Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про стягнення коштів, які надміру виплачені за призначеною державною допомогою у розмірі 4103,22 гривні. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської на підставі заяви [PERSON] від 03 листопада 2015 року призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на період з 03 листопада 2015 року до 02 травня 2016 року, яка призначена відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Під час проведення Державною фінансовою інспекцією у Львівській області ревізії використання позивачем коштів, виділених з державного бюджету на надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, з`ясовано, що відповідачем не повідомлені обставини, які впливають на призначення грошової допомоги, а саме про її повернення до покинутого місця проживання. Зокрема, [PERSON] перетнула лінію розмежування та перебувала на непідконтрольній території України понад 60 календарних днів у період з 11 листопада 2015 року до 30 березня 2016 року, тобто 140 днів. На підставі наведеного, позивачем прийнято рішення № 2 від 14 вересня 2016 року про скасування дії довідки № 1309001460 від 03 листопада 2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої [PERSON] Таким чином, грошова допомога у період часу з 13 березня 2016 року до 03 травня 2016 року виплачена неправомірно з вини відповідача, яка вчасно не повідомила інформацію про те, що вона повернулася до покинутого місця проживання, що призвело до надмірної виплати бюджетних коштів на суму 4103,22 гривні. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача надмірно виплачені кошти, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду. Справа поступила до суду 25 лютого 2019 року. Ухвалою судді від 11 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Лисик А.М . 29 травня 2019 року в судове засідання не з`явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, в тому числі і шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 29.05.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до довідки № 1309001460 від 03 листопада 2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.5), [PERSON] постійно проживала у м.Бахчисарай Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим і перемістилася з тимчасово окупованої території на [ADDRESS]. Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 505 від 1 жовтня 2014 року передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. В ході проведення Державною фінансовою інспекцією у Львівській області ревізії щодо використання Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради цільових бюджетних коштів за період з 01.01.2014 року до 30.06.2016 року з`ясовано, що відповідач [PERSON] не повідомила про обставини, які впливають на призначення допомоги, а саме про її повернення до покинутого місця проживання (а.с.7-10). У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання(абз.3 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»). На підставі акту ревізії державної фінансової інспекції у Львівській області від 17 серпня 2016 року № 04-22/9, прийнято рішення про скасування дії довідки № 1309001460 від 03 листопада 2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.17). Судом встановлено, що неповідомлення відповідачем про повернення до покинутого місця постійного проживання призвело до надмірної виплати бюджетних коштів в період з 11 листопада 2015 року по 30 березня 2016 року у розмірі 4103,22 гривні. Згідно з абз.2,3 п.11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 29.11.2018 року скеровувалось відповідачу повідомлення про необхідність повернення надмірно виплачених коштів в сумі 4103,22 гривні, однак на даний час такі до бюджету не повернуті (а.с.16). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не повідомила про обставини на підставі яких їй здійснювалась виплата адресною допомоги тимчасово переміщеній особі, а саме - повернення до покинутого місця постійного проживання, яке тривало більше ніж 60 днів. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1921,0 гривень судового збору.

Outcome: approved