Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить зняти арешт з двокімнатної квартири [ADDRESS], який накладено 26 січня 201 року відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та стягнути судові витрати у справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 26 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 1701/0508/98-018, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 50000 доларів США на строк до 25 травня 2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 26 травня 2008 року укладено іпотечний договір № 1701/0508/98-018-Z-1, предметом якого є двокімнатна квартира [ADDRESS], що належить на праві власності позичальнику. Відповідно до умов договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 255 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», останній набув права вимоги за вказаним вище кредитом. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 26 січня 2011 року відділом ДВС Рівненського МУЮ накладено арешт на предмет іпотеки. Станом на 3 лютого 2016 року позичальник умови кредитного договору не виконує, в звязку з чим виникла заборгованість в сумі 698417,45 грн. Накладення арешту на майно, що передане в іпотеку, порушує право АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та з аналогічних підстав. Просять позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що у позивача відсутні правові підстави для звернення з вимогою про звільнення майна з-під арешту, оскільки спірна квартира йому не належить. Права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення його з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. Крім того, обтяження було встановлено щодо майна [PERSON], а не відповідача. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні 18 травня 2016 року пояснила, що постановою державного виконавця відділу ДВС Рівненського МУЮ 26 січня 2011 року було накладено арешт на все майно [PERSON] на підставі виконавчих документів ДАІ про стягнення адміністративних штрафів. Надалі вказані виконавчі документи були повернені стягувачу без виконання, а виконавче провадження закінчене, однак, арешт на майно державним виконавцем знятий не був. Матеріали виконавчого провадження надати немає можливості в звязку із закінченням строків їх зберігання. Судом залучалися до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, співвласники спірної квартири [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Оскільки треті особи не заявили про свою участь у справі, справа на підставі ч.3 ст.36 ЦПК України розглядається без них. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обгрунтованими. Суд встановив, що 26 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1701/0508/98-018, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 50000 доларів США на строк з 26 травня 2008 року по 25 травня 2018 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] ( іпотекодавець ), [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( майнові поручителі ) був укладений іпотечний договір № 1701/0508/98-018-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 859, згідно із яким предметом іпотеки є\~\~двокімнатна квартира № 245, що знаходяться за адресою м.Рівне, вул.Данила Галицького, 9а та належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передав АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінив кредитора у зазначених в договорі зобов'язаннях та отримав право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В переліку прав вимоги за кредитами, які були придбані АТ «Дельта Банк» на підставі вказаного вище договору, зазначений кредитний договір № 1701/0508/98-018 від 26 травня 2008 року, укладений з [PERSON] Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором кредиту, відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує та має заборгованість в сумі 698417,45 грн. Згідно із ст.572 ЦК України кредитор ( заставодержатель ) має право у разі невиконання боржником ( заставодавцем ) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом ( право застави ). Відповідно до\~ ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом частини шостої\~ ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.\~\~ Відповідно до частини першої ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання\~\~ про звернення\~\~стягнення\~\~на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання\~\~на\~\~підставі\~\~договору. Позасудове врегулювання здійснюється\~\~згідно\~\~із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим\~\~договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в\~\~ рахунок\~\~виконання\~\~основного\~\~зобов'язання у порядку, встановленому\~ ст.17 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 47746135 встановлено, що 26 січня 2011 року Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та заборона його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі на квартиру, яка є предметом іпотеки. Суд важає, що накладення арешту на майно, що передане в іпотеку\~ АТ «Дельта Банк», порушує право останнього як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Договір іпотеки був укладений 26 травня 2008 року та в цей же день зареєстрований в Державному реєстрі іпотек за № 7258519. Постанова про накладення арешту винесена 26 січня 2011 року, тобто, пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Крім того, згідно із ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з-під арешту. На підставі постанови правління Національного банку України від 2 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації банку з 5 жовтня 2015 року до 4 жовтня 2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України. Згідно із п.2 ч.1\~ ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно ( у тому числі кошти ) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку. Не заслуговують на увагу покликання представника відповідача на відсутність у позивача правових підстав для звернення до суду з даним позовом, так як майно йому не належить, оскільки позивач звернувся до суду щодо порушення його права як іпотекодержателя, а не як власника спірного майна. Позичальником за кредитним договором та іпотекодавцем за договором іпотеки є відповідач [PERSON] і вимога щодо звільнення майна з-під арешту заявлена лише щодо майна, яке є предметом іпотеки. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та звільнення майна, що передано в іпотеку, з-під арешту. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. \~ На підставі наведеного та

Outcome: approved