Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди в розмірі 56585,09 грн., моральної шкоди в розмірі 20000 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та понесених судових витрат. Обгрунтовує позов тим, що 24.09.2019 на пр. Червоної Калини, 69 у м.Львові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та трамвая «Татра КТ4/Д» № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 09.12.2020 водія трамвая «Татра КТ4/Д» № [NUMBER] , [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент ДТП [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» та здійснювала керування трамваєм по визначеному маршруту громадського транспорту, тобто виконувала свої трудові обов`язки. Цивільно-правова відповідальність позивача застрахована у ПАТ «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта», договір страхування №УБ1354222 від 19.03.2019. На підставі ремонтної калькуляції № [NUMBER] від 15.10.2019, проведеної ПАТ «НАСК «Оранта», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , без врахування зносу деталей, що замінюються, станом на момент ДТП становить 125337,44 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу деталей, що замінюються склала 78551,54 грн. і такий розмір виплачений позивачу як страхове відшкодування.Вважає, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою має відшкодувати відповідач у розмірі 46785,9 грн. Крім того, за фактом даної подій, позивачем понесені витрати на правову допомогу, які повинен відшкодувати відповідач в розмірі 9800 грн. Крім того, внаслідок дій [PERSON] позивачу заподіяна моральна шкода, яку оцінює в розмірі 20 000 грн. Моральна шкода полягала у душевних стражданнях через несправедливість на безпідставні звинувачення у вчиненні правопорушення, у втраті психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, у втраті можливості вільно та самостійно пересуватись на значні віддалі. Також позивач зазнав тривалих незручностей і непомірного стресу від неможливості відремонтувати чи придбати транспортний засіб такої комплектації з ручним керуванням, хвилювався через необхідність перелаштовувати налагоджений ритм свого життя, змушений витрачати час на виклики у судові засідання. Наполягає, що втратив можливість права керувати транспортним засобом, зазначає, що є особою з інвалідністю 1 групи (Б), особою з обмеженими фізичними можливостями, пересувається виключно за допомогою візка, а пошкоджений його транспортний засіб був спеціально обладнаний для його фізичних потреб. Вказує, що користувався цим автомобілем та переміщався за допомогою такого на значні віддалі, не потребуючи при цьому сторонньої допомоги, що полегшувало йому життя. Разом з тим, він через фізіологічні особливості не може користуватися будь-яким іншим транспортним засобом, без спеціального обладнання. Окрім того, увесь цей час переживав через несправедливість, будучи переконаним у своїй правоті і цю правоту змушений доводити у суді, а відвідування суду також для нього викликало стрес та спричиняло певний дискомфорт. З огляду на зазначене просить позов задоволити в повному обсязі. Ухвалою від 01.10.2021 відкрите провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 11.11.2021 на адресу суду від в.о. директора ЛКП «Львівелектротранс» Ковалів В.В. надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що на момент ДТП за участю трамвая «КТ4-Д» р.н. [NUMBER] та автомобіля позивача, діяв договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №00229 від 18.03.2019 укладений ЛКП «Львівелектротранс» з ПАТ «НАСК «Оранта». Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Вважає, що страховик з огляду те, що автомобіль позивача визнано фізично знищеним, правомірно виплатив позивачу різницю між вартістю транспортного засобі до та після ДТП з вирахуванням франшизи у розмірі 78551,54 грн., з розміром якої позивач погодився. Таким чином, відсутні підстави для відшкодування позивачу майнової шкоди в межах ліміту відповідальності. Також заперечує щодо витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати не відповідають критерію реальності та розумності, а їхній розмір необгрунтований, понесений позивачем в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення. Представник позивача - адвокат Ставрук Н.З. 24.11.2021 надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що викладене у відзиві є безпідставним та необгрунтованим. 03.12.2021 від в.о. директора ЛКП «Львівелектротранс» Ковалів В.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, такі прийнятті судом та долучені до матеріалів справи. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ставрук Н.З. заявлені позовні вимоги підтримала, надавши пояснення, аналогічні за змістом до позовної заяви, просить задоволити. Представник відповідача Бегей І.М., діючи згідно довіреності, в судовому засіданні позов визнав в частині відшкодування позивачу франшизи в розмірі 2000 грн. Завлений розмір моральної шкоди розцінює як необгрунтовано завищеним, в частині витрат на правову допомогу вважає, що такі понесені в іншій справі про адміністративне правопорушення, а не в даній справі. Наполягає, що позивачу шкода повністю відшкодована згідно ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи те, що ремонт автомобіля визнано економічно необгрунтованим, з чим погодився позивач. Заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що 24.09.2019 на пр. Червоної Калини, 69 у м.Львовісталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та трамвая «Татра КТ4/Д» № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 09.12.2020 водія трамвая «Татра КТ4/Д» № [NUMBER] , [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. (а.с. 7-9). У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт вини водія трамваю [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і її вина не підлягає доказуванню. Встановлено, що власником транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 6). Автомобіль позивача застрахований у ПАТ «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта», договір страхування №УБ13544222 від 19.03.2019. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 02.02.2021 дійсна вартість автомобіля позивача до пошкодження становила 89 551,54 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля - 125 337,44 грн., вартість залишків у разі повного конструктивного знищення - 9000 грн. ( а.с.25). Встановлено, що 05.02.2021 ПАТ «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 78551,54 грн., яка визначена як різниця між вартістю автомобіля до пошкодження та залишковою вартістю автомобіля і франшизою, що визнається сторонами. Вирішуючи даний спір, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норму матеріального права, а саме ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночної процедури визначення вартості КТЗ встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003. Вимоги методики є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз. Відповідно до п. 7.17 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого колісного транспортного засобу не розраховується. Відновлення такого колісного транспортного засобу за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації колісного транспортного засобу. Тобто, якщо транспортний засіб є фізично знищеним (вартість відновлювального ремонту аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень) встановлюється вартість утилізації колісного транспортного засобу. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Отже, розмір шкоди, пов`язаної з фізичним знищення транспортного засобу розраховується за правилом ч. 2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У випадку фізичного знищення транспортного засобу його власнику відшкодовується різниця між ринковою вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (утилізаційною вартістю), а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. Згода чи незгода потерпілого передати залишки транспортного засобу винній у його пошкодженні особі, з огляду на те, що ліміт відповідальності страховика не перевищує розміру заподіяної потерпілій особі шкоди, не має правового значення, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Зазначений висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18. У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, установивши, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, та що у відповідності до вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія відшкодувала позивачу різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, тому вимоги позивача, заявлені до страхувальника про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 45785,9 грн. є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд стягує з відповідача на користь позивача розмір франшизи 2000 грн., в цій частині позов визнається представником відповідача. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12 та 81 ЦПК України. Як встановлено судом, позивач, будучи особою з інвалідністю 1 групи (Б), переніс душевні страждання, вимушений був звертатись за захистом своїх прав і доводити свою правоту в суді, частково був порушений його звичайний ритм життя, внаслідок ДТП, яке мало місце ще у вересні 2019 року, транспортний засіб, який спеціально обладнаний для фізичних потреб позивача зазнав механічних пошкоджень і станом на день розгляду справи у суді не відремонтований, позивач протягом двох років втратив можливість вільно та самостійно пересуватись на значні віддалі, зазнав тривалих незручностей, втратив психологічну рівновагу внаслідок порушення сталого побуту. Враховуючи наведене у сукупності, суд згідно зі ст.23 ЦК України переконаний, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. на користь позивача буде достатнім та реальним відшкодуванням завданих моральних страждань, справедливою сатисфакцією і такою, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. Задовольняючи частково позов, на підставі ст. 141 ЦПК України відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави. Також встановлено, що позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., які документально підтверджені (договір про надання правової допомоги від 25.09.2019, акт виконаних робіт від 28.12.2020, копія меморіального ордеру №К1230834Р4 та №К1230834К7 від 30.12.2020 про оплату правової допомоги згідно договору №55 від 25.09.2019) Тому такі слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved