Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, посилається на те, що [PERSON] з 2003 року перебуває у шлюбі з [PERSON]. Від даного шлюбу у них є малолітні діти [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. На початку лютого 2004 року, після народження доньки [PERSON], відповідач [PERSON] забрав [PERSON] з пологового будинку разом з донь\-кою [PERSON] та донькою [PERSON] [INFO] до себе в квартиру [ADDRESS], куди вона вселилась разом з малолітніми дітьми, де проживає постійно по сьогоднішній день. [INFO] у них народилася донька [PERSON], а [INFO] народився син [PERSON]. Отже, з лютого 2004 року [PERSON] проживає постійно у квартирі [ADDRESS] у складі сім'ї з чоловіком [PERSON] і з їх трьома вказаними малолітніми дітьми, з якими вона, [PERSON] веде спільне господарство. З ними, також, проживали до дня смерті [PERSON], який помер у [INFO] та його дружина [PERSON], яка померла [INFO], що ствер\-джується свідоцтвами про смерть. Згадана квартира перебувала у комунальній власності, основним квартиронай\-мачем був [PERSON] до дня смерті [INFO]., а пізніше його син, [PERSON] - відповідач у справі, що слідує з поквартирної картки. Згідно технічного пас\-порту дана квартира складається з двох ізольованих житлових кімнат площею від\-повідно 17,2 кв.м. та 13,6 кв.м., кухні, ванної кімнати, туалету та двох коридорів, квартира забезпечена водопостачанням, водовідведенням, електроенергією та пічним опаленням. Разом з тим, вона [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] у складі сім'ї - сім чоловік, що слідує з довідки, копія якої додається. Проте проживати в даній квартирі [PERSON] не могла, тим більше з ма\-лолітніми дітьми, оскільки дана квартира розташована на горищі одноповерхового дерев'яного будинку, яка складається з одної кімнати площею 18,8 кв.м. Кухня, туа\-лет, ванна, водопостачання та водовідведення у даній квартирі відсутні. Отже, умо\-ви даної квартири суперечать вимогам житлового законодавства, тому не могли та не можуть забезпечити нормальний розвиток і виховання їх малолітніх дітей, що зумовило [PERSON] разом з дітьми у лютому 2004 року вселитися до квартирі [ADDRESS], де проживав та був зареєстрований її чоловік [PERSON], що доречі було вирішено спільно з її чоловіком, відповіда\-чем по справі - [PERSON] Нещодавно, при випадкових обставинах справи вона довідалася про те, що квартира [ADDRESS] приватизована у грудні 2007 року, що вбачається зі свідоцтва про право власності від 25.12.2007р., копію якого випадково знайшла у квартирі. [PERSON] вважає приватизацію згаданої квартири незаконною, оскільки вона разом з малолітніми дітьми на час приватизації постійно проживали у вказа\-ній квартирі, проте їх не включено до кола осіб, які мають право на приватизацію [ADDRESS]. За змістом ч. 2 ст. 18 закону України «Про охорону дитинства», «Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.» Згідно ч. 2 ст. 12 закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» визначено, що «Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.» Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла де\-сяти років, визначається за згодою батьків. За змістом ст. 176 СК України, «Батьки зобов'язані передати у користування ди\-тини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на кори\-стування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом». У відповідності до ст. 9 ЖК України, «Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперати\-вах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у : власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із за\-йманого жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.» У відповідності до ст. 1 закону України «Про приватизацію державного жит\-лового фонду» зазначається, що «Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартир\-них будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст. 2 закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» «До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.» У відповідності до ч. 2 ст. 8 закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» «Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолі\-тніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку». Згідно ст. 64 ЖК України, «Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, ко\-ристуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з до\-говору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 65 ЖК України, визначається, що на вселення до батьків їх непов\-нолітніх дітей не потрібно згоди інших членів сім'ї. Особи, що вселилися в жиле при\-міщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користу\-вання жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одно\-го з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи за\-кладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або органі\-зацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охо\-рони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Поряд з наведеним, слід зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України визначається, що «Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків». Правовідносини, які виникли з приводу приватизації згаданої квартири, свід\-чать про те, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 25.12.2007р. є правочином, при видачі якого діють поло\-ження