Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до Виноградівського районного суду з позовом до відповідачки [PERSON] про повернення суми авансу в розмірі 7.000,00 доларів, що по курсу НБУ на час подання заяви становить 83.742,96 грн., а з врахуванням уточнення 15.01.2015р. позивачем своїх вимог щодо курсу долара по відношенню до гривні становить 110.398,68 грн., а відтак уточнені вимоги підтримав повністю В обгрунтування уточнених вимог позову позивач вказує на те, що 03.02.2008р. між ним та [PERSON], померлим 2014р. чоловіком відповідачки, була здійснена усна домовленість про купівлю будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. У вартість будинку [PERSON] був сплачений аванс в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) доларів США та згодом ще 2 000 (дві тисячі) доларів США (разом 7000 доларів США), що в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України станом на день звернення до суду становить 110.398,68 гривень. Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу будинку між ними укладений не був, оскільки ними виготовлялися необхідні документи на будинок, а [INFO]. [PERSON] помер, спадкоємцем якого є його дружина [PERSON]. Про смерть [PERSON] позивачу стало відомо в кінці жовтня 2013р., він неодноразово звертався в усному порядку до відповідачки [PERSON] з вимогою повернути кошти, проте відповідачка в добровільному порядку кошти повертати не хоче, договору купівлі-продажу будинку укладати також не бажає. Так, 18.04.2014р. позивачем була відправлена відповідачці вимога про повернення суми авансу, однак, по день звернення до суду відповідач суму авансу не повернула. Відповідно до ч.2 ст.530 [PERSON] повинна була повернути суму в строк протягом семи днів з моменту отримання вимоги, проте, жодних коштів позивач не отримав. Вимогу про повернення суми авансу відповідач отримала 22 квітня 2014 року, що підтверджується витягом про відстеження поштового відправлення «Укрпошти», всупереч вимог закону у встановлений строк кошти не повернула, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, а відтак, посилаючись на приписи ст.570 ЦК України позивач просить стягнути із [PERSON] на його користь суму авансу в розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 110.396,68 грн., а також судові витрати покласти на відповідачку. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнений позов підтримали повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а відтак просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка, її представник в судовому засіданні позов не визнали, в заперечення проти позовних вимог послалися на те, що позивач сам не виконав взяті на себе 03.02.2008р. зобов»язання щодо купівлі до 15.03.2008 р. будинку [ADDRESS], а також на те, що позивач пропустив і строк позовної давності щодо своїх вимог (письмові заперечення долучені до матеріалів справи). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши пояснення свідків та з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та взаємозв»язку, в тому числі і даки, наявні в матеріалах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №12013070080000299 від 09.02.2013р., суд приходить до наступного. Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказах встановлено, що 03.02.2008р. між позивачем та [PERSON], померлим [INFO]. чоловіком відповідачки, була здійснена усна домовленість про купівлю до 15.03.2008р. будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. У вартість будинку [PERSON] був сплачений аванс в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) доларів США, а відтак 03.02.2008р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір завдатку про продаж даного будинку \\а.с.52\\. Договір укладений у простій письмовій формі та не містить вказівок щодо термінів укладення основного договору, про що свідчать їх особисті підписи, що в судовому засіданні сторонами не оспорювалось. Окрім того, відповідно до умов даного договору завдатку зазначено, що «в разі відмови [PERSON] від купівлі у [PERSON] будинку [ADDRESS] завдаток не повертається, загальна вартість будинку 125 (сто двадцять п'ять тисяч американських доларів)». Згідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання». Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню (ст.571 ЦК України). Цивільним законодавством (ст.ст.3, 627 ЦК України) визначено свободу договору, а саме, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно до вимог ст.631 ЦК Українитроком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. 4. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору». За змістом ч.3 ст.635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Так, з матеріалів справи вбачається, що договір не відбувся в строк до 15.03.2008р. із- за дій самого позивача, який фактично відмовився від купівлі будинку з особистих мотивів. Зокрема, даний висновок суду підтверджується матеріалами кримінального провадження від 09.02.2013р. за №12013070080000299, а саме даними протоколів допитів [PERSON] та [PERSON], які були досліджені та оголошенні в судовому засіданні, а отже встановлено, що мало місце відмова позивача від купівлі будинку, тобто від виконання зобов'язань по договору. Між тим, відповідно до вимог ст.615 ЦК України внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Не знайшло в судовому засіданні свого доказу твердження позивача, що про смерть [PERSON] він дізнався лише в кінці жовтня 2013р., а відтак і не знав про відкриття спадщини, оскільки таке спростовано як поясненнями відповідачки про те, що вона особисто осіню 2010р. розмовляла з [PERSON] по [ADDRESS], який останній хотів придбати, а також поясненнями свідка [PERSON], який бачив [PERSON] [INFO]. на похоронах [PERSON] в м.Виноградів, так і на кладовищі в с.Фанчиково Виноградівського району, підстав для сумніву в правдивості його показів суд не знаходить. Ці ж обставини в судовому засіданні підтвердив і свідок [PERSON]. Окрім того, з матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачка прийняла спадщину з дня її відкриття, тобто [INFO]., проте позивач з даним позовом звернувся до суду лише 05.08.2014р. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст.1220 ч.2 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і припинилися внаслідок його смерті. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред»явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред»явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред»явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч.ч.1,2 цієї статті, позбавляється права вимоги (ч.ч.2,3,4 ст.1281 ЦК). Отже, з огляду на встановлене, з врахуванням клопотання відповідачки про застосування строків позовної давності, суд вважає, що позивач пропустив і строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК). Як вбачається з договору завдатку сторони домовились про те, що будинок буде придбано позивачем до 15.03.2008р., однак договір купівлі продажу будинку між сторонами так і не був укладений Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, в тому числі і висновок експерта (ст.66 цього Кодексу), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, відповідно до положень ст.212 цього Кодексу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, крім цього, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, оцінивши надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до переконання, що уточнений позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.ст.6,256-257,570,598,631,635,1218,1220,1281 ЦК України та

Outcome: dismissed