Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення суми боргу 61 000,00 грн. Посилається на те, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено два договори позики у вигляді розписок від 27.04.2009 року на суму 40 000,00 грн. та 21 000,00 грн. Кошти були передані відповідачу в присутності свідків. В літку 2015 року, після настання строку повернення боргу, позивач звернувся з вимогою до відповідача, однак свої зобовязання по поверненню боргу відповідач не виконує та ухиляється від виконання зобов'язання. Тому, позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 61 000 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом публікації оголошення в газеті «Новини Закарпаття» №29 (4494), від 15.03.2016 року однак причини його неявки суду не відомі. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, а також те, що представник позивача у поданій до суду заяві не заперечує проти розгляду справи без участі відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Зясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2009 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 61 000,00 грн. Одержання ним вказаної суми підтверджується власноруч написаними розписками від 27.04.2009 року про одержання позики в сумі 40 000,00 грн. яку відповідач зобов'язувався повернути до 20.08.2015 року та в сумі 21 000,00 грн. яку відповідач зобов'язувався повернути до 31.12.2014 року. Однак, свої зобовязання по поверненню боргу відповідач не виконує. Вказані письмові розписки суд бере до уваги і відповідно до ст.1047 ЦК України вважає, що дані письмові докази за своїм змістом та формою є договорами позики. За умовами цих договорів відповідач взяв на себе зобовязання про повернення боргу з визначенням строку його виконання. Згідно із ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд констатує, що відповідач порушив умови договору, ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання перед позивачем, що є підставою для задоволення позову. Відповідно до платіжного доручення № 54 від 13.11.2015 року позивачем при подачі до суду сплачено судовий збір в розмірі 610 гривень, які позивач просив стягнути з відповідача як судові витрати. А тому, відповідно до вимоги ст. 88 ЦПК України дана вимога також підлягає задоволенню.

Outcome: approved