ст. 203 ЦК України. Зокрема, в ч. 1 ст. 203 ЦК України зазначається, що зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частина 6 ст. 203 ЦК України визначено, що «Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездат\-них дітей». У зв'язку з цим, слід зазначити, що вчинений правочин по приватизації вка\-заної квартири суперечить інтересам вказаних малолітніх дітей. Отже, при видачі зга\-даного свідоцтва були порушенні вищезгадані положення закону, що вказує про по\-рушення прав малолітніх дітей [PERSON] [INFO], і [PERSON] [INFO] та незаконність згаданого свідоцтва, оскільки останніх не включено до кола осіб, які мають право на привати\-зацію [ADDRESS]. З свідоцтва про право власності на квартиру від 25.12.2007р. вбачається, що останнє видано на підставі протоколу № 16/29 від 25.12.2007р. засідання комісії з пи\-тань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради. Оскільки підста\-вою для видачі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] є рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради у формі протоколу № 4 від 23.12.2013р. засідання комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, то дане рішення з наведених під\-став підлягає визнанню протиправним. Наведені обставини свідчать про наявність достатніх підстав для визнання протиправним рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в особі ко\-місії з питань приватизації житла, прийняте у формі протоколу № 16/29 від 25.12.2007р. в частині квартири [ADDRESS] та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] з підстав передбачених ст. 21 ч. 1 ст. 215 ЦК України. Наведена правова позиція ґрунтується, також, на ви\-сновках Верховного Суду України у постанові від 30.01.2013р., з яких слідує те, що право особи на приватизацію не може пов'язуватись з місцем її реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, «У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею пов\-ноліття.» З даної норми права слідує, що позовна давність за даним позовом в ін\-тересах неповнолітніх дітей - не пропущена. Саме ці наведені вище обставини змусили її звернутися з даним позовом в суд за захистом. Позивач [PERSON], яка також допитана як свідок та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON], який також допитаний як свідок, в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, додатково пояснив, що обставини викладені в позовній заяві відповідають дійсності. Представник Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Дзерин В.М., заперечив щодо задоволення позовних вимог вказуючи на безпідставність позовних вимог. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Дрогобицької міської ради Яким І.С., пояснив, що позов підтримує в частині дітей, що стосується інших позовних вимог покладається на думку суду. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON], заперечили щодо задоволення позову покликаючись на його надуманість та безпідставність. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] з 2003 року перебуває у шлюбі з [PERSON], від даного шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що вона разом з чоловіком та дітьми з лютого 2004 року проживає у квартирі [ADDRESS], оскільки такі твердження спростовуються показами свідків: [PERSON], [PERSON], які пояснили, що проживають за адресою [ADDRESS], в 2003-2004 роках позивачка разом з дітьми фактично була їхньою сусідкою, так як проживала в квартирі [ADDRESS]. Також доводи позивача щодо проживання у квартирі [ADDRESS] з 2004 року спростовуються показами свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають в будинку [ADDRESS], та пояснили, що ні позивачка ні її діти на час приватизації квартири [ADDRESS] не проживали, а почали проживати вже після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Суд не дає віри показам свідка [PERSON], оскільки остання являється мамою відповідача [PERSON] та свекрухою позивачки [PERSON], так як вона являється безпосередньо зацікавленою особою у справі, що стосується показів свідка [PERSON] то такі також не заслуговують на увагу, оскільки пояснення не були чіткі, змістовні та послідовні. За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би її позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а її доводи лише грунтуються на припущеннях, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову в частині встановлення факту постійного проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з дня їх народження у квартирі [ADDRESS] - за недоведеністю. Із наявного при матеріалах справи Свідоцтва про право власності на квартиру Серія [NUMBER] виданого 25 грудня 2007 року Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, вбачається, що [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить: [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO]. Дослідивши приватизаційну справу на [ADDRESS], та враховуючи те, що судом не встановлено підстав для встановлення факту постійного проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з дня їх народження у квартирі [ADDRESS], то відповідно і не підлягають задоволенню позовні вимоги, щодо: визнання протиправним рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо квартири [ADDRESS] та позовна вимога щодо недійсності свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 25.12.2007р.

Outcome: dismissed