Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої уточнені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.12.2012 року відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 20 644 239 грн. 00к. Добровільно відповідач відмовляється повертати грошові кошти, а тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Просив уточненні позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість у сумі 20 644 239 грн. 00к., 3% річних у сумі 2 532 257 грн. 00к та інфляційні витрати у сумі 26 635 грн. 00к. Представник позивача підтримала заявлені уточненні позовні вимоги, підтвердила викладені обставини у цивільному позові та просила його задовольнити. Відповідач викликався до суду через оголошення у пресі (а.с.48), жодних клопотань про відкладення судового розгляду завчасно до суду не направляв. Заслухавши учасників судового процесу, дослідив матеріали справи, повно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінив усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеннюз наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.2 ст.59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 20.12.2012 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав від позивача грошові кошти у сумі 20 644 239 грн. 00к. Факт укладення договору позики саме відповідачем по справі підтверджується особистими поясненнями сторін, що були надані в судовому засіданні, а тому в силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачами не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, як і не було їх здобуто судом під час розгляду справи. Ст.1051 ЦК України передбачає можливість оспорення договору позики за безгрошовістю. Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Позичальником, в порушення вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, не доведено того, що договір позики був укладений ним під впливом обману, насильства з боку позивача, чи іншої тяжкої обставини. Окрім того, суд бере до уваги й той факт, що відповідач до моменту пред'явлення до нього позову про повернення боргу, не оскаржував договір позики з підстав неотримання ним грошових коштів. Разом з тим, згідно з ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Таким чином, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог, дослідив всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачапро стягнення боргу, 3% річних та інфляційних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved