звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» (за власним бажанням). Положеннями статті 18 Закону України «Про міліцію» було визначено, що курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. З наданої суду копії довідки про суми коштів, які МВС України затратило на навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ курсанта [PERSON] за період з 08.08.2010 по 25.02.2014 складає 29098,28 грн. У відповідності до наданої суду копії поданого на ім'я ректора Одеського державного університету внутрішніх справ відповідачем рапорту від 08.04.2014, останній доповів, що у зв'язку із звільненням з органів внутрішніх справ, та не відпрацювавши обов'язкових три роки, зобов'язався виплатити заборгованість протягом року частинами, а саме здійснити перший платіж у розмірі 5000 грн. відразу після звільнення, та виплатити решту до 08.04.2015. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст.ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі викладеного суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно положень ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору в розмірі 1762 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved