Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору кредиту в сумі 6228,93 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що 16.07.2012 року між банком і відповідачем по справі [PERSON] був укладений кредитний договір № 31047/30/к2, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 8 000 гривень на споживчі цілі зі строком погашення до 16.01.2014 року із сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 25% річних . Кредит надається позичальнику шляхом перерахування кредиту на відкритий у кредитодавця поточний рахунок позичальника. Згідно умов кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов'язання використовувати кредит на зазначені в договорі цілі , забезпечити повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту у розрізі сум погашення кредиту , сплати процентів за користування кредитом, оплати платежів за сукупні послуги , повідомляти про припинення трудових відносин з підприємством , яке було роботодавцем на момент укладання кредитного договору . У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 18.02.2015 року заборгованість складає 6228,93 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту - 3059,12 грн., сума прострочених відсотків по кредиту - 1427,43 грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 697,14 грн., сума пені за несвоєчасне повернення відсотків - 245,23 грн., сума штрафу за неналежне виконання умов договору - 800 грн. Саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача . Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач , в судове засідання не з'явився подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглянути у його відсутності. Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 16.07.2012 року між банком і відповідачем по справі [PERSON] був укладений кредитний договір № 31047/30/к2, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 8 000 гривень на споживчі цілі зі строком погашення до 16.01.2014 року із сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 25% річних (а.с.4-6). Кредит позичальнику надається шляхом перерахування кредиту на відкритий у кредитодавця поточний рахунок позичальника. Згідно умов кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов'язання використовувати кредит на зазначені в договорі цілі , забезпечити повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту у розрізі сум погашення кредиту , сплати процентів за користування кредитом, оплати платежів за сукупні послуги . Відповідно до п.6.4 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору зазначеної в п.п. 5.2.3,5.2.4,5.2.5 договору , позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого не виконання або неналежного виконання . У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 18.02.2015 року заборгованість складає 6228,93 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту - 3059,12 грн., сума прострочених відсотків по кредиту - 1427,43 грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 697,14 грн., сума пені за несвоєчасне повернення відсотків - 245,23 грн., сума штрафу за неналежне виконання умов договору - 800 грн , відповідно до розрахунку заборгованості . Відповідачу направлялись листи , з повідомленням про суму заборгованості по кредитному договору та по відсотках (а.с.16,17) Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника вимагати повернення всієї суми кредиту. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами ст. 536 ЦК України. Аналізуючи наведені докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved