Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Канівська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Позов мотивує тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON], якому належала земельна ділянка площею 2,04 га, що розташована на території Литвинецької сільської ради Канівського р-ну Черкаської області. Після його смерті відкрилася спадщина на дану земельну ділянку. Відповідач [PERSON], приховала від нотаріуса факт наявності спадкоємців першої черги, а від нього та його матері - факт наявності у батька спадкового майна та прийняла спадщину, отримавши у Канівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.08.2005р. На день смерті батька та відкриття спадщини позивач був малолітнім, йому було всього сім років, а його батьки, на той час, перебували в розлученні, тому його мати не знала про наявність у батька спадкового майна у вигляді земельної ділянки. Про наявність спадкового майна після смерті батька він дізнався випадково, в серпні 2014 року, від працівників Литвинецької сільської ради. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] Відповідач приховала від нотаріуса факт наявності крім неї інших спадкоємців. Шлюб між спадкодавцем, [PERSON] та відповідачем [PERSON] до смерті спадкодавця не укладався. Отже, на момент відкриття спадщини відповідач не мала права на спадкування в першу чергу. Змушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав, просить поновити строк позовної давності для звернення до суду, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.08.2005 року, спадкова справа №465-2005р., видане державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], за яким остання отримала спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,04 га, що розташована на території Литвинецької сільської ради Канівського району Черкаської області, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Представник позивача скориставшись своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 31 ЦПК України уточнив позовні вимоги. В уточненій позовній заяві просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.08.2005 року, спадкова справа №465-2005р., зареєстроване в реєстрі №1-2958, видане державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], за яким остання отримала спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,04 га, що розташована на території Литвинецької сільської ради Канівського району. Черкаської області, стягнути з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у позові та заяві про уточнення позовних вимог. Просить суд задовольнити позов в редакції від 28.09.2015р. (а.с.46) в повному обсязі. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечують проти позову, просять в його задоволенні відмовити та застосувати строки позовної давності про що надали письмову заяву до закінчення судового розгляду по справі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просить розглянути згідно чинного законодавства. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] з 1999 р. по день його смерті. У 2010 р. в її присутності [PERSON] передавала кошти сину [PERSON] через [PERSON] за земельний пай. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що перебувала з [PERSON] в шлюбі з 1997р. по 1999 р. Про наявність земельної частки (паю), яка належала померлому [PERSON] вона дізналася у 2014р. від [PERSON]. Потім звернулася за вказаною інформацією в Литвинецьку сільську раду, і їй підтвердили про наявність паю. Підтвердила факт надання відповідачем коштів в 2010 р. у сумі 200 грн. її сину, але не може пригадати чи то були кошти за використання паю чи просто допомога. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до наступного. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлені факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, що складається з земельної ділянки площею 2,04 га, яка розташована на території Литвинецької сільської ради Канівського району Черкаської області. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено в ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Положення ст.1261 ЦК України визначають, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO], його батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Литвинецької сільської ради Канівського району від 20.03.1997р. (а.с.7). [INFO]. [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть видане відділом реєстрації актів цивільного стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області від 23.12.2004р. (а.с.8) 18.04.2015р. [PERSON] звернувся до Канівської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], але постановою державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,04, що розташована на території Литвинецької сільської ради, Канівського району вже видане за законом [PERSON]. Рішенням Канівського міськрайонного суду від 22.10.2015р. № 697/2046/15-ц (а.с.88), залишеним без змі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.12.2015р. (а.с.89) встановлено факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO] та [PERSON], у період з 01.01.1999 р. по [INFO]. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], оскільки є його сином, а [PERSON] входить до четвертої черги на право спадкування за законом. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] його син [PERSON] був неповнолітнім, оскільки станом на [INFO]. йому виповнилося 6 років 10 місяців. Відповідно до положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу, зокрема, коли: фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування; неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування; батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Випадків визначених у ч.2-4 ст.1273 ЦК України судом не встановлено. Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом, що також зазначено у п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», де роз'яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Судом встановлено, що свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.08.2005 року, спадкова справа №465-2005р., зареєстрованим у реєстрі №1-2958, виданим державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], за яким остання отримала спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,04 га, що розташована на території Литвинецької сільської ради Канівського району Черкаської області порушено права [PERSON], який на час відкриття спадщини був неповнолітнім та являвся спадкоємцем першої черги, а тому на думку суду за таких обставин свідоцтво про право на спадщину повинне бути визнане недійсним. Відповідачем по справі [PERSON] надано суду до закінчення судового розгляду по справі заяву про застосування строків позовної давності до спірних відносин, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом, що оспорюється було видане 02.08.2005р., а з позовом до суду [PERSON] звернувся лише 17.07.2015р. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] подала до Канівської державної нотаріальної контори 02.08.2005р. заяву про прийняття спадщини, в якій вказала, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON], інших спадкоємців у померлого немає (а.с.22). Судом встановлено, що [PERSON] було достовірно відомо про існування у померлого неповнолітнього сина [PERSON], що не оспорюється сторонами. Крім цього, з матеріалів спадкової справи, зокрема, копії свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] від 02.08.2005р. вбачається, що спадкове майно складається із земельної ділянки, площею 2,04 га, яка розташована на території Литвинецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області, яка була надана померлому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія [NUMBER], виданого Литвинецькою сільською радою 19 січня 2004р. (а.с.23), що дає підстави стверджувати, що позивачу не могло бути відомо про наявність спадкового майна у вигляді земельної ділянки після смерті [PERSON] З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] було свідомо приховано від нотаріуса інформацію про наявність спадкоємця першої черги. Відповідно до положень ст.. 268 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Таким чином суд вважає, що строк позовної давності при розгляді даного спору необхідно обчислювати від дня досягнення [PERSON] повноліття, тобто 18.02.2015р., а тому клопотання про застосування строків позовної давності подане відповідачем не підлягає до задоволення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та законним і підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України. В матеріалах справи є докази сплати позивачем судового збору за подання позову в сумі 243,60 грн. (а.с.1 ) та квитанція до прибуткового касового ордеру від 21.03.2015р. (а.с.10) про оплату витрат на правову допомогу згідно договору в сумі 2000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved