Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до Бахмацького районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.06.2010 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000.00 грн., що на день отримання коштів становило 5000.00 доларів США з терміном повернення суми боргу у доларах США або ж у національній валюті, виходячи з курсу НБУ на день розрахунку, до 11.06.2011 року; 05.05.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, згідно з яким [PERSON] набув право вимоги, належне [PERSON] за договором позики, укладеним з [PERSON]; відповідачу неодноразово повідомлялось про заміну кредитора та необхідність сплати боргу, але безрезультатно, тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу за вищевказаним договором позики в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи та додатково пояснив, що він, як новий кредитор за договором позики, укладеним з [PERSON] 11.06.2010 року просить стягнути з відповідача суму боргу, проте зазначив, що в позові наявна помилка при розрахунку суми боргу, зокрема при застосуванні показника курсу, який помилково взятий станом на 28.07.2016 року, а не на 29.07.2016 року; також вважає, що [PERSON] має одноособово відповідати за невиконання умов договору, до будь-кого з інших осіб він претензій не має; договір про відступлення права вимоги не посвідчений нотаріально, оскільки, на думку позивача це є правом, а не обов»язком сторін, які його уклали; відповідачу неодноразово направлялися повідомлення про заміну кредитора з вимогою сплатити борг, проте вони залишилися без реагування. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце слухання справи у відповідності до положень ст.74 ЦПК України, що підтверджується поштовими повідомленнями, направленими за адресою його місця проживання, зареєстрованому в установленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи без його участі чи про відкладення розгляду справи, а також, заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно з договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 11.06.2010 року, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000.00 грн., що на день отримання коштів становило 5000.00 доларів США з терміном повернення суми боргу у доларах США або ж у національній валюті, виходячи з курсу НБУ на день розрахунку, до 11.06.2011 року (а.с.2,18). Згідно з договором про відступлення права вимоги від 05.05.2014 року, [PERSON] відступив, а [PERSON] набув право вимоги за договором позики, укладеним 11.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.3,17). На адресу відповідача було направлено повідомлення про зміну кредитора та вимогу про сплату суми боргу, згідно з умовами договору позики (востаннє 28.07.2016 року), яке залишилось без реагування (а.с.16). Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 202 ЦК України зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зважаючи на вказане в судовому засіданні доведено факт одержання відповідачем позики від первісного кредитора; вимог про визнання недійсним договору позики, в тому числі і з підстав вчинення насильства, погроз, обману, внаслідок помилки, чи з будь-яких інших підстав [PERSON] не предявляв. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Крім цього, згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, суму боргу не сплатив ні первісному кредитору, ні позивачу. З огляду на вищевикладене в судовому засіданні доведено і належним чином підтверджені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 11.06.2010 року. Проте, з [PERSON] на користь [PERSON] в погашення суми боргу підлягає стягненню 5000.00 доларів США, що на дату розрахунку еквівалентно 123991.00 грн. (згідно з курсом НБУ станом на 29.07.2016 року 24.7982), а не 124050.00 грн., як розрахував [PERSON] в позовній заяві, тобто позов підлягає частковому задоволенню. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0.4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Тобто, при подачі даного позову, визначаючи його ціну в 124050.00 грн. позивач мав сплатити 1240.50 грн. З огляду на те, що позов [PERSON] задоволено частково (на 99.9%), то з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 1239.20 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial