Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

- Позивач, в особі свого представника, звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 22.02.2013 року у розмірі 158 617 грн. 05 коп., яка складається із суми боргу в розмірі 11200 грн., трьох відсотків річних за користування грошовими коштами в розмірі 241 грн. 25 коп., пені - 141 175 грн. 80 коп., а також заборгованість за договором позики від 29.05.2013 року в розмірі 137 387 грн. 54 коп., яка складається із суми боргу в розмірі 22 400 грн., трьох відсотків річних за користування грошовими коштами в розмірі 350 грн. 64 коп., пені - 114 636 грн. 90 коп.. В обґрунтування позову посилався на те, що 22.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача позику в сумі 11 200 грн., яку зобов'язався повернути не пізніше 22.06.2013 року. Проте, відповідач умови договору позики не виконав, позику, у передбачений договором термін не повернув. Крім того, 29.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача в якості позики грошову суму в розмірі 22400 грн., яку зобов'язався повернути до 29.09.2013 року. Відповідач умови договору позики не виконав, у передбачений договором термін позику не повернув, вимоги про повернення грошей ігнорує. Крім того, відповідно до п. 3.1 договору позики від 22.02.2013 року встановлено, що у випадку несвоєчасного виконання позичальником свого обов'язку щодо повернення грошових коштів з дня наступного за днем повернення коштів, вказаного в п. 1.3 цього договору, з позичальника буде стягнуто 5% пені від суми позики, вказаної в п. 1.3 цього договору за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Крім того, відповідно до п. 3.1 договору позики від 29.05.2013 року встановлено, що у випадку несвоєчасного виконання позичальником свого обов'язку щодо повернення грошових коштів з дня, наступного за днем повернення грошових коштів, вказаного в п. 1.3 цього договору, з позивальника буде стягнуто 5% пені від суми позики, вказаної в п. 1.3 цього договору за кожен день прострочення виконання зобов'язання. У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання за договорами позики не виконав, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду від його представника [PERSON], надійшла заява, якою він просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судове засідання провести у його відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідачем були надані письмові заперечення, відповідно до яких зазначалося, що дійсно між ним та позивачем було укладені договори позики від 22.02.2013 року на суму в розмірі 11200 грн. та від 29.05.2013 року на суму в розмірі 22400 грн.. Відповідно до даних договір, відповідач зобов'язався повертати позику частинами, згідно графіків повернення грошових коштів. Відповідно до п. 3.1 договору від 22.03.2013 року, передбачена пеня в розмірі 5% від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідач вказував, що розрахунок неустойки за період з 22.03.2013 року по 22.06.2014 року по договору від 22.02.2013 року не відповідає вимогам п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України, а саме: стягнення пені, штрафу, неустойки встановлюється спеціальна позовна давність в один рік. Крім того, відповідач зазначав, що він повернув позивачу кошти в сумі 9055 грн., що підтверджується квитанцією від 22.03.2013 року та кошти в сумі 1600 грн., що підтверджується квитанцією від 26.06.2013 року. А тому сума основного боргу за договором позики від 22.03.2013 року становить - 545 грн.. Що стосується розрахунку пені та 3 % відсотків річних заборгованості по договору від 29.05.2013 року, відповідач згідний з розрахунком позивача, але наполягав на тому, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір пені є значним по відношенню до простроченої суми боргу, що є неприпустимим. Встановлений в договорі розмір пені 5 % від простроченої суми за кожен день прострочення суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин та принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства. У зв'язку з чим відповідач не заперечував відшкодувати позивачу суму основного боргу за договорами позики та 3 % річних. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, у зв'язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Необхідно зазначити, що відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 22.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність валютні цінності в розмірі 11200 грн., які зобов'язався повернути у порядку та в строки, передбачені цим договором, але не пізніше 22.06.2013 року. Крім того, 29.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність валютні цінності в розмірі 22400 грн., які зобов'язався повернути у порядку та в строки, передбачені цим договором, але не пізніше 29.09.2013 року. Отримання [PERSON] грошових коштів, підтверджується відповідними розписками. Відповідачем надано квитанцію від 22.03.2013 року № Р24А352549549940562, відповідно до якої він сплатив на користь [PERSON] 9055 грн., а також квитанцію від 26.06.2013 року № Р24А352549572125234, відповідно до якої він сплатив на користь [PERSON] 1600 грн.. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Тобто, якщо за договором позики передано грошові кошти, то повертаються також грошові кошти у такій самій сумі. У добровільному порядку та в повному обсязі обов'язок щодо повернення грошових коштів [PERSON] не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд погоджується, що відповідачем були повернуті грошові кошти в сумі 9055 грн. та 1600 грн., про що свідчать розписки, копії яких знаходяться в матеріалах справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення залишку суми основного боргу за позикою від 22.02.2013 року в сумі 545 грн., при цьому суд виходить з того, що за даним договором позики було отримано 11200 грн., при цьому сплачено 9055 грн. та 1600 грн., дані сплати суд вважає необхідним зараховувати за даним договором позики, як зазначено відповідачем у запереченнях на позов, та 3% річних від простроченої суми з першого дня прострочки, тобто з 23.06.2013 року по 25.02.2014 року (як зазначено позивачем у позові - 248 днів прострочки) в сумі 9 грн. 25 коп.. Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму основного боргу за позикою від 29.05.2013 року в сумі 22400 грн., при цьому суд виходить з того, що за даним договором позики, взагалі не було здійснено повернення суми основного боргу, та 3% річних від простроченої суми з першого дня прострочки, тобто з 30.09.2013 року по 25.02.2014 року (як зазначено позивачем у позові - 178 днів прострочки) в сумі 312 грн. 99 коп.. Відповідно до ч. 1 статті 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором. Згідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою. Пунктами 3.1 договорів позики від 22.02.2013 року та 29.05.2013 року сторони домовилися, у випадку несвоєчасного виконання позичальником свого обов'язку щодо повернення грошових коштів з дня, наступного за днем поверхня коштів, вказаного в п. 1.3 цього договору, з позичальника буде стягнуто 5% пені від суми позики, вказаної в п. 1.3 цього договору за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Положення цього пункту відповідає ч. 1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому сторони, які вільні в укладанні договору, передбачили умови в частині визначення стягнення за прострочення виконання зобов'язання (стягнення штрафу (пені) в твердій грошовій сумі, що не передбачено законом, але не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, сторони самі визначили розмір грошових стягнень за прострочення виконання зобов'язання, і вправі забезпечувати свої зобов'язання саме таким чином. Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням боржником зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Позивачем нарахована неустойка за договором позики від 22.02.2013 року в сумі 147 175 грн. 80 коп., за договором позики від 29.05.2013 року в розмірі 137 387 грн. 54 коп. Проте, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про стягнення передбаченої договором позики пені, суд у світлі визначеного у ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, окрім наведених норм права про обов'язковість виконання зобов'язань зважає на те, що відповідно до ст. 3 ЦК України в результаті судового захисту цивільного права та інтересу норми цивільного законодавства повинні застосовуватися справедливо, добросовісно та розумно. Сума основного боргу за договором позики від 22.02.2013 року становить 545 грн., сума нарахованої пені 147 175 грн. 80 коп., що значно перевищує розмір збитків. Сума основного боргу за договором позики від 29.05.2013 року становить 22400 грн., сума нарахованої пені 137 387 грн. 54 коп., що значно перевищує розмір збитків. З врахуванням вищезазначеного, суд зменшує розмір пені в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України до розміру основного боргу - за договором позики від 22.02.2013 року - 545 грн., за договором позики від 29.05.2013 року - 22400 грн.. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial