Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про визнання незаконним та скасування рішення про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що сторони перебували у трудових відносинах оформлених контрактом. В порушення процедури та в супереч умовам контракту трудовий договір із позивачем було достроково розірвано та звільнено із займаної посади. Позивач вважає такі дії незаконними, у зв'язку з чим просить визнати незаконним та скасувати рішення, оформлене протоколом, яким припинено трудові відносини із позивачем, визнати в цілому звільнення незаконним з підстав визначених у наказі про звільнення, поновити позивача на посаді, яку він обіймав, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням збільшених позовних вимог, а також відшкодувати моральну шкоду спричинену його звільненням, що полягала у погіршенні стану здоров'я та здійснення витрат на лікування. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням збільшення останніх, просив задовольнити з підстав зазначених у позові та поясненнях доданих до матеріалів справи /а.с. 144-148/. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що процедура припинення трудових відносин з позивачем порушена не була, підстава звільнення визначена вірно, про що виклав у письмових запереченнях /а.с. 76 - 82/. Представник відповідача пояснив, що позивач обіймаючи посаду голови правління публічного акціонерного товариства «Київпроект» (далі - ПАТ «Київпроект» та/або товариство), не належним чином виконував свої обов'язки передбачені контрактом та статутом товариства, внаслідок чого мав місце спад доходної частини останнього та його дочірніх підприємств, зниження портфелю замовлень, не виконання фінансово економічних планів. Вказані обставини були предметом розгляду на засіданні наглядової ради товариства, про час та місце проведення якої позивача та інших членів наглядової ради товариства було повідомлено належним чином, за результатами якого було прийнято рішення про відкликання повноважень позивача та членів правління товариства, припинені з останніми трудові договори (контракти) та звільнено з посад. Вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії витягу з протоколу № 02 засідання наглядової ради товариства від 09.02.2012 року було прийнято рішення про обрання позивача головою правління товариства з 10.02.2012 року та підписання із ним трудового договору (контракту) /а.с. 7/, про що також 09.02.2012 року було видано відповідний наказ, що підтверджується копією останнього /а.с. 8/. 10.02.2012 року товариство уклало з позивачем контракт № 1 (далі - контракт) на строк з 10.02.2012 року по 10.02.2013 рік що підтверджується копією останнього /а.с. 9 - 12/. Згідно копії додаткової угоди № 1 до контракту № 1 від 24.01.2013 року було продовжено дію контракту, шляхом внесення змін у п. 6.1 контракту № 1 відповідно до якого строк дії останнього встановлено з 10.02.2012 року до 10.02.2015 року /а.с. 13/. Згідно копії витягу з протоколу засідання наглядової ради товариства від 14.08.2013 року повноваження позивача відкликано, також прийнято рішення припинити укладений з ним трудовий договір (контракт) з підстав передбачених в останньому та звільнити позивача з посади з 14.08.2013 року /а.с. 14/. Згідно копії наказу з особового складу № 96-к від 06.09.2013 року позивача звільнено з посади голови правління товариства з 06.09.2013 року на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України /а.с. 15/, про що позивача було повідомлено, шляхом направлення відповідного листа від 12.09.2013 року, що підтверджується копією останнього /а.с. 16/. Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Як зазначено вище згідно копії наказу з особового складу № 96-к від 06.09.2013 року, позивача достроково було звільнено на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Згідно п.п. «в» п. 5.1. контракту, останній припиняє свою дію до закінчення строку дії у випадках передбачених п.п. 5.3. і 5.4 контракту /а.с. 11/. Згідно п. 5.3 контракту керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи товариства: у разі невиконання економічно-фінансових та виробничих показників діяльності товариства, які встановлені рішенням товариства і доведені до керівника; у разі неналежного виконання обов'язків, передбачених п. 2.15 цього контракту; з інших підстав, передбачених чинним законодавством. З копії витягу з протоколу засідання наглядової ради товариства від 14.08.2013 року, яким відкликано повноваження позивача, припинено укладений з ним трудовий договір (контракт) та звільнено з посади, вбачається, що мав місце виступ члена наглядової ради[PERSON], який повідомив, що під час перебування на посаді голови правління товариства, позивач не організував ефективну господарську роботу, не забезпечив належного виконання поставлених наглядовою радою завдань, в результаті чого зменшився портфель замовлень, у зв'язку з чимза даним виступом були прийняті вище вказані рішення /а.с.14/. Проте, суд вважає, що таке рішення є необґрунтованим і незаконним з наступних підстав. Так, у вказаному вище протоколі не зазначено, яка саме підстава передбачена контрактом слугувала для прийняття відповідного рішення, лише є загальне визначення з підстав передбачених контрактом. В судовому засіданні представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову посилався на результати виконання фінансового плану дочірніми підприємствами ПАТ «Київпроект» за 2011 рік, 2012 рік та перше півріччя 2013 року /а.с. 127-129/, які були складені за результатами перевірок за кожні шість місяців і з яких вбачається тенденція спаду доходної частини товариства та портфелю замовлень. Проте, з зазначених документів не вбачається, що зазначені представником відповідача обставини пов'язані саме із трудовою діяльністю позивача, зокрема з неналежним виконанням останнім своїх трудових обов'язків передбачених контрактом. Крім того, вказані документи не містять дати їх складання, даних на підставі чого були зроблені останні, відсутні підписи членів ревізійної комісії, які проводили відповідну перевірку діяльності товариства та його дочірніх підприємств, за період очолення останнього позивачем, згідно п. 8.5.1 статуту товариства /а.с. 44/. Надані представником відповідача результати містять підпис голови правління, яка відповідно до п. 8.4.11 статуту товариства не наділена повноваженнями проводити відповідні перевірки та посвідчувати відповідні результати. Інших доказів на підтвердження вище вказаних доводів, зокрема результатів перевірок діяльності товариства та дочірніх підприємств за кожні шість місяців, про які зазначав представник відповідача, і з яких вбачається тенденція спаду доходної частини товариства та портфелю замовлень, що пов'язані із неналежним виконанням позивачем своїх трудових обов'язків, представником відповідача не надано. Представниквідповідача в судовому засіданні зазначив, що зазначені вище порушення, які ставились за вину позивачу, викладені у актах перевірок від 09.11.2013 р., 26.11.2013 р., 26.12.2013р. /а.с. 83 - 94, 120 - 126/ зроблених на підставі вище вказаних результатів перевірок діяльності товариства та дочірніх підприємств за кожні шість місяців, які суду не надані, а також результатів виконання фінансового плану дочірніми підприємствами ПАТ «Київпроект» за 2011 рік, 2012 рік та перше півріччя 2013 року. Таким чином, у даному випадку вбачаються порушення п. 5.3. контракту, оскільки акти перевірок були складені від 09.11.2013 р., 26.11.2013 р., 26.12.2013 р. /а.с. 83 - 94, 120 - 126/, отже в супереч вказаної умови контракту, такі акти не доведені до керівника і на час розгляду питання про припинення трудового договору не існували, тому що складені після звільнення позивача, тобто після 06.09.2013 року. Крім того, згідно з копії витягу з протоколу засідання наглядової ради товариства від 14.08.2013 року не вбачається, встановлення будь яких порушень рішенням товариства з боку позивача, що також є порушення вимог п. 5.3 контракту і будь яких доказів на підтвердження зазначених обставин представником відповідача не надано. Інша частина п. 5.3 контракту містить посилання на підставу звільнення в разі неналежного виконання обов'язків, передбачених п. 2.15 цього контракту. Проте, пункту 2.15 контракт не містить. Разом з тим, якщо припустити, що у контракті має місце технічна описка і мова йде про п. 2.1.5, то згідно даного пункту обов'язком керівника є забезпечення виконання економічно - фінансових та виробничих показників діяльності товариства, що встановлені та доведені до нього рішеннями загальних зборів акціонерів, наглядової ради та правлінням товариства. В свою чергу, представником відповідача не надано доказів на підтвердження невиконання позивачем умов вказаного пункту, зокрема встановлених рішень загальних зборів акціонерів, які доведені до позивача і були прийняті з метою забезпечення виконання економічно - фінансових та виробничих показників діяльності товариства, а також і доказів про невиконання позивачем покладеного на нього обов'язку щодо забезпечення виконання таких рішень. Інша частина п. 5.3 контракту містить посилання з інших підстав передбачених законодавством, які у даному випадку не мають місця. Право сторін контракту передбачати підстави розірвання трудового договору не підлягає сумніву. Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів», зокрма п. 13 зазначає, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. З наведеного вище вбачається, що представником відповідача в судовому засіданні згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження того, що за час перебування на посаді голови правління товариства, позивачем було порушено умови п. 5.3 контракту, що дає підстави для звільнення останнього згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України. Позивач зазначає, щоу витягу з протоколу наглядової ради від 14.08.2013 року вбачається, що повноваження позивача припинені з 14.08.2013 року, проте наказ про звільнення мав місце 06.09.2013 року, про що позивач дізнався з листа від 12.09.2013 року, а тому вважається, що дія контракту поновлена, проте вказане твердження не ґрунтується на вимогах закону з підстав наведених вище щодо контрактної форми трудового договору. Іншою підставою в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що згідно п.п. 2.3.8 пункту 2.3 положення про наглядову раду товариства /а.с. 48-57/ визначено, що обрання та відкликання голови і членів правління є виключно компетенцією наглядової ради товариства. Порядок скликання та проведення засідань наглядової ради товариства регулюються Законом України «Про акціонерні товариства», статутом та положенням про наглядову раду. В порушення вимог вказаного закону, положення та статуту товариства, членів наглядової ради не було повідомлено про час та місце проведення зборів наглядової ради не пізніше ніж за 10 днів до засідання, крім того засідання наглядової ради було проведено не головою останньої або заступником,оскільки такі були відсутні на засіданні, через неналежне повідомлення, а членом наглядової ради за рішенням наглядової ради. Суд з такими доводами позивача погоджується частково виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про акціонерні товариства», засідання наглядової ради скликаються за ініціативою голови наглядової ради або на вимогу члена наглядової ради. Засідання наглядової ради також скликаються на вимогу ревізійної комісії, виконавчого органу чи його члена, інших осіб, визначених статутом акціонерного товариства, які беруть участь у засіданні наглядової ради. Враховуючи, що таке засідання мало місце 14.08.2013 року і згідно копії витягу з протоколу засідання наглядової ради вбачається, що на ньому були присутні повноважні члени наглядової ради, повідомлені належним чином згідно п. 2.10 положення про наглядову раду товариства, що підтверджується копіями довіреностей останніх /а.с.160-164/ та копіями квитанцій про відправлення рекомендованих цінних листів з описом /а.с. 155, 157, 158/, а отже підстави вважати, що засідання відбулось не на вимогу одного з них у суду відсутні. Крім того, згідно копій квитанцій про відправлення рекомендованих цінних листів з описом /а.с. 156, 159/ вбачається, що голова наглядової ради та його заступник також були повідомлені про час та місце проведення засідання наглядової ради товариства 14.08.2013 року належним чином відповідно до вимог п. 2.10 положення про наглядову раду товариства, а тому доводи позивача в цій частині є неспроможними. Разом з тим, згідно ч. ч. 2, 3 ст. 54 Закону України «Про акціонерні товариства», голова наглядової ради організовує її роботу, скликає засідання наглядової ради та головує на них, відкриває загальні збори, організовує обрання секретаря загальних зборів, якщо інше не передбачено статутом акціонерного товариства, здійснює інші повноваження, передбачені статутом та положенням про наглядову раду. У разі неможливості виконання головою наглядової ради своїх повноважень його повноваження здійснює один із членів наглядової ради за її рішенням, якщо інше не передбачено статутом або положенням про наглядову раду акціонерного товариства. В судовому засіданні не надано доказів на підтвердження того, що членами наглядової ради товариства було встановлено, що голова наглядової ради, який був відсутній на засіданні не має можливості виконати свої повноваження і незважаючи на це засідання було продовжено і проведене членом наглядової ради за рішенням присутніх членів останньої. Суд вважає, що у даному випадку має місце недотримання вимог ч. 3 ст. 54 Закону України «Про акціонерні товариства», а отже в цій частині доводи позивача заслуговують на увагу. Оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що прийняте рішення припинити укладений з позивачем трудовий договір (контракт) з підстав передбачених в останньому та звільнити позивача з посади з 14.08.2013 року оформлене протоколом засідання наглядової ради товариства від 14.08.2013 року, а також наказ з особового складу від 06.09.2013 року про звільнення позивача з посади голови правління товариства є незаконними, у зв'язку з чим позивач підлягає поновленню на роботі з часу винесення відповідного наказу про його звільнення. Відповідно до ч. 6 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться відповідно до абз. «з» п. 1.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого ПКМУ від 08.02.95 р. № 100 (далі - Порядок № 100). Відповідно до п. 2 Порядку № 100 у разі обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати й надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками, які працюють погодинно; високі досягнення у праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років тощо); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії й теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються у заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток у частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді (п. 3 Порядку № 100). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи (у тому числі оплата вимушеного прогулу), провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які повинні оплачуватися за середньою заробітною платою. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (п. 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Суд визначає середній заробіток, виходячи із середнього заробітку позивача згідно з наданою відповідачем довідкою /а.с.144/, з якої з урахуванням вище вказаної методики вбачається, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 293723 грн. 76 коп., розмір якої в свою чергу не оспорювався представником відповідача в судовому засіданні. Враховуючи наведене, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно зі п. п. 2, 4 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника підлягає негайному виконанню. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним рішення наглядової ради товариства від 14.08.2013 року, визнання незаконним звільнення позивача, оскільки ст. 235 КЗпП України не передбачає такого способу захисту. Крім того, вище вказане рішення стосується не тільки позивача, а й інших членів наглядової ради, які в разі якщо вважають, що їх права порушені можуть звернутися з відповідним позовом до суду. Також, відповідно до роз'яснень наданих ППВСУ «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» у абзаці 4 пункту 4 визначено, що способом захисту порушених або оспорюваних прав у таких категоріях спорів є позов про поновлення на посаді, зобов'язання усунути перешкоди у виконанні посадових обов'язків тощо відповідної посадової особи господарського товариства, а не позов про визнання недійсним відповідного рішення загальних зборів акціонерів (учасників) товариства чи наглядової ради товариства. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, посилаючись на те, що після звільнення у останнього погіршився стан здоров'я, на підтвердження чого надав копію листка непрацездатності, а також чеків з аптек, акту огляду МСЕК /а.с. 69 - 72/. Проте, суд вважає, що вказаними доказами не підтверджується причинно - наслідковий зв'язок захворювання позивача і його звільненням. Так, акт огляду МСЕК датований 2009 роком, лікарняний листок та чеки з аптек датовані листопадом 2013 року, тоді коли звільнення мало місце у вересні 2013 року. Крім того, зважаючи на те, що позивач є інвалідом третьої групи у зв'язку з професійним захворюванням, погіршення стану здоров'я могло мати місце через останнє і інших доказів на підтвердження таких вимог, зокрема моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, представником позивача не надано. Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд також вважає за необхідне зазначити про те, що доводи представника відповідача про те, що вказаний спір належить до підсудності господарського суду, є неспроможними виходячи з наступного. Відповідно до абзаців 1- 3 п. 4 ППВСУ «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», роз'яснено, що при вирішенні питання про те, чи є спір, що виник між господарським товариством та посадовими особами товариства, які входять до складу виконавчого органу товариства або наглядової ради товариства, трудовим чи корпоративним, судам необхідно керуватися положеннями глави XV КЗпП України. Відповідно до статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з частиною четвертою статті 65 ГК України у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), у якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. За частиною шостою статті 65 ГК України керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом), відповідно до закону. Спори, пов'язані з оскарженням членами виконавчих органів товариства, а також членами наглядової ради товариства, які уклали з товариствами трудові договори, рішень відповідних органів товариства про звільнення (усунення, відсторонення, відкликання) їх з посади, розглядаються в порядку цивільного судочинства як трудові спори. Судам необхідно звернути увагу на те, що у цьому разі позивач звертається до суду за захистом своїх трудових прав як найманого працівника, а не акціонера (учасника) господарського товариства. На підставі викладеного та

Outcome: partial