Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача 30000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків. Свої вимоги мотивує наступним. В період з 29.07.1985р. по 01.04.1994р. він працював в підземних умовах у шахті ДП «Львіввугілля» та звільнений з роботи за власним бажанням. Крім того, 24.05.1993р. та 20.09.1993р. складено акти про нещасний випадок на виробництві який мав місце 21.05.1993р., під час якого позивачу було травмовано спину. 25.06.1993р. йому вперше встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. В результаті наступних переоглядів йому встановлювалася ІІІ група інвалідності, 50% та 40% втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва. Внаслідок трудового каліцтва завдано моральної шкоди, яка проявилася у виді фізичного болю та душевних стражданнях, втраті соціальних зв'язків, неспроможності ведення домашнього господарства та виконання домашніх обов'язків. Крім того, він тривалий час лікується, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя тощо. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та надали суду пояснення, викладені в позовній заяві. Представник відповідач Наконечна Н.П. в судовому засіданні позову н визнала. Подав заперечення, в яких зазначив наступне. Позивачем пропущено трьохмісячний строк позовної давності. Крім того, не пред'явлено жодних доказів, що підтверджують заподіяння моральної шкоди. Також, зазначає, що вперше позивачу встановлено втрату професійної працездатності 05.06.1993р., а тому, розмір відшкодування не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє частково з наступних підстав. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз'яснено у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1997 року, право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. З копії трудової книжки вбачається, що позивач з 29.07.1985р. по 01.04.1994р. працював у шахті ДП «Львіввугілля» та звільнений за власним бажанням. З акта №33 від 24.05.1993р. та №57 від 20.09.1993р. вбачається, що позивач отримав травму спини внаслідок нещасного випадку, який мав місце 21.05.1993р. Причиною даного нещасного випадку було порушення позивачем технологічного процесу. З виписки з акта від 25.06.1993р. вбачається, що у зв'язку з отриманням позивачем травми під час вищевказаного нещасного випадку, йому встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності. З виписки з акта від 04.01.2005р. та довідки від 22.12.2005р. вбачається, що за результатами переоглядів позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. З витягів з медичної картки вбачається, що позивач систематично, з моменту звільнення перебував на лікуванні, внаслідок спричинених травам. З вищезазначеного вбачається, що позивач потребує постійного лікування, внаслідок захворювань, отриманих на виробництві. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо необхідності застосування трьохмісячного строку позовної давності, оскільки згідно із ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути відшкодування моральної шкоди на користь позивача, оскільки в судовому засіданні доведено, що така шкода завдана останньому підприємством під час виконання трудових обов'язків. Визначаючи розмір грошового відшкодування, суд враховує те, що позивач на момент працевлаштування був попереджений та чітко усвідомлював шкідливість умов праці у шахті та вплив даних умов на його здоров'я, ознайомлений з правами на пільги і компенсації за роботу в таких умовах. Також, суд приймає до уваги і той факт, що нещасний випадок, під час якого позивач отримав травму, стався з його вини. Крім того, слід врахувати і те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати джерелом збагачення для позивача. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: partial