Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. Підставою звернення із позовом вважає те, що 09.10.2013 року між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (далі-позивач) та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AC/6695308 (далі-Поліс). У відповідності до умов вказаного Полісу страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Мерседес-Бенс», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 28.03.2014 в Київський обл., Макарівського р-н., с. Фасова по вул. І.Франка, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю «Мерседес-Бенс», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] (далі - відповідач) та пішохода [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер в лікарні не приходячи до тями. Відповідно до вироку Макарівського районного суду Київської області (справа №370/1813/14-к) від 23.09.2014, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху України. Син померлого [PERSON] звернувся до Страховика- позивача з заявою про виплату страхового відшкодування (поліс №АС/6695308), та відшкодувати витрати на лікування та медикаменти, понесених витрат на поховання та виготовлення пам`ятника, відшкодувати моральну шкоду. Так, на підставі страхового акту №467-16к та Узгодження розміру страхового відшкодування, [PERSON] , позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 44 232 грн 00 коп. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав 44 232 грн 00 коп. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем взагалі не було повідомлено Страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Відтак, відповідачем було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/6695308 та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення позивача про настання страхового випадку. З огляду на вищезазначене у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати позивачу завдані збитки в порядку регресу з розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АС/6695308. Право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 11 квітня 2018 року. З метою врегулювання цього питання в досудовому порядку, 17.04.2018, позивач звернувся до відповідача з Вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, сума якої становила 44232 грн 00 коп. Ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, а відтак, позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України (п.8 ч.2 ст.16), що узгоджується з умовами договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/6695308. Просить стягнути в порядку регресу з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 44232 грн 00 коп, судові витрати. Ухвалою суду від 27.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.04.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідач відзив до суду не надіслав. У судове засідання представник ПрАТ «УТСК» не з`явився по невідомій суду причині. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав клопотання, відповідно до якого просить справу розглядати у відсутність їх представника, позов підтримав повністю, просить його задоволити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився без поважних причин, про прични неявки суд не повідомив, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання (за зареєстрованим місцем проживання). Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 223 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами. 01 серпня 2019 року, відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно вироку Макарівського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки (а.с. 39, 40). Вирок вступив в законну силу 25.11.2014. Доказів на спростування своєї вини [PERSON] не надав. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача у її вчиненні не потребує доказування, оскільки встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для спірних правовідносин. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі-Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6695308 від 09.10.2013 [PERSON] , як власник транспортного засобу Mercedes Benz д.н.з. [NUMBER] , застрахував 09.10.2013 цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (а.с.6). Відповідно до довідки №81159379 про дорожньо-транспортну пригоду від 28.03.2014, внаслідок вчиненої дорожньо- транспортної пригоди [PERSON] був травмований (а.с.41). Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 01.11.2016 представник [PERSON] . [PERSON] повідомив ПрАТ «Українську транспортну страхову компанію» про дорожньо-транспортну пригоду (ДТП), що мала місце 28 березня 2014 біля 22 год. по вул. І. Франка с.Фасова Макарівського району Київської області за участю водія [PERSON] , який керуючи автомобілем Мерседес Бенц д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження, від яких помер [INFO] (а.с.34). Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом заяви на виплату страхового відшкодування від 01.11.2016, представник потерпілого Мелех Д.О. просить здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 28 березня 2014 біля 22 год. по вул. І. Франка с. Фасова Макарівського району Київської області за участю водія [PERSON] , який керуючи автомобілем Мерседес Бенц д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження, від яких помер [INFO] (а.с. 31, 32). Згідно ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. З огляду на умови страхування та вимоги чинного законодавства України, зазначене вище ДТП було визнано позивачем страховим випадком, про що було складено страховий акт №467-16 К ( а.с. 7). Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ №467-16К від 02.04.2018 сума матеріального збитку, яка підлягає до виплати потерпілому складає 44232,00 грн ( а.с. 8). Крім цього, відповідно до узгодження розміру страхового відшкодування, укладеного між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON] в особі представника [PERSON] досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування, строків його виплати та щодо відсутності будь-якого роду претензій (а.с.9). У зв`язку з настанням страхової події, на виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.10.2013 на підставі страхового акту №467-16К (а.с.7), позивачем було виплачено потерпілому (через представника) страхове відшкодування в сумі 44 232,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями ( а.с. 10-30). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа є відповідальною за завдання шкоди, такий висновок зробив Верховний Суд у справі №757/15735/15-ц від 13.02.2019. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно п. «ґ» п.п. 38.1.1. п.38.1. ст. 38 Закон № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. За змістом ст.33 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Доказів виконання відповідачем [PERSON] вимог ст. 33 Закону № 1961-IV в частині належного повідомлення страховика, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,-МТСБУ) про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, суду не надано. Крім цього, відповідач не надав суду доказів наявності поважних причин через які він не мав змоги виконати зазначений обов`язок та не підтвердив це документально, що є порушенням Закону та є підставою для стягнення суми збитку в порядку регресу з винуватця у ДТП. Відтак, відповідачем було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/6695308 та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення позивача про настання страхового випадку. Відповідно до ч.6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 11.04.2018 року ( а.с. 10-30). Оскільки, відповідачем не надано доказів звернення у строки, встановлені законом до страхової компанії, з якою у нього укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності із повідомленням про ДТП, не надано доказів добровільного виконання вимоги про відшкодування збитків страховій компанії, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення повністю. Згідно вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і сума судового збору сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в розмірі 1 921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved