Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом з вимогами визнати за позивачем право власності на 1/2 частину від 27/100 частки [PERSON], яка померла 18 липня 2009 року, в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером 14 по вулиці Революційній в місті Вінниці в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги аргументовані тим, що позивач є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 18.07.2009 року. На підставі договору дарування частини будинку, [PERSON] належить 1/10 частина будинку за адресою: м. Вінниця, вул. Революційна, 14. Відповідно до листа КП „ВМБТІ №3350 від 10.08.2015 року зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №7825 на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по вулиці Революційній, 14 в м. Вінниці станом на 29.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/10 частку на підставі договору дарування. Крім того, за заявою співвласників по будинковолодінню 03.01.1985 року проведено - перерахунок часток, внаслідок чого частка [PERSON] змінилась з 1/10 на 27/100, станом на 29.12.2012 року правовстановлюючі документи не переєстровувались. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2015 року визначено за [PERSON], померлою 18 липня 2009 року, 27/100 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №14 по вулиці Революційній в місті Вінниці. Позивач вказує, що при зверненні до нотаріуса з метою отримати спадщину, постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори №87/02-31 від 14 січня 2017 року позивачу, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері, у зв'язку з тим, що визначена частка померлої у спільному майні не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, судовий збір просив суд залишити за позивачем. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно свідоцтва про смерть виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану ВМУЮ у Вінницькій обл. від 24.07.2009р. серія: 1-АМ, №138109 [PERSON] померла 18.07.2009р.( а. с. 8) Судом встановлено, що позивач та відповідач є спадкоємцями після смерті своєї матері [PERSON], інші спадкоємці від спадщини відмовились, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] ( а. с. 40-49) Постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори №87/02-31 від 14 січня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері, у зв'язку з тим, що визначена частка померлої у спільному майні не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. ( а. с.19) Судом встановлено, що на підставі договору дарування частини будинку, посвідченому Державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрованому в реєстрі за №4-322 від 03 березня 1981 року на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] належить 1/10 частина будинку за адресою: м. Вінниця, вул. Революційна, 14. Відповідно до листа КП „ВМБТІ №3350 від 10.08.2015 року зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №7825 на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по вулиці Революційній, 14 в м. Вінниці станом на 29.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/10 частку на підставі договору дарування. За заявою співвласників по будинковолодінню 03.01.1985 року проведено - перерахунок часток, внаслідок чого частка [PERSON] змінилась з 1/10 на 27/100, станом на 29.12.2012 року правовстановлюючі документи не переєстровувались. ( а.с. 8-13,16,) Судом встановлено, що мати позивача після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з «Перепелиця» на «Богацька», що підтвержено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про шлюб від 26.02.2014р. (а.с. 17) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2015 року визначено за [PERSON], померлою 18 липня 2009 року, 27/100 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №14 по вулиці Революційній в місті Вінниці. (а.с.18) Ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Ч.1 ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Ч. 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз'яснень в Постанові Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені матераілами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved