Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач заявила позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Заявлений позов обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє дітей, з яких син [PERSON] - [INFO] , на даний час є неповнолітнім та проживає з нею і перебуває на її утриманні. Дитина на даний час навчається в ПТУ № 1. Більше восьми років вони разом не проживають і з того часу відповідач не надає жодних коштів на утримання сина, а тому змушена звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів. Вона ніде не працює, оскільки на даний час хворіє та пройшла два курси хіміотерапії; проживає з дітьми у будинку батьків пенсіонерів у затруднених матеріально-побутових умовах; нерухомого та рухомого майна у власності не має. Їй самій важко утримувати неповнолітнього сина, потреби на утримання якого постійно зростають. Просила стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гивень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила її задовольнити у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, судом постановлено розглядати справу в заочному порядку. 19 липня 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та спору по суті приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 12.07.1999 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 12.07.1999 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.07.2021 року та акту обстеження матеріально-побутових умов від 14.07.2021 року, під час шлюбу у них народилося двоє дітей, з яких син [PERSON] - [INFO] , на даний час є неповнолітнім та проживає з позивачем і перебуває на її утриманні Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий позивачем до заяви по суті позову на підтвердження своїх вимог та заперечень. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений позивачем у заяві по суті та в судовому засіданні, а також представлені стороною докази, констатує той факт, що позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту порушення прав дитини на належне утримання з боку відповідача. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, зокрема те, що син знаходяться на утриманні матері, яка є онкохворою та матеріальне становище відповідача та стан здоров`я останнього. Суд вважає, що з відповідача, з урахуванням вказаних обставин, враховуючи принцип розумності та справедливості, відповідно до вимог ст.184 СК України слід стягнути на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного, відповідно до ст. 180- 183 СК України та

Outcome: partial