Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ №20 від 01.12.2016р. про його, [PERSON] , звільнення з посади менеджера зі збуту ТзОВ « Козак - Буд » згідно п.4 ст.40 КУпАП, визнати незаконним та скасувати наказ №21 від 01.12.2016р. про внесення змін до наказу №20 від 01.12.2016р. про його звільнення, поновити його, [PERSON] , на посаді менеджера зі збуту ТзОВ «Козак - Буд», стягнути з ТзОВ «Козак - Буд» на його користь оплату в розмірі 206 848 (двісті шість тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 00 коп. за вимушений прогул, 206 848 (двісті шість тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 00 коп. за затримку видачі трудової книжки, 50 969 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 00 коп. невиплаченої заробітної плати, 1 764 (одна тисяча сімсот шістдесят чотири) гривень 89 коп. - індексації заробітної плати, 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він, позивач, 01.10.2013р. відповідно до наказу №25 був прийнятий на роботу в ТзОВ «Козак - Буд» на посаду менеджера по збуту, на підставі заяви. В лютому 2015 року в нього з керівництвом товариства виникла конфліктна ситуація, оскільки його було звинувачено у незаконному заволодінні коштами ТзОВ «Козак-Буд». Він мав намір звільнитись та отримати свою трудову книжку, але керівництво товариства відмовило та повідомило, що його не звільнять і не повернуть трудову книжку до тих пір, поки він не поверне видуманий неіснуючий борг. 01.12.2016 року відповідно до наказу № 20 від 01.12.2016 року його, позивача, звільнено згідно п.4 ст. 40КЗпП України. В ході проведення слідчих дій, за зверненням відповідача щодо привласнення грошових коштів, слідчий 23.01.2019р. повідомив його, позивача, що він звільнений з ТзОВ «Козак - Буд». 23.01.2019р. він звернувся з відповідною заявою до ТзОВ «Козак-Буд» про ознайомлення з документами про звільнення, повернення трудової книжки та проведення розрахунку, однак відповіді не отримав. 31.01.2019р. при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження йому, позивачу, було надано можливість скопіювати накази про прийняття та звільнення з роботи. 31.01.2019р. він звернувся до Головного управління Держпраці у Львівській області з заявою про проведення перевірки законності звільнення та розрахунку, на що йому надано відповідь. Вважає, що його звільнення відбулось з грубим порушенням вимог КЗпПУ. Просить позов задоволити. Позовна заява надійшла до суду 22 березня 2019 року. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2019 року, матеріали позовної заяви [PERSON] до ТзОВ «Козак-Буд», третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та стягнення моральної шкоди залишено без руху, які відповідно до ухвали суду від 22 квітня 2019 року повернуті, у зв`язку з не усуненням недоліків. Підстави таких рішень викладені в ухвалах. Постановою Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року, ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Підстави такого рішення викладені в постанові. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року, провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання на 24 жовтня 2020 року, визнано явку позивача обов`язковою. В підготовчому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з урахуванням доказів, долучених до матеріалів позовної заяви, просили задоволити клопотання про витребування доказів, однак судом відмовлено в задоволенні такого. В підготовчому засіданні представникам відповідача, які позов заперечили, встановлено строк для подачі відзиву, однак дана вимога суду не виконана, відзив не подано, докази в спростування позовної заяви не надано. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду цивільну справу. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задоволити позов в повному обсязі. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії А01 №777455 , 04.04.2011р. зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю «Козак - Буд». Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ч.1 ст.78 ЦПК України, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наказом від 01.10.2013р., позивач, [PERSON] на підставі заяви, прийнятий на роботу в ТзОВ «Козак - Буд» з 01 жовтня 2013 року на посаду менеджера по збуту, з оплатою праці згідно штатного розпису. У відповідності до наказу №20 від 01 грудня 2016 року [PERSON] звільнено з роботи з 01 грудня 2016 року, згідно п.4 ст.40 КЗпП України, підстава - заява [PERSON] . Наказом №21 від 01 грудня 2016 року внесено зміни, відповідно до яких п.1 наказу №20 викладено у наступній редакції: «у зв`язку з невиходом на роботу без поважних причин, звільнити [PERSON] з посади менеджера по збуту з 17.02.2015р. за прогул без поважних причин , згідно п.4 ст.40 КЗпП України». Проте, копії даних наказів, суд визнає як неналежні та недопустимі докази, оскільки тексти, які містяться в наказах, відображені не повністю, а крім того наказ №20 від 01 грудня 2016 року містить суперечливі дані, зокрема, те, що [PERSON] звільнено згідно п.4 ст.40 КЗпП України в той час як підставою звільнення зазначено заяву [PERSON] . На підтвердження позовних вимог, позивач посилається на лист №2334/4/14-04 Головного управління Держпраці у Львівській області від 04.03.2019р., який на думку суду, наданий позивачем не в повному об`ємі, зважаючи на переривчастий зміст на окремих його аркушах. Згідно листа, адміністрацією ТзОВ «Козак - Буд» надано копію акту про відсутність [PERSON] на роботі з 02.01.2015р. по 12.01.2015р., копії актів про відсутність на роботі від 29.11.2016р. та від 01.12.2016р. про відсутність на роботі в період з 02.01.2015р. У ході інспекційного відвідування встановлено, що накази від 01.12.2016р. №20 та №21 «Про звільнення з роботи» підписані директором підприємства, чим дотримано вимоги ст.147-1 КЗпП України. Адміністрацією товариства надано копію листа - повідомлення від 01.12.2016р., яке адресоване на адресу реєстрації [PERSON] з наданням копії наказу про звільнення. Управлінням не вивчено питання розрахункових коштів, оскільки, як вбачається з даного листа, надано копію довідки №14/20 від 18.01.2018р., виданої Буським РВ ГУ ДСНС у Львівській області, про те, що в результаті пожежі, яка виникла 17.06.2016р. по вулиці Промисловій 10, вогнем знищені бухгалтерські та кадрові документи. Відповідно до п.2 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Ч.1 ст.44 цього кодексу встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так, звертаючись до суду з позовною заявою та клопотанням про витребування доказів, позивачу було достеменно відомо, що відповідач не змозі надати документи, про витребування яких клопоче позивач, зважаючи на те, що такі знищені під час пожежі на підприємстві. Така поведінка позивача свідчить про недобросовісне виконання ним своїх прав та обов`язків. А тому неподання відповідачем відзиву в визначений в підготовчому судовому засіданні строк та доказів в спростування позовних вимог, суд визнає об`єктивним. В позовній заяві позивач стверджує, що про звільнення з роботи 01.12.2016р. йому стало відомо лише 23.01.2019р. Однак, суд відхиляє такі твердження позивача, оскільки такі суперечать допустимості їх сприйняття. Зокрема, виходячи з доводів позивача, слід розуміти, що йому не виплачувалась заробітна плата з 17.02.2015р. і він працював на підприємстві як звільнений працівник, або позивач реально не виходив на роботу, що стало підставою для вирішення питання про його звільнення. Суд вважає, що такі дії залежали виключно від волі та участі позивача та не могли відбутись без нього. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Суд критично оцінює докази, надані позивачем в підтвердження позовних вимог. В матеріалах справи відсутні будь - які дані, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання незаконними та скасування наказів, а тому в задоволенні таких вимог слід відмовити за їх недоведеністю. Зважаючи на те, що позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів за вимушений прогул, за затримку видачі трудової книжки, невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди, є похідними від позовних вимог про скасування наказів про звільнення та про внесення змін до наказу про звільнення, то суд приходить до висновку, що і в задоволенні цих вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed