Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 27 січня 2021 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким останній позичила грошові кошти в розмірі 1 000 Євро та 1 000 Доларів США та зобов`язався їх повернути до 01 лютого 2021 року, що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. 23 березня 2021 року позивачем направлено відповідачу вимогу про повернення позики у тридцятиденний строк з моменту одержання вимоги, однак кошти повернуті не були. Через невиконання відповідачем договірного зобов`язання, позивач зазнав моральних страждань. На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 1 000 Євро та 1 000 Доларів США та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від нього подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника та відшкодування моральної шкоди. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 27 січня 2021 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача позику в сумі 1 000 Євро та 1 000 Доларів. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути позику до 01 лютого 2021 року (а.с. 5). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики від 27 січня 2021 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. 23 березня 2021 року [PERSON] на адресу боржника [PERSON] направлено вимогу про повернення суми боргу згідно письмової розписки від 27 січня 2021 року у тридцятиденний строк з моменту одержання вимоги. Однак дана вимога залишилась без реагування, позика повернута не була. За змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 1 000 Євро та 1 000 Доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). При цьому суд враховує, що наслідки порушення позичальником зобов`язання встановлені статтею 1050 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди. Укладений між сторонами у справі договір позики (розписка) також не містить такого виду цивільної відповідальності. З цих підстав вимога про відшкодування моральної шкоди не може бути задоволена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути витрати по оплаті судового збору на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial