Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом в якому просить визнати за ним, [PERSON] (іпн. [NUMBER]), право власності на домоволодіння №27 по вулиці Прянишникова у місті Дніпропетровську, яке розташоване по фактичному розташуванні на земельній ділянці площею 991 кв.м. до складу якого входять: житловий будинок літ. А-2 загальною площею 108,5 кв.м. та житловою площею 67,9 кв. м., що складається з наступних приміщень: По I поверху: Приміщення 1 коридор, площею 12,6 кв.м., Приміщення 2 гардеробна, площею 3,1 кв.м., Приміщення 3 санвузол, площею 4,7 кв.м., Приміщення 4 житлова, площею 8,1 кв.м., Приміщення 5 вітальня, площею 20,8 кв.м., Приміщення 6 кухня, площею 4,4 кв.м., Разом по I поверху загальна площа 53,7 кв.м., житлова 28,9 кв.м.; По Мс поверху: Приміщення 7 сходова клітина, площею 4,7 кв.м., Приміщення 8 коридор, площею 1,9 кв.м., Приміщення 9 житлова, площею 11,5 кв.м., Приміщення 10 житлова, площею 12,8 кв.м., Приміщення 11 житлова, площею 14,7 кв.м., Приміщення 12 санвузол, площею 9,2 кв.м., Разом по Мс поверху загальна площа 54,8 кв.м., житлова 39,0 кв.м.; а також наступних господарських будівель та споруд: -Літ. а-1 тераси, площею забудови 45,4 кв.м.; -Літ. під а-1 погрібу, площею забудови 6,0 кв.м.; -Літ. Б сараю, площею забудови 9,6 кв.м.; -Літ. В. гаражу, площею забудови 32,5 кв.м.; -№1-4, I споруд, вимощень. Визнати за [PERSON] (іпн. [NUMBER]), право власності на дачний будинок № 121 в селі Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області загальною площею 173 кв.м. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] на праві власності належав незавершений будівництвом садовий будинок № 121 в с.Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області загальною площею 173 кв.м., який був нею самочинно збудований та не введений в експлуатацію. Також [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 20.04.1994 року та зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 02.08.2002 року за реєстровим номером 43 в реєстровій книзі номер 488, належало домоволодіння № 240 по вулиці Петрозаводській у місті Дніпропетровську. Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради від земельної ділянки на якій був розташований вищезазначений будинок була відокремлена земельна ділянка площею 991 кв.м., якій була присвоєна адреса: вул. Прянишникова,27. Саме на цій земельній ділянці [PERSON] самочинно здійснила будівництво житлового будинку А-1. Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2005 року, [PERSON] передала позивачу право власності на домоволодіння №27 по вулиці Прянишникова у місті Дніпропетровську даний правочин позивач оформили з відповідачем в простій письмовій формі. Також відповідач передала у власність [PERSON] садовий будинок № 121 в с.Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області шляхом подачі заяви голові садового товариства про її вихід зі складу членів садового товариства та моє включення замість неї в члени зазначеного товариства. У зв`язку з тим, що одразу після укладання договору купівлі-продажу домоволодіння № 27 по вулиці Прянішникова у місті Дніпропетровськ та виконання всіх умов договору, відповідач почала уникати нотаріального посвідчення договору позивач звернувся до Третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний». Рішенням вищезазначеного третейського суду від 15.12.2015 року за позивачем було визнано право власності на житловий будинок № 27 по вулиці Прянишникова у місті Дніпропетровську. На час ухвалення вищевказаного рішення, третейський суд мав усі повноваження для розгляду спору даної категорії та всі підстави для задоволення позовних вимог, адже на той час дана справа була підвідомча третейським судам. Проте у зв`язку із обєктивними обставинами на той час позивач не встиг зареєструвати вищезазначене рішення у відповідних органах реєстрації прав власності. А вже 31.03.2009 року до ЗУ «Про третейські суди» були внесені зміни відповідно до яких третейські суди не мають право розглядати спори, щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки (п.7 ст. 6). Також після цього позивач самочинно здійснив реконструкцію вищезазначеного будинку. Тому крім того, що позивач не встиг зареєструвати за собою право власності на будинок він своїми діями ще й зробив його обєктом самочинного будівництва (ч.1. с. 376 ЦК України). В кінці жовтня 2015 року, після завершення реконструкції будинку, позивач звернувся до реєстраційної служби з метою реєстрації за ним права власності на вищезазначене домоволодіння, то йому повідомили, що права власності, які виникли на підставі рішення третейського суду на сьогоднішній день не підлягають реєстрації адже з 2009 року третейські суди не мають права розглядати справи з приводу нерухомого майна та земельних ділянок. Стосовно садового будинку позивачу було повідомлено, що тільки в судовому порядку можливо вирішити питання про визнання за ним права власності на самочинно збудований садовий будинок. Відповідно до звіту про проведення інструментального обстеження домоволодіння № 27 по вул. Прянишникова у місті Дніпропетровську, зазначене домоволодіння повністю готове до безпечної експлуатації. Стосовно садового будинку - на сьогоднішній день Реєстраційна служба позивачу відмовляє реєструвати за ним право власності на дачний будинок зазначаючи, що в них відсутні відомості про реєстрацію права власності за попереднім власником. На підставі вищезазначеного позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не зявився, надавши суду заяву, щодо розгляду цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомила. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2005 року, [PERSON] передала позивачу право власності на домоволодіння №27 по вулиці Прянишникова у місті Дніпропетровську, та садовий будинок № 121 в селі Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області шляхом подачі заяви голові садового товариства про вихід відповідача зі складу членів садового товариства та включення позивача замість неї в члени зазначеного товариства. Згідно вимог ст. 657 ЦК України, правочини щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Договір укладений сторонами з умовою набуття чинності після його підписання сторонами. Також після самочинно здійсненної реконструкції вищезазначеного будинку позивач звернувся до реєстраційної служби з метою реєстрації за ним права власності на вищезазначене домоволодіння, то йому повідомили, що права власності, які виникли на підставі рішення третейського суду на сьогоднішній день не підлягають реєстрації адже з 2009 року третейські суди не мають права розглядати справи з приводу нерухомого майна та земельних ділянок. Стосовно садового будинку позивачу було повідомлено, що тільки в судовому порядку можливо вирішити питання про визнання за ним права власності на самочинно збудований садовий будинок. Відповідно до звіту про проведення інструментального обстеження домоволодіння № 27 по вул. Прянишникова у місті Дніпропетровську, зазначене домоволодіння повністю готове до безпечної експлуатації. Стосовно садового будинку - на сьогоднішній день Реєстраційна служба позивачу відмовляє реєструвати за ним право власності на дачний будинок зазначаючи, що в них відсутні відомості про реєстрацію права власності за попереднім власником. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки право власності позивача на споруди є невизнаним правом, а тому позивач має право на звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а згідно ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею ст.319 Цивільного кодексу України передбачено, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України, суд може визнати право власності на самочинно побудовані обєкти за особою, яка здійснила самочинне будівництво на виділеній для цього земельній ділянці. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння №27 по вулиці Прянишникова у місті Дніпропетровську, яке розташоване по фактичному розташуванні на земельній ділянці площею 991 кв.м., а також наступних господарських будівель та споруд: - Літ. а-1 тераси, площею забудови 45,4 кв.м.; - Літ. під а-1 погрібу, площею забудови 6,0 кв.м.; - Літ. Б сараю, площею забудови 9,6 кв.м.; - Літ. В. гаражу, площею забудови 32,5 кв.м.; - №1-4, I споруд, вимощень. Визнати за [PERSON] право власності на дачний будинок № 121 в селі Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області загальною площею 173 кв.м. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності, яке набувається у визначеному законом порядку, є непорушним. Статтею 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий та дачний будинок задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved