Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до ПАТ «Старобабанського гранітного карєру» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, коштів, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди. В позовові позивач вказує, що 01.07.2005 року він був прийнятий до ВАТ «Старобабанського гранітного карєру» на посаду начальника охорони, згідно наказу № 16/1-к від 01.07.2005 року. Правонаступником ВАТ «Старобабанського гранітного карєру» є ПАТ «Старобабанський гранітний карєр». 01.07.2014 року позивача було звільнено з посади начальника охорони за ст. 38 КЗпП України, згідно наказу №64 від 01.07.2014 року. Відповідач по справі не здійснив виплату всіх сум, що належать позивачу, ні в день звільнення, ні станом на 17.11.2014 р. Згідно довідки ПАТ «Старобабанського гранітного карєру» №197 від 29.10.2014 року позивачу з 2013 року по 01.07.2014 року включно нараховано - 57\~419 грн. 14 коп. заробітної плати, зокрема, за 2013 р. нараховано 40\~687 грн. 71 коп., з 01.01.2014 року по 01.07.2014 року нараховано- 16731 грн.43 коп. Позивач зазначає, що за інформацією наданою усно бухгалтерією товариства, заборгованість із заробітної плати перед позивачем становить 42\~104 грн. 72 коп., дана сума нарахована позивачу до виплати. Однак відповідач не здійснив розрахунок із позивачем по заробітній платі. Позивач неодноразово звертався до керівництва товариства з вимогою оплатити заборгованість із заробітної плати, однак звернення позивача були проігноровані. В ході розгляду справи від позивача надійшли заяви про уточнення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути із ПАТ «Старобабанський гранітний карєр» заробітну плату в розмірі 42\~104,72 грн.; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 34\~957,76 грн.; кошти, що підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати в розмірі 1\~621,16 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в розмірі 39\~867,61 грн.; моральну шкоду в розмірі 2\~000, 00 грн. та судовий збір. Позивач [PERSON]. у судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у заяві про уточнення позовних вимог та просив задоволити позов в повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ «Старобабанський гранітний карєр», будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання в черговий раз не з»явився і про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача (письмова заява) суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази: копії наказу № 64-к від 01.07.2014 , заяви від 01.08.2014 року, трудової книжки АА № 070723 [PERSON] та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.\~\~ Судом встановлено, що відповідно до наказу №16/1-к від 01.07.2005 року [PERSON] був прийнятий на посаду начальника охорони. 01.07.2014 року позивачем [PERSON] на імя директора ПАТ «Старобабанський гранітний карєр» була подана заява про звільнення його з роботи з посади начальника охорони за власним бажанням. На підставі наказу №64к від 01.07.2014 року позивача [PERSON] начальника охорони, з 01.07.2014 року звільнено за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, в наказі також вказано, що відпустка ним використана по 01.07.2014 року. При цьому, при звільненні в порушення вимог ст..116 КЗпП України позивачу [PERSON] не було виплачено заробітну плату в сумі 42\~104.72 грн.. що підтверджується довідками ПАТ «Старобабанський гранітний карєр» №205 від 21 листопада 2014 року, №1 від 13 січня 2014 року та від №11 від 28 січня 2015 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 1 Закону України „ Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ч.1 \~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа , організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі повного або часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у позовних вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Таким чином, наведені норми матеріального права покладають на роботодавця обовязок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таке розяснення цієї норми права, крім наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, надав Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі,щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, де зокрема зазначалось,що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, початок перебігу якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплат всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Отже, відповідальність передбачена ст. 117 КЗпП України, тобто виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку настає при умові не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Оскільки остаточний розрахунок з позивачем [PERSON] в день його звільнення не проведений, тому необхідно стягнути з відповідача ПАТ «Старобабанівський гранітний карєр» нараховану, але не виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі, кошти, що підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати, а також судовий збір в частині вимог майнового характеру в розмірі 1\~185,51 грн.. Статтею 237 - 1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодування особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди, і моральної в т.ч., підлягають: - наявність такої шкоди; - протиправність діяння її заподіювача; - наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Пунктом 9\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування\~\~моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. По справі доведено, що порушенням права на працю позивачу завдано моральних страждань. Крім того, зазначене змусило його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, чим в сукупності завдано моральної шкоди. Вирішуючи питання розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину й тривалість завданих страждань, і виходячи із засад розумності та виваженості вважає достатньою сатисфакцією стягнення на користь позивача 2 000 грн.. а також судового збору в частині вимог немайнового характеру в розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved