Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з батьком, без згоди та супроводу матері, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. На даний час шлюб між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 11 серпня 2009 року. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітню доньку [PERSON] [INFO], яка постійно мешкає з ним, що підтверджується будинковою книгою. На даний час його колишня дружина знаходиться у іншому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 08 грудня 2009 року. Він має на меті організувати для своєї дитини відпочинок в інших країнах світу з метою розширення її світогляду, спрямувати дитину на розвиток її історичних і культурних цінностей інших народів, підготовити дитину до свідомого життя у суспільстві. Однак, через напружені стосунки із матір'ю дитини [PERSON], остання відмовляється надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон разом з ним та посилається на те, щоб було рішення суду з приводу даного питання. Вважає, що її дії суперечать інтересам дитини, в результаті чого донька позбавлена тих можливостей, про які він вказав раніше. Тому просить надати дозвіл на тимчасові неодноразові поїздки за межі України разом з ним без згоди та супроводу матері до досягнення дитиною 16-річного віку та надати дозвіл на виготовлення паспорту для виїзду за межі України неповнолітньої доньки. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, проти позовних вимог позивача не заперечує. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі який було розірвано 02 грудня 2008 року, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 190 від 02.12.2008 року. Після розірвання шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с. 14). Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], батьками якої в свідоцтві про народження, серія [NUMBER], вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.15 ). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 18). Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] проживає разом з неповнолітньою донькою [PERSON]. Відповідача [PERSON] знято з реєстраційного обліку 31.01.2009 року ( а.с. 16-17). Таким чином встановлено, що сторони проживають окремо. Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням доньки, не приймає участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] разом з батьком за кордон з поверненням дитини в Україну, на період з 23.11.2017 року по [INFO] . Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.2014 року № 3857-Х1, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», Правилами оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення , затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) . Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правила оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів : паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами, проїзний документ, виданий відповідно до Правил, паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який відповідно до правил, записано дитину , яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків ( законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитини, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку у цій держави, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини і він відсутній у пункті пропуску; коли в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України, чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій; свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішенні суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України ( під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон з метою розширення її світогляду, спрямування дитини на розвиток її історичних і культурних цінностей інших народів, підготовки дитини до свідомого життя у суспільстві з батьком, у зв'язку з неповнолітнім віком, відповідає інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку. Отримати дозвіл на виїзд за межі України у позасудовому порядку у позивача немає можливості, а з іншого боку не зачіпає інтереси відповідача як матері дитини щодо можливості спілкуватися та приймати участь у вихованні доньки, якщо у неї виникне таке бажання у майбутньому, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved