Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні дорогою, встановлення земельного сервітуту та зобовязання внести зміни в Генеральний план с.Яблуниця. Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.07.2013 р. №6060269 йому належить земельна ділянка в с.Яблуниця, ур.Горішки, 55, Яремчанської міської ради. В Генеральному плані с.Яблуниця не передбачено підїзду до земельної ділянки позивача, тому він здійснював проїзд через земельну ділянку іншого землекористувача [PERSON] Між позивачем та [PERSON] був встановлений безумовний земельний сервітут для проїзду та проходу до земельної ділянки позивача. Земельна ділянка [PERSON], яка зараз належить відповідачці [PERSON], неодноразово змінювала землекористувачів. При цьому жоден землекористувач не заперечував проти використання позивачем існуючої дороги. Відповідачка [PERSON] отримала вказану земельну ділянку від своєї бабусі [PERSON], після смерті якої встановила деревяну огорожу і цим створила перешкоду у проїзді до земельної ділянки позивача. Відповідачка знала про існування земельного сервітуту і після переходу до неї земельної ділянки вона своїми діями підтвердила продовження договору земельного сервітуту. Дорога через земельну ділянку відповідачки використовується як така, що встановлена офіційно, хоча в Генеральному плані її немає. При переході прав на земельну ділянку до іншої особи дія сервітуту зберігається, тому відповідачка [PERSON] протиправно розірвала його в односторонньому порядку. Позивач з сімєю слідкували за станом дороги і не перешкоджали відповідачці користуватися своєю земельною ділянкою. Сторони здійснювали врегулювання спору в досудовому порядку і зверталися до сільської ради. Проте заїзд, який пропонує відповідачка, є незручний для позивача. Розташування будівель позивач планував під існуючу дорогу. Запропонована відповідачкою дорога створить труднощі при заїзді, витрати на її облаштування ляжуть на позивача. Запропонована відповідачкою дорога проходить під лінією електропередач, яка може бути пошкоджена вантажівками. Позивач вважає безпідставними твердження відповідачки про те, що такий порядок використання земельної ділянки, який ділить ділянку відповідачки на дві частини, порушує її права, постільки такий порядок був їй відомий на момент одержання земельної ділянки. Позивач зазначає, що Генеральний план с.Яблуниця не передбачає жодного заїзду до його будинку, тому це є недоліком з боку сільської ради. [PERSON] сільська рада не забезпечує належний доступ до обєктів приватної власності жителів села і неналежно здійснює містобудівну діяльність. Тому позивач просить усунути перешкоди у користуванні дорогою довжиною 98.93 м, шириною 3 м, яка проходить від вул.Горішків в с.Яблуниця по земельній ділянці відповідачки [PERSON] до його земельної ділянки, зобовязати відповідачку [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні вказаною дорогою та демонтувати деревяну огорожу; зобовязати відповідача [PERSON] сільську раду затвердити існуючу дорогу довжиною 98.93 м, шириною 3 м, яка проходить від вул.Горішків в с.Яблуниця по земельній ділянці відповідачки [PERSON] до земельної ділянки позивача та внести відповідні зміни до Генерального плану с.Яблуниця; встановити постійний безоплатний земельний сервітут для використання дороги довжиною 98.93 м, шириною 3 м, яка проходить від вул.Горішків по земельній ділянці відповідачки [PERSON] до земельної ділянки позивача для проїзду, проходу, прогону худоби та інших потреб. Відповідачка [PERSON] подала суду заперечення на позов. У поданих запереченнях відповідачка зазначила, що з 2008 р. вона користується земельною ділянкою площею 0.5202 га, яка розташована в ур.Горішків в с.Яблуниця і межує із земельною ділянкою позивача. Позивач та його сімя користувалися проходом через земельну ділянку відповідачки для проходу і декілька разів на рік для завезення сіна та дров. 14.11.2015 р. відповідачка дізналася, що на її земельну ділянку заїхала будівельна техніка. Наступного дня вона побачила, що незнайомі їй люди загнали будівельну техніку на будівельний майданчик, який межує з її земельною ділянкою і що будівництво здійснює особа, яка купила земельну ділянку в позивача. Відповідачка вимагала, щоб техніку з її земельної ділянки забрали. Вона повідомила про конфлікт в сільську раду і 16.11.2015 р. загородила свою земельну ділянку. Спочатку позивачка погоджувалася облаштувати проїзд до земельної ділянки позивачка в іншому місці, проте позивач погрожував їй і звернувся з позовом до суду. Позивачу відомо про наявність в Генеральному плані с.Яблуниця заїзду до його земельної ділянки з іншого боку. Спірний проїзд фактично є польовою дорогою. Земельна ділянка позивача не має спільної межі з ділянкою відповідачки в тому місці, де позивач вимагає проїзд. Тому відповідачка просила відмовити в позові. [PERSON] сільська рада подала заперечення на позов. У поданих запереченнях сільська рада зазначила, що в Генеральному плані с.Яблуниця не відображена дорога по земельній ділянці відповідачки [PERSON] Натомість в Генеральному плані запроектована інша дорога, яка відсутня на місцевості. Така дорога проходить безпосередньо в межу із земельними ділянками позивача. Крім того, відповідно до Публічної кадастрової карти, позивач не має спільної межі з відповідачкою [PERSON] в тій частині, де вимагає проїзду, а тому в діях відповідачки [PERSON] немає порушень прав позивача. [PERSON] сільська рада просить відмовити в позові. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Позивач просив задоволити позов. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила. Вона пояснила, що не забороняла позивачу користуватися дорогою, доки він не продав частину своєї ділянки і на її земельну ділянку не заїхала важка техніка. Через земельну ділянку відповідачки проходить стежка, а позивач має іншу дорогу до своєї земельної ділянки. Вона обгородила свою земельну ділянку восени 2015 р. Відповідачка [PERSON] просила відмовити в позові. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Він пояснив, що Генеральним планом не передбачено заїзду з тієї сторони, що пропонує позивач, але передбачено дорогу до земельної ділянки позивача в іншому місці. Ця дорога не облаштована, але рельєф місцевості дозволяє облаштувати дорогу згідно з Генеральним планом. Він вважає, що позов необґрунтований і просить вирішувати спір згідно закону. Представник третьої особи [PERSON] суду пояснив, що було проведено виїзд і оглянуто запропонований відповідачкою [PERSON] заїзд, який відповідатиме вимогам безпеки. Представник також заявив, щоб наступні судові засідання проводили без представника третьої особи. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON]П, [PERSON], дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до записів у свідоцтвах про право власності (а.с.8, 83, 88), витягах з Державного реєстру речових прав (а.с.9, 84, 89) та витягах з Державного земельного кадастру (а.с.10-11, 80-82, 85-87), станом на липень 2013 р. позивач мав у власності в с.Яблуниця по вулиці Горішків три земельні ділянки: площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0.25 га і 1.25 га для ведення особистого селянського господарства. Записами в кадастрових планах в описі меж земельних ділянок позивача (а.с.10-11, 80, 86), встановлено, що земельні ділянки позивача прилягають до дороги. Поясненнями осіб, які беруть участь у справі і стверджуються записами у рішенні сільської ради (а.с.30) та довідці [PERSON] сільської ради, яка видана на підставі записів у погосподарській книзі (а.с.31), встановлено, що відповідачка має в користуванні земельну ділянку площею 0.5205 га для ведення особистого селянського господарства по вулиці Горішків в с.Яблуниця. Поясненнями представника сільської ради та відповідачки, які стверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], даними в збірному кадастровому плані (а.с.35), встановлено, що позивач відчужив частину свої земельної ділянки. В звязку з цим у місці відчуження земельні ділянки позивача і відповідачки не межують між собою. Поясненнями представника сільської ради та відповідачки, які стверджуються записами в акті обстеження земельної ділянки від 04.02.2016 р. (а.с.34), збірному кадастровому плані (а.с.35) та рішенні місцевої ради про затвердження Генерального плану (а.с.101), встановлено, що згідно генерального плану до земельної ділянки позивача передбачена дорога. Така дорога зазначена і в описах меж в кадастрових планах у витягах з Державного земельного кадастру про земельні ділянки позивача. Відповідно до положень ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Пленум Верховного Суду України у п.22-2 постанови №7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснив, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Правила ст.48 Закону України «Про охорону земель» передбачають, що територіальний розвиток житлової та громадської забудови в межах населених пунктів, а також спорудження об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури здійснюються з урахуванням вимог раціонального використання земель. Розміщення і будівництво об'єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що згідно затвердженого Генерального плану с.Яблуниця до земельних ділянок позивача передбачена дорога. Тому заїзд до своїх земельних ділянок позивач повинен здійснювати з такої дороги, а не через земельну ділянку відповідачки. При цьому суд не може взяти до уваги ту обставину, що до виникнення спору позивач для заїду користувався ділянкою відповідачки. Таке використання земельної ділянки здійснювалося за згодою відповідачки. В звязку з виникненням спору між сторонами вимоги позивача не можуть бути задоволені, позаяк передбачена дорога в іншому місці, яка визначена Генеральним планом і кадастровими планами. Вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні дорогою та зобов'язання сільську раду узаконити дорогу не підлягають задоволенню. Записами в акті обстеження земельної ділянки (а.с.34), встановлено, що в Генеральному плані не передбачено дороги (проїзду) загального користування по земельній ділянці відповідачки. Позивач не довів, що з приводу влаштування дороги через земельну ділянку відповідачки місцева рада приймала якесь рішення. В той же час судом встановлено, що до земельної ділянки позивача існує дорога в іншому місці.Твердження позивача про те, що внаслідок усної домовленості встановлено земельний сервітут щодо дороги через земельну ділянку відповідачки, суперечать вимогам ст.100 ЗК України. Вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні дорогою та зобов'язання сільську раду затвердити дорогу, яка проходить по земельній ділянці відповідачки, переслідують мету необгрунтованого втручання в право відповідачки користуватися земельною ділянкою та покласти на місцеву раду необгрунтовані обов'язки. Заявлені вимоги позивача також є незаконними, постільки суперечать наведеним нормам законодавства про обовязок раціонально використовувати землі та здійснювати земельний сервітут найменш обтяжливим способом. В звязку з тим, що позов є необгрунтованим і не законним, в його задоволенні слід відмовити. На підставі ст.ст.158, 98-100 ЗК України, ст.48 Закону України «Про охорону земель» та

Outcome: dismissed