Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач звернвася до суду з вищенаведеним позовом до відповідача про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, посилаючись на те, що з 01 вересня 2014 року навчався на денній формі навчання за державним замовленням в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Згідно з наказом ДДУВС від 24 лютого 2017 року №42 ос відповідач як випускник ДДУВС був направлений у розпорядження ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посади згідно з отриманим фахом. Згідно з наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 01 березня 2017 року №83о/с відповідач призначений на посаду дільничного офіцера сектору превенції Інгулецького відділу поліції КВП. 05 лютого 2018 року відповідач звернувся до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням та наказом від 05 лютого 2018 року №36 о/с його було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Відповідно до положень ст. 74 Закону України «Про національну поліцію» поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Пунктом 2.3.6 договору №2681, укладеного між позивачем, відповідачем та третьою особою, передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Листом від 03 квітня 2018 року №1/1495 позивач повідомив відповідача про суму витрат, яку необхідно сплатити, та надав реквізити для перерахування коштів. Однак відповідачем заходів щодо погашення заборгованості вжито не було. Тому позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в розмірі 79 077,96 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Заперечень проти заочного розгляду справи не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб - сайті Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та письмові пояснення по суті справи, в яких зазначив, що позовні вимоги Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ підтримує в повному обсязі, вважає, що позивач має правові підстави на відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням відповідача у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно із наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 05 серпня 2014 року №165 о/с відповідач був зарахований курсантом першого курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі по тексту - ДДУВС) на денну форму навчання за державним замовленням (а. с.8). 01 грудня 2016 року між сторонами був укладений договір №2681 про навчання відповідача у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ (а.с.10). Згідно з наказом ДДУВС від 24 лютого 2017 року №42 ос відповідач як випускник ДДУВС був направлений у розпорядження ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посади згідно з отриманим фахом (а.с.9). Згідно з наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 01 березня 2017 року №83о/с та послужним списком відповідач призначений на посаду дільничного офіцера сектору превенції Інгулецького відділу поліції КВП (а.с.11-16). Як видно із витягу із наказу, рапортів, подання та висновку старших начальників 05 лютого 2018 року відповідач звернувся до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням та наказом від 05 лютого 2018 року №36 о/с його було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (а.с.17-21). Відповідно до положень ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Частиною першою ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1,4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Пунктом 2.3.6 договору №2681, укладеного між позивачем, відповідачем та третьою особою, передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Листом від 03 квітня 2018 року №1/1495 позивач повідомив відповідача про суму витрат, яку необхідно сплатити, та надав реквізити для перерахування коштів (а.с.30-31). Отже, судом встановлено, що відповідач, звільнившись з органів поліції за власним бажанням 05 лютого 2018 року та не відпрацювавши три роки після закінчення навчального закладу, порушив умови договору №2681, отже ним не було дотримано вимог законодавства України та укладеного договору, тобто він порушив добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов'язання, за що передбачене настання цивільно-правової відповідальності. Згідно з абзацом 3 п. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261 (далі - Порядок відшкодування) цей порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Також, пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло -, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Відповідно до п. 4 Порядку відшкодування, витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання. Відповідно до п. 8 Порядку відшкодування у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність проводить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа. Аналогічна позиція міститься в постановах Верховного Суду №645/4438/16-ц від 17 жовтня 2018 року та №607/3681/17-ц від 31 жовтня 2018 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України. У статуті ДДУВС, затвердженому наказом МВС України від 30 листопада 2016 року №1277 також зазначається, що ДДУВС діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому, а тому в спірних правовідносинах ДДУВС виступає саме як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку відшкодування розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонного служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у ДДУВС за період навчання з 2014 по 2017 рік, у розмірі 79 077,96 гривень (а.с. 22-29). Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, у виді судового збору, у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», що становить 1 762,00 гривень.

Outcome: approved