Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 5 865,8 дол. США, що еквівалентно 84 651,18 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Позивач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не з'явився, надавши судові письмову заяву, по якій просить суд позов задовольнити, справу розглянути за відсутності позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи сповіщеним належним чином, про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з'явився без поважних причин, заяв чи клопотань до суду не надавав. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає за можливе позов про стягнення боргу задовольнити частково на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти, про що було складено борговий документ - розписку від 12.06.2002 року, що підтверджується копією розписки, наявної в матеріалах справи ( а.с. 2). Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу за договором позики з урахуванням відсотків у розмірі 6 315,66 дол. США, що на момент винесення рішення еквівалентно становило по курсу НБУ48 630 грн.; судові витрати покладено на відповідача, що підтверджується копією рішення, наявною в матеріалах справи ( а.с.3-4). Вищезазначене заочне рішення суду набрало законної сили 07.12.2009 року та 29.01.2010 року за даним судовим рішенням виданий виконавчий лист, копія якого наявна в справі ( а.с.5). Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2009 року звернуто до примусового виконання та на даний час виконавчий лист знаходиться в Другому Приморському відділі Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що вищезазначене судове рішення на даний час не виконано. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено,що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу , який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналізуючи вищенаведені норми слідує,що діюче законодавство не обмежує право кредитора звернутись до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому стягнення інфляційних нарахувань, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу за період невиконання відповідного судового рішення, є правомірними та обгрунтованими. Суд відмовляє в задоволенні даної вимоги, оскільки заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2009 року основна сума боргу в дол.. США вже була стягнута. Відповідно до ст.. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено законом або договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Проценти за прострочення повернення заборгованості з 18.05.2012 року по 20.11.2014 року, виходячи з облікової ставки НБУ становить 950, 64 дол. США, що еквівалентно 9 940, 75 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що через порушення відповідачем прав позивача останній був вимушений звернутись до суду з позовом, сплатив судові витрати у розмірі 846, 6 грн.,що підтверджується квитанціями,наявними в матеріалах справи, який підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані зобов'язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає частковому задоволенню, у частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити. На підставі викладеного й

Outcome: partial