Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (в подальшому - відповідач - 1), Державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління державної фіскальної служби у м. Києві (в подальшому - відповідач - 2), третя особа - відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на ? частку квартири, про виключення ? частки квартири з опису та про звільнення квартири з під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ними за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] 01 серпня 2014 року [PERSON] дізналась, що на вказане нерухоме майно накладено арешт, а в подальшому позивач з'ясувала, що на частку відповідача - 1 в спільному майні звертається стягнення. Оскільки поділити в натурі квартиру неможливо, позивач просить стягнути з неї на користь держави Україна вартість ? частки квартири, визнати за нею право власності на ? частку квартири, припинити право власності відповідача - 1 на ? частку квартири і звільнити двокімнатну квартиру [ADDRESS] з під арешту. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач - 1 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував /а.с. 31/. Відповідач - 2 та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх відповідачів і третьої особи, повідомлених належним чином, а також у зв'язку з відсутністю заперечень представника позивача проти ухвалення заочного рішення, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07 серпня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Личиним О.В. за № 6512у, і зареєстрованого в КП «Київське міське бюро технічно інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 11 серпня 2003 року за № 41955, [PERSON] придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS], у місті Києві (далі - квартира) /а.с.10, 111, 112/. Згідно рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2010 року у справі № 2-2846/10 встановлено факт проживання однією сім'єю позивача та відповідача - 1 в період з 02.02.2002 року по 06.02.2006 рік та визнано за позивачем право власності на ? частину квартири /а.с. 12, 13/. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 22782273 від 10 червня 2011 року, відповідний запис № 5953372 про реєстрацію за позивачем права власності на ? частки квартири [ADDRESS] на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 20014 року у справі № 753/222/14-ц, внесено до реєстру /а.с. 14 - 15/. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 3 ст. 355 ЦК України, право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно вироку Апеляційного суду міста Києва від 17 липня 2009 року, [PERSON] засуджено до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю /а.с. 68 - 74/. З матеріалів зведеного виконавчого провадження № 20759866, наданих на запит суду, вбачається, що у третьої особи на виконанні перебуває виконавчий лист № 1-3/09 від 22 липня 2010 року про конфіскацію всього майна відповідача - 1 в дохід держави /а.с. 75- 87, 96 - 105/. Враховуючи наведене, позивач та держава в особі відповідача - 2 стала співвласником спірної квартири в рівних частинах. Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України, суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно п. п 2, 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до висновку експерта товариства з обмеженою відповідальністю «Київська незалежна судово-експертна установа» Бойко М.В. № 1030 від 08 грудня 2014 року, за наслідками проведеного експертного будівельно-технічного дослідження встановлено, що поділити в натурі дану квартиру між співвласниками, відповідно до розміру часток, згідно діючих нормативних документів в галузі будівництва не вбачається можливим, оскільки виходячи із умови поділу кожному із співвласників окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім'єю, неможливо виконати вимоги пунктів 2.24., 2.27., 2.35. ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», а саме: - пункту 2.24, стосовно влаштування в кожній ізольованій однокімнатній квартирі загальної кімнати площею не менше 15 м2, та кухні площею не менше 7 м2; - пункту 2.27 стосовно влаштування в кожній ізольованій однокімнатній квартирі щонайменше суміщеного санвузла (ванна, умивальник, унітаз) площею не менше 3,8 м2; - пункту 2.35 стосовно влаштування окремого входу для кожної ізольованої квартири. Ринкова вартість ? частини двокімнатної квартири [ADDRESS], у місті Києві, станом на 11 грудня 2014 року, відповідно до висновку про ринкову вартість майна, який наданий суб'єктом оціночної діяльності - закритим акціонерним товариством «КОНСАЛТИНГЮРСЕРВІС», становить 441482 грн /а.с. 16 - 23/. Згідно квитанції № 1431610001 від 16 квітня 2015 року про внесення позивачем на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва грошових коштів в сумі 441482 грн., в якості грошової компенсації вартості ? частки квартири, яка належить позивачу та відповідачу - 1 на праві спільної часткової власності. За містом статті 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.7 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд з урахуванням конкретних обставин може виключити річ з акта опису і стягнути з позивача в доход держави чи на користь організації грошову компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити річ в опису, зобов'язавши відповідну державну податкову інспекцію або організацію виплатити позивачу відповідну частину її вартості. Згідно п. 3 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», за виконавчим документом про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступає орган, за позовом якого судом винесено відповідне рішення, або орган державної влади (крім суду), який відповідно до закону прийняв таке рішення. За іншими виконавчими документами про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступають органи державної податкової служби. Враховуючи те, що вирок апеляційної інстанції в частині конфіскації майна не виконаний, на час розгляду справи ? частиною майна володіє позивач, іншою ? частиною держава в особі відповідача - 2, спільне користування спірною квартирою є неможливим, позивач внесла на депозитний рахунок суду грошову компенсацію за ? частину спірної квартири, розмір якої не оспорений, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на спірну квартиру та стягнення з неї на користь держави грошової компенсації є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги щодо припинення права власності на ? частину квартири за відповідачем - 1 задоволенню не підлягають, оскільки на підставі вироку апеляційної інстанції відповідач - 1 був позбавлений такої власності, внаслідок конфіскації останньої і вирок суду набрав законної сили 08.06.2010 року /а.с. 75/, а отже з цього часу право власності відповідача - 1 на ? частину спірної квартири фактично припинено. Разом з тим, оскільки ? частина квартири зареєстрована за відповідачем - 1 з метою захисту прав позивача та забезпечення виконання судового рішення відповідна реєстрація підлягає скасуванню. Вимога про виключення спірної квартири з акту опису, також задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що такий акт має місце.

Outcome: partial