Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіротекс», Фонду державного майна України, Київської міської ради, Міністерства юстиції України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Соколянський Дмитро Вікторович про виділ в натурі частки позивача у нежилому приміщенні та припинення права спільної часткової власності, визнання права приватної власності на окреме житлове приміщення, зобов'язання провести державну реєстрацію права власності. Мотивував свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 03.09.2007 року про придбання 33.9 кв. м. приміщення, договору купівлі-продажу нежилого приміщення в частині від 03.09.2007 року(про придбання 97.3 кв. м. приміщення), договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 15.05.2002 року(про придбання 223.2 кв. м. приміщення) він є співвласником нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що загалом він є співвласником частини вказаного приміщення і на підставі зазначених ним документів володіє 354.4 кв. м. нежитлової площі. В той же час, як вказує позивач при обмірі площа приміщень склала 359.4 кв. м., про що, як вказує позивач зазначено у технічному паспорті і виникла така розбіжність в метражі приміщень у результаті змін у внутрішніх перегородках частини приміщення, що належать позивача. Позивачем було замовлено будівельно-технічне дослідження, за результатами, якого експертом [PERSON] було складено висновок№ 14 експертного будівельно-технічного дослідження від 15.04.2013 року за яким є можливим виділення нежилих приміщень загальною площею 359.4 кв. м., які як зазначає позивач та експерт належать ТОВ «Незабудка» на праві власності в окреме приміщення. Позивач з посиланням на ст. 364 ЦК України вказує, що з урахуванням вказаної правової норми, остання надає можливість ТОВ «Незабудка», як співвласнику здійснити виділ їх частки з майна, що є у спільній частковій власності. Позивач вважає, що за ним повинно бути визнано право власності на 359.4 кв. м., і відповідно проведено реєстрацію такого майна з видачею відповідного документа на підтвердження права власності, хоча як зазначає сам позивач фактично станом на день розгляду справи право власності позивача на спірне приміщення документально належним чином не підтверджено. Крім того, як вказує позивач станом на день розгляду справи не має технічної можливості усунути недоліки документів, які надавалися державному реєстратору прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Соколянському Д.В., оскільки щодо адреси будівлі не визначилась Київська міська рада, а причини перевищення площі вказані у довідці Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, яка міститься у матеріалах справи і такі обставини позбавляють ТОВ «Незабудка» можливості зареєструвати своє право власності на свою частку майна. Позивач з посиланням на письмове обґрунтування позовних вимог та докази які містяться у матеріалах справи просить суд ухвалити рішення, яким виділити ТОВ «Незабудка» в натурі частку позивача у нежилому приміщенні за адресою: [ADDRESS], а саме приміщення площею 359.4 кв. м., які складаються з груп приміщень № 39(підвал), № 42(перший поверх). Також просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ТОВ «Незабудка» право приватної власності на окреме нежитлове приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS], а саме приміщення площею 359.4 кв. м., які складаються з груп приміщень № 39(підвал), № 42(перший поверх) і зобов'язати провести державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «Незабудка» на нежитлове приміщення площею 359.4 кв. м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та видати позивачу витяг(або інший підтверджуючий документ про реєстрацію права власності) з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяження. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви та просила суд її задовольнити. В судовому засіданні представник Фонду державного майна України при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду з посиланням на письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON], ТОВ «Фіротекс», Київська міська рада, Міністерство юстиції України в судове засідання не забезпечили явку своїх представників, судом в засідання викликалися неодноразово. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Соколянський Д.В. в судове засідання не з'явився. Судом про час та місце слухання справи повідомлявся. Заслухавши думку осіб які з'явилися в судове засідання та надали суду пояснення по обставинам справи, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивачем до матеріалів позовної заяви надано ксерокопію договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 03.09.2007 року про придбання 33.9 кв. м. приміщення, ксерокопію договору купівлі-продажу нежилого приміщення в частині від 03.09.2007 року(про придбання 97.3 кв. м. приміщення), ксерокопію договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 15.05.2002 року(про придбання 223.2 кв. м. приміщення). Представник позивача вказує, що на підставі зазначених договорів ТОВ «Незабудка» є співвласником нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] і володіє 354.4 кв. м. нежитлової площі. Натомість суду не надано доказів того, що зазначені договори існують, оскільки представником позивача надано лише їх ксерокопії, а така само представник позивача не надав суду доказів реєстрації за ТОВ «Незабудка», в установленому законом порядку права власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], площею 354.4 кв. м. Також представником позивача не надано суду будь-яких правовстановлюючих документів на решту площі від тієї, яку позивач просить виділити йому в натурі в частці (359.4 кв. м. - 354.4 кв. м. = 5 кв. м.). Наявність правових підстав, як то набуття зазначених 5-ти квадратних метрів у власність позивачем у встановлений законом спосіб, суду не надано. Посилання на те, що така площа виникла унаслідок здійснення змін у внутрішніх перегородках частини приміщення свідчить лише про можливе здійснення самовільного перепланування і не може бути підставою для набуття права власності. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно, суд вважає, що зазначені позивачем 5 кв. м. нежилого приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] необхідно ідентифікувати, як новостворене майно і набуття права власності на таке регламентоване законом, у спосіб здійснення відповідної процедури з прийняттям такого нерухомого майна до експлуатації та здійснення відповідної державної реєстрації, при цьому процедура набуття такого(легалізації) носить позасудовий характер і містить в собі здійснення певних етапів, в залежності від класифікації об'єкту нерухомості. В той же час, не надаючи правовстановлюючих документів суду на підтвердження права власності ТОВ «Незабудка» на зазначені представником останнього 359.4 кв. м., останній просить суд виділити частку із майна, що є у спільній частковій власності. Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до статті 364 ЦК України, законодавцем надано співвласнику майна право здійснити виділ у натурі своєї частки, що є у спільній частковій власності. Натомість, позивачем при зверненні до суду з даним позовом та в ході розгляду такого не зазначено та не визначено розмір власної частки, тобто розмір якої він просить суд виділити йому у натурі. Відповідно до зазначеної статті Цивільного кодексу України, суд за наявності відповідних правових підстав, може здійснити виділення із майна, що є у спільній частковій власності саме його - власника частки, а не квадратних метрів, про що наполягав представник позивача. Відповідно, суд не знаходячи підстав для задоволення таких вимог, вважає необґрунтованими і позовні вимоги про визнання за ТОВ «Незабудка» права приватної власності і його державну реєстрацію на окреме нежитлове приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] (приміщення площею 359.4 кв. м., груп приміщень № 39(підвал), № 42(перший поверх)), оскільки відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України право власності на виділене у натурі майно співвласника, останнім набувається лише після його виділу у натурі частки із спільного майна і відповідно такий виділ право спільної часткової власності на це майно припиняє, а тому відсутні і підстави для задоволення вимог про визнання права власності та здійснення державної реєстрації такого права, у зв'язку з відсутністю підстав для задоволення вимого позивача про виділ у натурі частки із спільного майна. Аналізуючи матеріали справи, суд бере до уваги наявність таких істотних обставин та робить категоричний висновок про відсутність доказів, які б надали можливість дійти переконливого висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed