Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач зазначив, що рішенням від 20.10.2015р. Чернігівського районного суду Запорізької області відповідача позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO],\~ [PERSON], 27.09.012 року народження, передано неповнолітнього [PERSON], [INFO], на виховання та спільне проживання батьку дитини [PERSON], [INFO]; передано малолітнього [PERSON],\~ [INFO], органу опіки та піклування Чернігівської районної державної адміністрації для вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини\~на повне державне забезпечення. Зараз відповідач має наміри розпорядитися належною їй на праві приватної власності квартирою 9 будинку 359 по вул. Леніна в смт Чернігівка Запорізької області, що призведе до порушення житлових прав малолітнього [PERSON]. Просить суд накласти заборону на відчуження цієї квартири до досягнення повноліття [PERSON], та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі не надала, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. За згоди представника позивача суд ухвалює по справі заочне рішення. Представник третьої особи [PERSON] позов підтримала, просить задовольнити. Суду пояснила, що є начальником служби у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації як органа опіки та піклування, неодноразово спілкувалася з відповідачем по роботі. Та пояснювала, що має наміри продати квартиру та виїхати на постійне місце проживання в Росію до сестри. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є матірю малолітнього [PERSON], [INFO], рішенням від 20.10.2015р. Чернігівського районного суду Запорізької області позбавлена батьківських прав на дитину (а.с.8-10). Дитина проживала разом із матірю, що підтверджується відповідними актами (а.с.15-17). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 08.12.2015р. року №49278729, відповідачу на праві власності належить квартира 9 будинку 359 в смт. Чернігівка Запорізької області (а.с.13). За положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В судовому засіданні на підставі пояснень представника третьої особи встановлено, що відповідач має наміри розпорядитися зазначеною квартирою. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. за №789-ХІІ встановлено що, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч.1 ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сімї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За ч.3 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства», у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сімї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сімї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сімї. Згідно з п.3 ч.3 ст.71 Житлового кодексу України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до п.3 ч.1 ст.247 Сімейного кодексу України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Крім того, право дітей на житло закріплене у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право членів сімї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом закріплено також ст. 405 ЦК України та ст. 156 Житлового кодексу УРСР. Згідно із ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно з ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати слід розподілити відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved