Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - ГУ ДМС України у Донецькій області, про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, покликаючись на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 21.04.2008 року укладено кредитний договір №73, з метою забезпечення виконання якого між цими ж сторонами 21.04.2008 року укладено іпотечний договір №73. У зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] основного зобов'язання, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.08.2009 року вирішено стягнути з неї заборгованість в розмірі 92 324,82 грн. У зв'язку з невиконанням цього рішення, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04.12.2013 року звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Стверджує, що відповідач не виконала жодного рішення суду, спірне приміщення добровільно не звільняє, на вимоги банку разом з іншими мешканцями квартири не реагує. Просить суд примусово виселити відповідачеві з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та зобов'язати третю особу зняти відповідачів з реєстрації за вказаною адресою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяви. Просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів, проти чого представник позивача не заперечує, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 21.04.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON], як позичальником, укладено кредитний договір №73 (а.с.7-9) в на суму 94 000 грн., строком до 19.04.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,5% річних. З метою забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором № 73 від 21.04.2008 року, 21.03.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, як іпотекодержателем, та відповідачем [PERSON], як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір №73 (а.с.10-13), предметом якого є трьохкімнатна квартира №32, загальною площею 62,5 кв. м, житловою площею 46,4 кв. м, яка знаходиться на [ADDRESS] та належить відповідачеві на праві приватної власності. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.08.2009 року у справі №2-4736/2009 (а.с.11) розірвано кредитний договір №73 від 21.04.2008 року та вирішено стягнути з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, заборгованість в розмірі 110 028,39 грн. У зв'язку з невиконанням рішення суду, заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.08.2009 року у справі №2219/7405/2013-ц (провадження №2/219/2644/2013) (а.с.15-17) звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №73, укладеним 21.04.2008 року ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], - трьохкімнатну квартиру №32, загальною площею 62,5 кв. м, житловою площею 46,4 кв. м, яка знаходиться на [ADDRESS] та належить відповідачеві на праві приватної власності, з метою погашення заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №73 від 21.04.2008 року шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації не нижче 117 775 грн. З матеріалів справи вбачається, що рішення суду не виконане. Відповідно дост.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно з довідкою № 252, виданою 17.04.2013 року ТОВ «Термосервіс ЛТД», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 06.03.2002 року, [PERSON] з 27.03.2002 року, [PERSON] з 06.02.2009 року, [PERSON] з 27.10.2004 року, [PERSON] з 16.05.2007 року (а.с.21). Згідно з довідкою № 2095, виданою ТОВ «ТБК «СХіД», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 06.03.2002 року, [PERSON] з 27.03.2002 року, [PERSON] з 06.02.2009 року, [PERSON] з 27.10.2004 року, [PERSON] з 16.05.2007 року. Згідно зі ст.109 ЖК України, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи нежитлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи, що на час розгляду справи є рішення суду у справі №2219/7405/2013-ц (провадження №2/219/2644/2013) (а.с.15-17) звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №73, укладеним 21.04.2008 року ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], - трьохкімнатну квартиру №32, загальною площею 62,5 кв. м, житловою площею 46,4 кв. м, яка знаходиться на [ADDRESS] та належить відповідачеві на праві приватної власності та вимоги позивача про добровільне звільнення житлового приміщення - квартири [ADDRESS], яке надіслано відповідачам 29.08.2013 року та 04.12.2013 року (а.с.22-33), не виконано, відповідачі спірне житлове приміщення не звільнили, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд виходить з наступного. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сім'ї їх власника або інших осіб належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. У відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. При цьому суд виходив з того, що на підставі Наказу МВС України від 22.11.2012 № 1077 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 було затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, згідно з п. 1.3 якого реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Відповідно до п. 3.1 Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто, суд вважає, що в цій частині слід відмовити в задоволенні позову, оскільки питання щодо зняття з реєстрації місця проживання особи не є компетенцією суду, а відноситься виключно до компетенції ДМС України, її відділів та територіальних підрозділів та здійснюється на підставі судового рішення.

Outcome: approved