Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право на проживання [INFO], по вул. Карпатській, в с. Руське Поле. Посилається на те, що в його будинку зараєстровані його син [PERSON] колишня невістка [PERSON] та онук [PERSON] Рішенням Тячівського районного суду від 10.12.2014 р. шлюб між відповідачкою та його сином був розірваний. Більше чотирьох років [PERSON] не проживає [INFO], по вул. Карпатській, в с. Руське Поле, не сплачує комунальні платежі, в утриманні будинку не приймає ніякої участі та не зберігає особистих речей. Ніхто не робив їй перешкоди у користуванні житлом. Позивач у судовому засіданні позовні ваимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та представник третьої особи Тячівської міської обєднаної територіальної громади у судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 36, по вул. Карпатській, в с. Руське Поле, що стверджується свідоцтвами про право власності на ? частину нерухомого майна від 09.04.2010 р. та про право на спадщину за законом на ? чатину нерухомого майна від 26.07.2010 р. У вказаному будинку зареєстровані позивач [PERSON], його син [PERSON], невістка [PERSON] та онук [PERSON] Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. 10.12.2014 р. рішенням Тячівського районного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до довідки № 707/02-348 від 07.09.2018 р. [PERSON], [INFO], зареєстрована за ардресою: с. Руське Поле, вул. Карпатська, 36, але не проживає з 2014 року після розірвання шлюбу з [PERSON] Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка більше року не проживає у належному позивачу житловому будинку № 36, по вул. Карпатській, у с. Руське Поле, та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їй проживати у даному будинку не наведено, тому її слід визнати такою, що втратила право на проживання в будинку, що належить позивачу. Свідок [PERSON] показав, що відповідачка його колишня мачуха. У 2014 році вона розлучилася з його батьком і переїхала до своїх батьків. Її ніхто не виганяв. Із позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поданої до суду 16.10.2014 р. вбачається, що вона вказала своє місце пролживання в м. Тячів, вул.. Селянська 61. Відповідачка не зявилася в судове засідання та надала суду ніяких доказів чи заперечень для відмови у позові. За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Тому,

Outcome: approved