Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що він є власником квартирою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаному житлі, оскільки перебувала в зареєстрованому шлюбі з сином позивача - [PERSON] . Зазначає, що шлюб між сторонами розірвано, протягом останніх чотирьох років колишня невістка в зазначеній квартирі не проживає. Інтересу до житла відповідач не виявляє, витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує. В добровільному порядку зняти відповідача з реєстрації не має можливості. Відтак позивач вважає, що дана обставина не дозволяє йому розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються його права та інтереси, як власника житла. А тому, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.11.2019 до участі в справі в якості третіх осіб на стороні позивача залучено [PERSON] , [PERSON] . Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечуює. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України, в тому числі, і шляхом опублікування судового оголошення. Заяви про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Свідоцтвом про право власності на житло (а.с.6) доводиться та обставина, що позивачу [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до відомостей внесених у будинкову книгу (а.с. 12-15), відповідач [PERSON] , 1983 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана обставина підтверджується і відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Судом встановлено, що відповідач була зареєстрована в квартирі як невістка позивача [PERSON] . Після розірвання шлюбу з сином позивача [PERSON] , відповідач договір про порядок користування житловим приміщенням з власниками квартири не укладала. З наданого позивачем повідомлення Луцького ВП ГУНП у Волинській області (а.с. 16) вбачається, що під час виходу за адресою реєстрації, працівниками поліції встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за вказаною вище адресою протягом останніх чотирьох років та по даний час. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у квартирі позивача понад чотири роки. Відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі позивача по даний час, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Outcome: approved