Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернулася в суд з позовом про стягнення боргу, посилаючись на те, що 20 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідачу 20 липня 2016 року надано в позику грошові кошти в сумі 50875 (п'ятдесят тисяч вісімсот сімдесят п'ять) гривень, що еквівалентно згідно курсу НБУ - 2051 доларів США, з яких 24810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень, що еквівалентно згідно курсу НБУ 1000 (одній тисячі) доларів США відповідач [PERSON] мала повернути 14 жовтня 2016 року, а 26075 (двадцять шість тисяч сімдесят п'ять) гривень, що еквівалентно згідно курсу НБУ 1051 (одній тисячі п'ятдесят одному) долару США, відповідач [PERSON] мала повернути 10 листопада 2016 року. Після спливу терміну повернення відповідач взяте на себе зобовязання не виконувала і відмовилася повернути борг. Позивач просила суд стягнути з відповідача борг в сумі 50875 (п'ятдесят тисяч вісімсот сімдесят п'ять) гривень та судові витрати понесені нею при подачі позову до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] напраивла письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд стягнути суму зазначену в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутності відповідача та представника. Позовні вимоги, на підставі ст.27, ст.31, ст.42 ЦПК України визнав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] позичила у позивача 20 липня 2016 року грошові кошти в сумі 50875 (п'ятдесят тисяч вісімсот сімдесят п'ять) гривень, що еквівалентно згідно курсу НБУ - 2051 доларів США, з яких 24810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень, що еквівалентно згідно курсу НБУ 1000 (одній тисячі) доларів США відповідач [PERSON] мала повернути 14 жовтня 2016 року, а 26075 (двадцять шість тисяч сімдесят п'ять) гривень, що еквівалентно згідно курсу НБУ 1051 (одній тисячі п'ятдесят одному) долару США, мала повернути 10 листопада 2016 року. Відповідач позичивши гроші і видавши про це письмову розписку, свої зобовязання до визначеного строку не виконала і борг не повернула про що свідчить наявна у позивача розписка. Згідно ст.202 ЦК України двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку саму кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина друга статті 1047 ЦК України визначає, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином виходячи iз встановлених судом обставин та вiдповiдних їм правовiдносин та зважаючи на те, що позивачем на підтвердження укладення договору позики надано суду письмову розписку від 20.07.2016 року, а порушення зобов'язання сталося по винi вiдповiдача, яка заперечень на позов не надала, суд знаходить, що позовнi вимоги являються обгрунтованими, доказаними i такими, що пiдлягають задоволенню.

Outcome: approved