Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3144960,00 грн та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн; визнати бездіяльність відповідача неправомірною; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 27 січня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі позивача внаслідок якої пошкоджено автомобіль останнього. Судовим рішення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Вважає, що причиною ДТП став неналежний стан автомобільного шляху через бездіяльність відповідача, що встановлено судовим рішенням. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити у відповідності до ст. 1166 ЦК України. Разом із тим, поросить стягнути заподіяну моральну шкоду завдану внаслідок ДТП згідно з ст. ст. 22, 23 цього Кодексу. Вирішити питання судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що ДТП, на думку позивача, сталась через неналежне дорожнє покриття на дорозі, яка перебуває на утриманні відповідача. Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» керівні працівники дорожньо-експлуатаційної організації несуть відповідальність за ДТП, яка сталась з їх вини у відповідності до ст. 140 КУпАП. Окрім цього, покликається на судове рішення від 24 лютого 2021 року № 760/25599/20 яким встановлено, що спірний автомобіль був у ДТП 15 листопада 2018 року після якої не був відновлений; механічні пошкодження не відповідають ДТП, яка сталась 27 січня 2019 року. У зв`язку із цим просить у позові відмовити. Третьою особою подано до суду пояснення на позов. Наводить доводи про те, що позивачу судовим рішенням від 24 лютого 2021 року, яке залишено без змін постановою апеляційної інстанції, відмовлено у позові про стягнення страхового відшкодування внаслідок ДТП від 27 січня 2019 року, оскільки відсутній причинний зв`язок між діями позивача та можливістю настання заявлених пошкоджень. Дані обставини не підлягають доказування у цій справі. Просить у позові відмовити. 08 листопада 2019 року ухвалу суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. 23 вересня 2020 року ухвалою суду залучено в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія « АРКС». 20 травня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл. Головуючим суддею визначено Якимець О. І. 27 травня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження. 22 липня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги задовольнити. У судовому засідання представник відповідача заперечив проти позову та просить у такому відмовити за недоведеністю. У судовому засідання представники третьої особи заперечили проти позову з підстав викладених у письмових поясненнях на позов. Суд, заслухавши думку присутніх учасників справи вважає за можливе провести судове засідання у відсутності осіб, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. [PERSON] 27 січня 2019 року близько 03 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Косенка, 32, керуючи транспортним засобом «Land Rover Range Rover» державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку не дотримався безпечної швидкості, чим порушив п.п. 13.1 ПДР України «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», в результаті чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме насип цеглин, як наслідок транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Дані обставини підтверджено постановою Подільського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року (справа № 758/1658/19), якою провадження у справі закрито у зв`язку відсутністю у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Дані обставини не підлягають доведенню у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правової позиції, викладеної у пп. 4 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільні-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталась вона з вини відповідача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач покликається на обставини встановлені судовим рішенням від 15 березня 2019 року що водій [PERSON] не порушував ПДР, а подія трапилася виключно через розбиту, неосвітлену, з численними ямами дорогу. У зв`язку із цим, відповідач повинен відповідати за ДТП. Попри те, такі обставини суд оцінює критично, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 24 закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційної організації несуть відповідальність, якщо дорожньо-транспортна пригода сталась з його вини. Адміністративна відповідальність таких осіб передбачена ст. 140 КУпАП. Відповідач не заперечує факт перебування відрізку дороги, на якій сталась ДТП 27 січня 2019 року, на його утриманню, а тому приймається судом до уваги. Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що матеріали справи не містять жодних даних про встановлення адміністративної відповідальності керівного працівника відповідача за настання дорожньо-транспортної пригоди з його вини, яка мала місце 27 січня 2019 року. Відповідно до рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року у справі № 760/25599/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, судом встановлено, що при перереєстрації спірного транспортного засобу з [PERSON] на позивача автомобіль після дорожньо-транспортної пригоди 15 листопада 2018 року не відновлювався і був у пошкодженому стані. Механічні пошкодження на автомобілі не могли статися внаслідок ДТП, яка мала місце 27 січня 2019 року шляхом наїзду на піддон з цеглою та на бетонний блок і бетонні панелі, розташовані на узбіччі дороги по вулиці Косенка у місті Києві, навпроти опори дорожнього освітлення № 43. Дані обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про те, що постанова суду від 15 березня 2019 року не містить відповіді на запитання, що дорожньо-транспортна пригоди 27 січня 2019 року мала місце та сталась вона з вини керівного працівника відповідача, не встановленого, що дії останнього потягли цивільно-правові наслідки, а тому позивачем право вимоги не обґрунтоване належними та допустимими доказами по справі, а відтак у позовній вимогі про стягнення матеріальної шкоди необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності відповідача неправомірною, то у такій необхідно відмовити за недоведеністю у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до переконання про те, що оскільки така вимога є похідною від основної у якій відмовлено, а відтак відсутні підстави для її розгляду, а тому в такій необхідно відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 9605,00 грн, що підтверджено квитанцією, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, судовий збір необхідно покласти на позивача. Щодо розподілу судових витрат понесених третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на професійну правничу допомогу, то її представником [PERSON] зроблено заяву у судовому засіданні у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed