Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про стягнення неустойки за договором оренди нежитлових приміщень № 5370 від 28 червня 1996 року у розмірі 3426,53 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 червня 1996 року між Управлінням комунального майна, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди нежитлових приміщень № 5370 . За умовами договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 20,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Одними із зобов`язань відповідача за умовами договору є своєчасна та у повному розмірі сплата орендної плати за користування об`єктом оренди. Всупереч умовам договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 20.07.2018 року, виселено [PERSON] із нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 20,9 кв.м. Рішенням суду встановлено, що строк дії договору оренди нежитлових приміщень від 28 червня 1996 року № 5370, укладений між позивачем та відповідачем, закінчився 03.12.2016 року. Пунктом 13 вказаного договору передбачено, що орендар зобов`язаний при припиненні або розірванні договору оренди повернути протягом 15 днів орендодавцю за актом приймання-передачі об`єкт оренди у стані, обумовленому договором оренди. Відповідачем рішення суду не виконано та він продовжує користуватись об`єктом оренди. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути неустойку за договором оренди у розмірі подвійної плати за користування приміщенням після припинення договору, яка становить станом на 24 травня 2019 року - 3426,53 гривень за період з 01.03.2017 року по 30.04.2019 року. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача неустойку за договором оренди, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду. Справа поступила до суду 11 червня 2019 року. Ухвалою судді від 01 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Піхоцька Л.В. 11 вересня 2019 року в судове засідання не з`явилася, подавши при цьому заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Враховуючи, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 11.09.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до договору оренди нежитлових приміщень № 5370 від 28 червня 1996 року, укладеного між Управлінням комунального майна, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та [PERSON] , позивач передав в оренду, а орендар прийняв - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 20,9 кв.м. (а.с.4-7). Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 20 липня 2018 року (а.с.10-12), яке набрало законної сили, ухвалено виселити [PERSON] із нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 20,9 кв.м. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що строк дії укладеного договору між Управлінням комунального майна, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та [PERSON] закінчився 03 грудня 2016 року. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 13 договору оренди № 5370 від 28 червня 1196 року встановлено, що орендар зобов`язаний при припиненні або розірванні договору оренди повернути протягом 15 днів орендодавцю за актом приймання-передачі об`єкт оренди у стані, обумовленому договором оренди. Відповідно до ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Як вбачається із довідки № 4-2302-1257 від 04 червня 2019 року (а.с.8-9), заборгованість [PERSON] за договором оренди № 5370 від 28 червня 1996 року станом на 24 травня 2019 року становить 3426,53 гривень. Період нарахування - з 01 березня 2017 року по 30 квітня 2019 року. Відтак, відповідач не виконуючи належним чином свої зобов`язання, порушила зазначені вище норми законодавства та умови договору оренди нежитлових приміщень № 5370 від 28 червня 1996 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку за договором оренди нежитлових приміщень № 5370 від 28 червня 1996 року у розмірі 3426,53 гривень за період з 01 березня 2017 року по 30 квітня 2019 року. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1921,0 гривень судового збору.

Outcome: approved