Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування свідоцтва про права власності. Посилається в позові на те, що [PERSON] є співвласницею квартири [ADDRESS] , яка належить їй та членам її сім`ї: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, згідно свідоцтва про право власності від 25.02.2009 року. Загальна площа даної квартири становить 75,5 кв.м. та складається з: трьох кімнат житловою площею 58 кв.м., кухні (6,1 кв.м.), ванної кімнати (3,5 кв.м.), вбиральні (1,9 кв.м.), коридору (6 кв.м.) та коридору спільного користування (3,5 кв.м.) з квартирою № 9 , що підтверджується технічним паспортом та експлікацією. Квартира Відповідачів [ADDRESS] загальною площею 86,2 кв.м., складається з: трьох житлових кімнат житловою площею 64,3 кв.м., кухні (10,1 кв.м.), ванної кімнати (санвузлу) (3,2 кв.м), коридору (7,1 кв.м.), балкону (1,5 кв.м.) та коридору спільного користування (3,5 кв.м.) з квартирою № 12 , згідно свідоцтва про право власності на житло, технічним паспортом та експлікацією. Виконавчим комітетом Першотравневої районної Ради народних депутатів Чернівецької області, було прийнято рішення № 138/13 від 27.11.1996 року «Про капремонт окремих будинків житлового фонду Першотравневого району» , згідно якого площі звільнених квартир в будинку [ADDRESS] перерозподілені під розширення квартири № 9 , де проживають Відповідачі на 19,2 кв. м. та квартири Позивачки - на 25,5 кв. м. Збільшення площі квартир Позивачки та Відповідачів відбулося за рахунок ліквідації квартири № 10 у вищевказаному будинку . До перепланування, проведеного на підставі Рішення, площа квартири Позивачки складала - 50,3 кв.м., Відповідачів - 58,5 кв.м. та у спільному користуванні квартир: 9, 10 і 12 знаходився коридор, площею 11 кв.м, згідно викопіровки та експлікації. Після перепланування даний коридор з незмінною площею п овинен був знаходитися у користуванні вже двох квартир - 9 і 12, квартири Позивачки та Відповідача. Проте, скориставшись тим, що в зв`язку із проведенням капремонту (перепланування), сім`я Позивачки була відселена в гуртожиток на чотири роки, Відповідач - [PERSON] , без будь-яких дозволів та відповідної проектної документації, самовільно захопив 11 кв. м спільного коридору, приміщення спільного туалету шляхом перенесенням та встановленням вхідних дверей, а також приєднав до своєї квартири приміщення площею 0,90 кв. м, що знаходилося у складі квартири Позивачки, та не були ні спільними приміщеннями, ні власністю будь-кого з відповідачів. Таке перепланування порушує права Позивачки у користуванні та розпорядженні спільним майном (коридором) та спричиняє їй труднощі. Дані незаконні дії Відповідача не відповідають чинним будівельним нормам, вимогам протипожежних та санітарних правил, згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 12103 від 27.07.2012 року (копія додається), а також висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 17081 від 31.10.2017 року (копія додається). Від юридичного управління Чернівецької міської ради на адресу Відповідачів надійшов лист, стосовно спору відносно вищезазначеного коридору, що є у спільній сумісній власності, з проханням вирішення даного питання в добровільному порядку. В іншому випадку Позивачка має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Крім того, квартира Відповідачів приватизована і їм видано свідоцтво на право власності та технічну документацію на квартиру, із розміщенням вхідних дверей саме у «новому» місці, як це зазначено у технічному паспорті, тобто в місці їх самовільного перенесення вглиб спільного коридору, без дозволів та проектної документації. Тобто, приватизація і виготовлення правовстановлюючих документів відбувалися із грубими порушенням, так як Відповідачем, було самовільно перенесено вхідні двері в глиб коридору, що знаходиться в спільній сумісній власності із Позивачкою, та самовільно зайнято приміщення, яке було частиною квартири Позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частина 1 та 2 статті 369 ЦК України вказує: співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. За змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, має право на вільне у будь-який час користування зазначеним майном у повному обсязі Про відсутність можливості вільного, у будь який час користування належним майном може свідчити не тільки активна поведінка співвласників щодо створення перешкод у користуванні власністю, а також відсутність згоди на користування власником своїм майном, яка проявляється у пасивній поведінці співвласників щодо створення перепон у реалізації права власності, в даному випадку самовільним перенесенням та встановленням вхідних дверей у коридорі спільного користування та яка тягне за собою необхідність особи, права якої порушено, звертатись до співвласників за дозволом щодо входу у приміщення, користування ним, тобто коридором спільного користування. Просила скасувати свідоцтво про право власності на житло. В судовому засіданні представник позивача та позивач свій позов підтримали повністю. В своїх поясненнях та додаткових поясненнях просили позов задовольнити. Представник відповідачів по справі в своєму відзиві на позов вказала, що позов не визнають. Просять в його задоволенні відмовити. Разом з тим просила застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 25 лютого 2009 року позивачці [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] передано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло ,загальною площею 75.5 кв.м. Загальна площа квартири визначалася відповідно до технічного паспорта , який було виготовлено Чернівецьким обласним бюро технічної інвентаризації за заявою позивачки. Таким чином, отримуючи у власність квартиру [ADDRESS] ,позивачу та членам її сім`ї було відомо , які приміщення входять до складу їх квартири , їх призначення та площа , вони погодилися саме такою площею отримати квартиру в спільну сумісну власність, оскільки в разі незгоди отримати квартиру у власність саме той площею ,яка була визначена під час приватизації , позивачка та члени її сім`ї повинні були відмовитися отримувати квартиру у власність шляхом безоплатної передачі її у власність. В 2009 році було визначено тільки одне приміщення коридор пл. 3.5 кв.м приміщенням спільного користування із мешканцями квартири № 10 , тобто нами ,відповідачами по справі. В червні 1996 році позивачка [PERSON] зверталася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою ,внесення змін у розпорядження №306 94 про приватизацію квартири , визнання частково недійсним свідоцтва про право власності. В своїх позовних вимогах вона просила усунути їй перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] щляхом відновлення попередньої планіровки квартири відповідачів ,зняття вхідних дверей в квартиру відповідачів , демонтування ванни ,санвузла , обгрунтовувала свої позовні вимоги тим , що в наслідок капітального ремонту ми , відповідачі, в спільному під`їздному коридорі обладнали ванну ,санвузол та переобладнали двері до своєї квартири таким чином , що це завдає їй незручності в користуванні. Рішенням від 31.03.1997 року Першотравневого районного суду м. Чернівці в задоволення позову [PERSON] було відмовлено за безпідставністю. 20.11.2001 року дане судове рішення було скасовано за нововиявленими обставинами. Після скасування судового рішення по нововиявленим обставинам позивачка [PERSON] доповнила та уточнила свої позовні вимоги , просила суд усунути перешкоди в користуванні її квартирою [ADDRESS] і в користуванні її коморою шляхом демонтування дверей до квартири № 9 ,перенісши їх у глибину коридору квартири № 9 на 3 м.40 см .,шляхом демонтування ванни та санвузла ,які обладнані у квартирі [PERSON] та перенесення її згідно плану 32 99-АС -1988 , на площі ,яка пішла під розширення для сім`ї [PERSON] , просила внести зміни в розпорядження №30694 про приватизацію та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло , зменшивши загальну площу квартири [ADDRESS] , на 7 кв.м . Даний позов рішенням від 24 серпня 2002 року Першотравневого районного суду м. Чернівці задоволено частково. Нас було зобов`язано не чинити перешкод в користуванні квартирою і коморою шляхом демонтування ванни та санвузла в квартирі [ADDRESS] та перенесення вхідних дверей до вказаної квартири вглиб коридору на 3 м.40 см. Зобов`язано також Чернівецький міськвиконком внести зміни в розпорядження №306 94 на приватизацію і в свідоцтво на право власності квартири [ADDRESS] в частині включення в загальну площу даної квартири 7 кв.м. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] в частині включення в загальну площу даної квартири 7 кв.м.Дані обставини підтверджуються копією рішення від 24.08.2002 року Першотравневого районного суду м. Чернівці ,яка додається до позовної заяви Рішенням судової палати в цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області від 12 лютого 2003 року рішення районного суду від 24.08.2002 року та додаткове рішення від 02.09.2002 року Першотравневого районного суду м. Чернівці скасовано. В задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Дані обставини підтверджуються копією рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 12.02.2003 року , що додається до позовної заяви. Судовим рішення від 12.02.2003 року Апеляційного суду Чернівецької області встановлено , що ми не порушуємо права позивачки на користування квартирою 12 , що перепланування та переобладнання жилих приміщень в будинку [ADDRESS] проведено з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів ,а тому в позові [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Ухвалою Верховного суду України від 25 лютого 2004 року в задоволення касаційної скарги [PERSON] на судове рішення від 12 лютого 2003 року Апеляційного суду Чернівецької області відмовлено, при цьому Верховний суд України вказав , що не вбачається порушення судом норм матеріального та процесуального права і відсутні безумовні підстави для передачі справи на розгляд складу судової палати колегії суддів. Також встановлено, що [INFO] помер відповідач [PERSON] , правонаступником якого за законом стала [PERSON] . Як зазначалося вище, такі вимоги позивачки вже були раніше предметом розгляду Першотравневого району міста Чернівці, Апеляційного суду Чернівецької області та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ . Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне законодавство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначено вище, обставини, на які посилається в позовній заяві позивачка [PERSON] , вже встановлені рішенням Апеляційного суду Чернівецької області та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в яких брали участь ті самі особи і судові рішення набрали законної сили. При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] про скасування свідоцтва від 18.02.1999 року про право власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] та технічну документацію на вищевказану квартиру є необгрунтованими та безпідставними, такими, що вже були встановлені судовими рішеннями, які вступили в законну силу. Разом з тим суд вбачає, що З червня 1996 року по 12 лютого 2003 року Першотравневим районним судом м. Чернівці розглядалася цивільна справа за позовом [PERSON] до нас про усунення перешкод у користуванні квартирою,внесення змін у розпорядження про приватизацію квартири , визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру. Відповідно до рішення від 12 лютого 2003 року Апеляційного суду Чернівецької області в задоволенні позовних вимог відмовлено. Таким чином позивачу достовірно було відомо , що нами отримано свідоцтво про право власності на житло 18 лютого 1999 року ,яке видано Департаментом житлово-комунального господарства міської ради на підставі розпорядження № 30694 . Суд вважає, що що позхивачка пропустила строки позовної давності звертаючись з даним позовом до Першотравневого районного суду м. Чернівці в 2018 році. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed