Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 12.02.2009, яким посвідчено право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на земельну ділянку площею 0,05 га на території Модрицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, кадастровий [NUMBER]; визнати за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,05 га на території Модрицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, кадастровий [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі державного акту на право користування землею [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради народних депутатів у 1985 році та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за №112, Стрийській КЕЧ (правонаступником якої є КЕВ м.Львова) надано у безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 25,9 га у с.Модричі Дрогобицького району Львівської області (військове містечко № 7). На підставі наказу начальника Дрогобицького гарнізону №4 від 05.12.2014р. зазначена земельна ділянка закріплена за ДП МОУ «Аеропорт Львів-2». Вказане підтверджується відомістю щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які обліковуються за Міністерством оборони України по КЕВ м.Львова та Держгеокадастру у Дрогобицькому районі станом на 15.02.2017р. Таким чином, вказана земельна ділянка площею 25,9 га у с.Модричі Дрогобицького району Львівської області перебуває у державній власності та відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України, належить до земель оборони. Правові засади та порядок використання земель оборони регламентовані Законом України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003р. У ході проведеного вивчення, військовою прокуратурою Івано- Франківського гарнізону встановлено, що рішенням XIV сесії четвертого скликання Модрицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 10.08.2005 № 120 «Про передачу земельних ділянок у власність», [PERSON] безоплатно передана у власність земельна ділянка площею 0,05 га в с.Модричі Дрогобицького району, яка є частиною земельної ділянки військового містечка № 7 та перебуває в постійному користуванні КЕВ м.Львова на підставі державного акту на право користування землею [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради народних депутатів у 1985 році та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 112. 12.02.2009, на підставі вказаного вище рішення, Модрицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області - [PERSON] виданий державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,05 га на території Модрицької сільської ради (кадастровий [NUMBER]), яка є частиною земельної ділянки військового містечка № 7 та перебуває в користуванні КЕВ м.Львова на підставі державного акту на право користування землею Б №040542. Вважають, що рішення Модрицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 10.08.2005 № 120, прийняте безпідставно, всупереч вимогам чинного законодавства та поза межами наданих вказаній сільській раді повноважень, тобто земельна ділянка площею 0,05 га в с.Модричі Дрогобицького району Львівської області була протизаконно вилучена із володіння (користування) Міністерства оборони України (КЕВ м.Львова, ДП МОУ «Аеропорт Львів-2), чим порушені інтереси держави. Представники позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити. Представник відповідача Модрицької сільської ради - Швед С.І. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, покликаючись на те, що [PERSON] є законним власником земельної ділянки площею 0,0500 га, цільове призначення: ведення садівництва, яка знаходиться на території Модрицької сільської ради, кадастровий номер: [NUMBER] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], а позовні вимоги позивачів є необґрунтованими та безпідставними, оскільки як вбачається з Публічної кадастрової карти України зазначена земельна ділянка знаходиться за межами військового містечка № 7 та не є його частиною, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася в черговий раз, не повідомивши причин неявки. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи вище викладене, суд ухвалив завершити розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] за наявними у матеріалах справи доказами З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що на підставі державного акту на право користування землею [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради народних депутатів у 1985 році та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за №112, Стрийській КЕЧ (правонаступником якої є КЕВ м.Львова) надано у безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 25,9 га у с.Модричі Дрогобицького району Львівської області (військове містечко № 7). На підставі наказу начальника Дрогобицького гарнізону №4 від 05.12.2014р. зазначена земельна ділянка закріплена за ДП МОУ «Аеропорт Львів-2». При цьому суду, не було представлено оригіналу державного акту на право користування землею [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради народних депутатів у 1985 році та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 112, а також не подано жодного доказу, що спірна земельна ділянка площею 0,05 га, (кадастровий [NUMBER]), яка на підставі державного акту серії [NUMBER], належить [PERSON], знаходиться саме в межах військового містечка № 7. З огляду на наведене вище, суд критично ставиться до доводів позивачів щодо обґрунтування позовних вимог та не дає їм віри, оскільки, такі доводи ґрунтуються лише на голослівних припущеннях. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивачів, що підтверджували би їх позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - із поданих позивачем доказів, не вбачається яке саме його право порушено. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за безпідставністю та недоведеністю.

Outcome: dismissed