Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до Дочірного підприємства «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «[PERSON] України» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 30 травня 2007 року по 02 вересня 2018 року він працював на різних посадах у Дочірному підприємстві «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «[PERSON] України». За період роботи з червня по вересень 2018 року йому відповідачем булла нарахована однак не виплачена заробітна плата в сумі 14756,47 грн. 02 вересня 2018 року позивач був звільнений на підставі наказу № 49к від 31.08.2018 року, у звязку з відмовою останнього від продовження роботи через зміни істотних умов праці. Зміна умов праці полягала у скороченні робочого тижня до двох днів. Наказом № 49к від 31.08.2018 року також була передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористані щорічні відпустки загальною тривалістю 34 календарних дні. Тобто загальна сума заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі при звільнені та компенсації за невикористану відпустку становила 20573,09 грн., яка не була виплачена позивачу в день звільнення. Середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарних місяці роботи становить 251,08 грн. У звязку з тим, що відповідачем не було проведено повний розрахунок з позивачем у день його звільнення, крім того виникла заборгованість, яка складається з середнього заробітку за час затримки в розрахунку. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь 20573,09 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. 18 грудня 2018 року на адресу суду надійшо відзив відповідача на позовну заяву. Відповідач у вказаному відзиві зазначив, що 12 грудня 2018 року позивачу було виплачено частину заборгованості по заробітній платі в сумі 8775,37 грн.. Також зазначив, що не погоджується з визначеним позивачем розміром середньоденної заробітної плати, оскільки на його думку позивач при обрахуванні середньоденного заробітку не врахував те, що у Філії «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор» встановлено двадцятигодинний робочий тиждень. Важав, що при розрахунку кількості робочих днів у період, який вважається періодом затримки виплати заробітної плати при звільненні, необхідно було враховувати не загальновстановлену кільеість робочих днів, а кількість робочих днів саме у Філії «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «[PERSON] України». Зазначив, що позов визнає частково, а саме: заборгованість по заробітній платі в сумі 11979,47 грн. та 7554,70 грн. заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. 18 січня 2019 року на адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 17.12.2018 року, в яких останні йзазначив, що станом на 14. 01.2019 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 4483,37 грн., про що надав відповідну довідку. 29 січня 2019 року позивачем на адресу суду надіслано письмові пояснення на відзив відповідача від 12.12.2018 року, згідно яких озивач не заперечував щодо розміру середньоденного заробітку у розмірі 243,70 грн. У своїх додаткових письмових поясненнях від 12.02.2019 року представник відповідача зазначив, що позивачу 11.02.2019 року повністю виплачено заборгованість по заробітній платі. В судові засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що заборгованість по заробітній платі йому виплачено повністю, просив стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільнені до дня ухвалення судового рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився. У заяві від 12.02.2019 року зазначив, що заборгованість по заробітній платі позивачу виплачено повністю, у звязку з чим просив відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні або зменшити розмір суми вказаної заборгованості. Дослідивши матеріали справи суд встановив: 30 травня 2007 року по 02 вересня 2018 року позивач працював на різних посадах у Дочірному підприємстві «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «[PERSON] України» (а.с. 4-6). За період роботи з червня по вересень 2018 року йому відповідачем була нарахована однак не виплачена заробітна плата в сумі 14756,47 грн (а.с. 19). 02 вересня 2018 року позивач був звільнений на підставі наказу № 49к від 31.08.2018 року, у звязку з відмовою останнього від продовження роботи через зміни істотних умов праці (а.с. 18). Зміна умов праці полягала у скороченні робочого тижня до двох днів (а.с. 35,36). Наказом № 49к від 31.08.2018 року також була передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористані щорічні відпустки загальною тривалістю 34 календарних дні (а.с. 18). Тобто загальна сума заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі при звільнені та компенсації за невикористану відпустку становила 20573,09 грн., яка не була виплачена позивачу в день звільнення (а.с. 7). Станом на 11.02.2019 року відповідачем позивачу була повністю виплачена заборгованість по заробітній платі (а.с. 52,53-55,57). Відповідно до довідки № 239 від 11.12.2018 року середньоденний заробіток позивача становить 243,70 грн. З дня звільнення та по день ухвалення судом рішення заборгованість по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 27294,40 грн. (243,70 грн. х 112 днів = 27294,40 грн.) (а.с. 49-51). При вирішенні справи суд виходить з наступних міркувань : \~ \~ \~ \~ Згідно\~ст.117\~КЗпП України,в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~ Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ Відповідач\~в своїх\~запереченнях посилається\~на те,що\~на підприємстві\~встановлено двадцятигодинний робочий тиждень та при розрахунку кількості робочих днів у період, який вважається періодом затримки виплати заробітної плати при звільненні, необхідно враховувати не загальновстановлену кількість робочих днів, а кількість робочих днів саме у Філії «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «[PERSON] України». Проте на підтвердження своїх доводів відповідачем жодних доказів про те,що дійсно наказом по підприємству встановлений скорочений робочий тиждень та доказів того,що позивач ознайомлений з зазначеним наказом суду не надано. За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача в цій частині. Також суд не бере до уваги клопотання відповідача про розмір коштів,належних до виплаті позивачу за час затримки розрахунку,оскільки ст.117 КЗпП України не передбачен7а можливість зменшення вказаних виплат. Таким чином,суд дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 27294 грн. 40 коп., відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі,оскільки остання виплачена відповідачем добровільно в повному обсягу. Задовольняючи частково позов суд стягує з відповідача на корить держави судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп.

Outcome: partial