Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до Володимир-Волинського територіального медичного об»єднання про поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала фельдшером-лаборнатом клініко-діагностичної лабораторії. Наказом №167 о/с від 26.07.2013 р. її звільнено з роботи на підставі п.3 ст. 40 КЗпП за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених трудовим договором. Вважажє, що звільнено її незаконно, оскільки не порушувала вимоги посадової інструкції. Просить поновити строк для звернення до суду, скасувати наказ №167 о/с від 26.07.2013 р. та поновити її на роботі на посаді фельдшера - лаборанта клініко-діагностичної лабораторії у Володимир-Волинському ТМО. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, в обґрунтування надала пояснення аналогічні тим, що викладенні у позові. Просить позов задовольнити. Представник позивача просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що [PERSON], після застосування до неї заходу дисциплінарного стягнення, котрий не скасовувався, не виконала обов»язки покладені на неї посадовою інструкцією, зокрема п .2.2 та п. 2.15. Порушення посадових обов»язків проявилось у відмові провести аналізи та недотриманні правил деонтології. Також просить суд врахувати поведінку позивача під час виконання трудових обов»язків, котра постійно створює конфліктні ситуації в колективі, має незняте дисциплінарне стягнення за знищення аналізів із історії хвороби. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки звільнення позивача є законним. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що нею було проведено службове розслідування по скарзі [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON], котрі мали місце 22.07.2013 р. За результатами розслідування було встановлено, що [PERSON] відмовилась провести аналізи у дитини [PERSON], котра була направлена у лабораторію лікарем педіатром. Була складена доповідна на ім.»я головного лікаря. Це питання було предметом розгляду виробничої наради, однак [PERSON] по даному факту відмовилась давати пояснення, про що будо складено акт. Також [PERSON] порушила п 2.15. посадової інструкції, зокрема не дотрималась правил деонтології. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у зв»язку із поганним самопочуттям його дитини 22.07.2013 р. він звернувся до лікаря Володимир-Волинської ТМО, котрий направив дитину у лабораторію для здачі аналізів. Проте лаборант [PERSON] відмовилась проводити аналізи, сказавши йому, що не зобов»язана їх робити та вчинила із ним сварку. Про таку поведінку [PERSON] він повідомив чергового лікаря, якого просив прийняти заходи. Лише після того [PERSON] зробила аналізи. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 22.07.2013 р. під час чергування до неї звернувся [PERSON], котрий скаржився на дії [PERSON], яка відмовилась зробити аналізи у його дитини. Вона передзвонила до [PERSON] і зобов»язала її відібрати аналізи у дитини [PERSON] Лише після її дзвінка [PERSON] провела дані аналізи. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] неодноразово порушувала трудову дисципліну, яка проявлялась у неякісному проведенні лабораторних досліджень, котрі в подальшому негативно впливали на лікування хворих. За знищення результатів аналізів із історії хвороби, [PERSON] раніше притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] раніше притягувалась до дисциплінарної відповідальності за знищення аналізів хворого. Обставини вчинення [PERSON] 22.07.2014 р. проступку їй невідомі. Свідок [PERSON]. суду пояснила, що за період її роботи із [PERSON] на останню скарг з приводу невиконання посадових обов»язків не надходило. Зі слів [PERSON] їй відомо, що 22.07.2013 р. аналізи у дитини [PERSON] вона зробила. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON] працювала на посаді фельдшера-лаборанта клініко-діаностичної лабораторії Володимир-Волинського ТМО. Дана обставина підтверджується трудовою книжкою виданою на ім»я позивача. Згідно наказу №167 о/с від 26.07.2013 р. [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішньо трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Крім того, Пленум Верховного Суду України в п. 23 вищезазначеної постанови роз'яснив, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Наказом від 06.06.2013 р. №75 підтверджується, що за порушення трудової дисципліни до [PERSON] раніше застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, котре у встановленому законом порядку не оскаржувалось, а також не втратило юридичної сили за давністю та не зняте достроково, тому є чинним. З пояснень представника відповідача встановлено, що підставою звільнення [PERSON] з роботи є проступок, котрий вчинений після застосування до неї дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором. Порушення позивачем трудової дисципліни проявилось у відмові провести лабораторне дослідження хворого, котрий мав направлення лікаря та недотриманні в роботі правил деонтології, що є порушенням п.2.2 та 2.15 посадової інструкції фельдшера-лаборанта. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, доводи позивача про те, що вона не порушувала вимоги п.2.2. та 2.15 посадової інструкції є безпідставними та спростовуються дослідженими та перевіреними належними, допустимими доказами поданими відповідачем. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] 22.07.2013 р. створивши конфліктну ситуацію відмовлялась провести аналізи у його дитини, мотивуючи це тим, що вона не зобов»язана їх робити. З приводу такої поведінки [PERSON] він звернувся до чергового лікаря і лише після цього у його дитини були проведені аналізи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], котра 22.07.2013 р. була черговим лікарем підтвердила, що в цей день до неї звернувся [PERSON] з приводу відмови лаборанта [PERSON] провести аналізи у його дитини. Лише після її розмови із [PERSON] остання провела аналізи. Крім того, факт відмови [PERSON] провести лабораторне дослідження та порушення правил деонтології підтверджується поясненнями свідка [PERSON], котра проводила службове розслідування по даній події. З дослідженої судом посадової інструкції фельдшера - лаборанта встановлено, що згідно п. 2.2. інструкції лаборант зобов»язаний проводити лабораторні дослідження біологічного матеріалу згідно мети, вказаної в направленні лікаря. У п. 2.15 інструкції на лаборанта покладено обов»язок дотримуватись в роботі правил деонтології. Пояснення вищевказаних свідків, котрі є належними та допустимими доказами і не спростовані зі сторони позивача жодними доказами, дають суду підстави зробити висновок, що [PERSON] 22.07.2013 р. створивши конфлікту ситуацію без поважних причин відмовилась від проведення лабораторного дослідження, що є порушення п.2.2 та п.2.15 посадової інструкції. При цьому, твердження позивача та її представника про те, що позивач не порушила вимоги п.2.2 посадової інструкції, оскільки провела лабораторне дослідження, не беруться судом до уваги, оскільки дане дослідження було здійснено після безпідставної відмови його провести та внаслідок втручання у дану ситуацію чергового лікаря, що свідчить про порушенням позивачем п.2.2 посадової інструкції. Пояснення свідка [PERSON] щодо проведення лабораторного дослідження [PERSON] у дитини [PERSON] і відсутності факту відмови у його проведенні також не беруться судом до уваги, оскільки дані обставини свідку стали відомі зі слів [PERSON], котрі не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються дослідженими доказами. Судом встановлено, що дисциплінарне стягнення накладено правомочним органом, строк накладення дисциплінарного стягнення не закінчився, за цей проступок не застосовувалось дисциплінарне стягнення. До застосування дисциплінарного стягнення [PERSON] пропонувалось надати письмове пояснення, однак вона відмовилась надавати пояснення, що підтверджується актом. Крім того, при звільненні позивача з роботи відповідачем враховано обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника, яка до цього проступку притягалась до дисциплінарної відповідальності і через незначний проміжок часу знову вчинила порушення трудової дисципліни, що свідчить про систематичність невиконання без поважних причин трудових обов»язків. Таким чином, при звільненні позивача з роботи відповідачем додержані передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Оскільки до [PERSON] раніше застосувався захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани, котра не скасовувалась і не знята достроково, після чого вона знову невиконала без поважних причин обов'язки, покладені на неї трудовим договором, тому суд приходить до висновку, що у відповідача були підстави для звільнення позивача на підставі п.3 ст. 40 КЗпПП України, котре проведено у відповідності до вимог трудового законодавства, а тому доводи [PERSON] про незаконність її звільнення є безпідставні.

Outcome: dismissed