Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27 грудня 2013 року між ним і відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого відповідач одержав 40000 гривень, які зобов'язався повернути до 01.04.2014 року. Однак взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, в обумовлений строк грошей так і не повернув. Оскільки на його неодноразові усні вимоги про повернення боргу відповідач не реагує, просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, який повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився у зв'язку з чим ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Статтею 1047 цього ж кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 27 грудня 2013 року укладено договір позики грошових коштів, згідно якого відповідач одержав 40000 гривень, які зобов'язався повернути до 01.04.2014 року. До цього часу зазначені кошти відповідач не повернув. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, ст.1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Виходячи з вищевказаних норм закону, беручи до уваги обставини справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума боргу за договором позики - 40000 грн., а також три проценти річних від простроченої суми - 400 грн. та проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 27.12.2013 року по 10.07.2014 року - 3874 грн., а всього на користь позивача - 44274 грн. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved