Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги по підставам вказаним у ньому та просила суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо сина - [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця до досягнення повноліття дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, але в матеріалах справи наявна нотаріальна посвідчена заява про відмову від сина та розгляд справи без його участі. Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи в судовому засіданні висловила думку з приводу можливості позбавлення батьківських прав відповідача та просила суд позов задовольнити. Суд, вислухавши учасників справи, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2001 року і по 07.10.2009 року. Рішенням Орджонікідзевського суду Дніпропетровської області шлюб між ними був розірваний. Від цього шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом пре народження сина. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на своє дошлюбне прізвище «[PERSON]», що підтверджується наданою копією свідоцтва про зміну імені, а потім в 2010 році в зв'язку зі зміною прізвища було змінено прізвище сина з «[PERSON]» також на «[PERSON]». Після розірвання шлюбу сторін дитина увесь час проживає із позивачкою. Відповідач після розірвання шлюбу спілкувався з сином тільки до 2010 року. З 2010 року він не підтримує взагалі ніяких відносин з сином і жодного разу він не поцікавився життям дитини. Позивачка зі свого боку не створювала ніяких перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні участі батька у вихованні дитини. Але фактично відповідач сам свідомо ухиляється від виховання сина. З сином він не спілкується з 2010 року, не зустрічається з ним , не вітає його з днем народження, не цікавиться його життям та успіхами, байдуже ставиться до його здоров'я. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитині після розірвання шлюбу відповідач позивачці не надає. В 2009 році позивачка вирішила звернутися з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. Дізнавшись про це відповідач звернувся до нотаріуса і нотаріально оформив заяву від 24.09.2009 року на адресу компетентних органів, в який зазначив, що він відмовляється від свого малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В цій заяві відповідач також зазначив, що він згодний на те, щоб будь - які юридичні дії відносно нього та від його імені вчинялися без його участі, справи у суді та інших компетентних органів про позбавлення його батьківських прав відносно сина, його всиновлення, переміну прізвища на прізвище його матері - [PERSON] розглядалися та вирішувалися без його участі. Тобто відповідач повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, маги, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, про його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створюють умов для отримання сином освіти. Відповідно до вимог ст.. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка самостійно займається вихованням та утриманням дитини, знаходиться у важкому матеріальному положенні, відповідач, будучи рідним батьком дитини, не маючи постійного місця роботи і стабільного заробітку, але будучі здоровою, працездатною людиною, будь - якої матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, інших аліментів не сплачує та будь - яких стягнень з його заробітку - доходу не здійснюється. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення та приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі. Таким чином, суд вважає необхідним з урахуванням наведеного вище та висновку органу опіки та піклування згідно якого відповідач може бути позбавлений батьківських прав щодо малолітнього сина, позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у встановленому законом порядку.

Outcome: approved