Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеною позовною заявою в який просив стягнути з відповідача на її користь 14 483 грн. 48 коп., а також компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату по день фактичного звільнення. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що з 01.11.2001 року вона перебувала у трудових відносинах з ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». На час звільнення працювала на посаді спеціаліста першої категорії. Наказом №12-К від 27.02.2015 року звільнена за згодою сторін згідно п. 1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записом в моїй трудовій книжці. У день мого звільнення сума боргу ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» по заробітній платі переді мною складала 15 219,48 грн. 31.03.2015 року була виплачена заробітна плата за вересень місяць у розмірі 736,00 грн., залишилась не виплаченою заробітна плата за жовтень, листопад, грудень, січень та лютий на загальну суму 14483,48 гривень. Так, як ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» не розрахувався по заборгованості заробітної плати, вона вимушена звернутися в суд для захисту своїх матеріальних прав. Позивач в судове засідання не з'явився, відповідно до змісту наданої суду заяви, просив розглянути цивільну справу без його участі, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розгляд справи проводиться в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивач з 01.11.2001 року по 27.02.2015 рік включно працювала у Державному підприємстві «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на посаді спеціаліста першої категорії. Як встановлено у судовому засіданні заборгованість ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» по виплаті заробітної плати перед позивачем складала 15 219,48 грн., що підтверджується довідкою № 0107/126 від 02.03.2015 року, виданою ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (а.с. 4). 31.03.2015 року була виплачена заробітна плата за вересень місяць у розмірі 736,00 грн., залишилась не виплаченою заробітна плата за жовтень, листопад, грудень, січень та лютий на загальну суму 14483,48 гривень. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Також згідно з ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» - сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Враховуючи вищенаведене, компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату становить: · за жовтень 2014 = 2839,75*(1,019*1,03*1,031*1,053*1,108*1,14*100-100%) = 1246,42 грн. · за листопад 2014 = 2646*(1,03*1,031*1,053*1,108*1,14*100-100%) = 1091,30 грн. · за грудень 2014 = 2646*(1,031*1,053*1,108*1,14*100-100%) = 928,45 грн. · за січень 2015 = 2088,95*(1,053*1,108*1,14*100-100%) = 689,49 грн. · за лютий 2015 = 1638*(1,108*1,14*100-100%) = 430,99 грн. Таким чином, суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума невиплаченої заробітної плати у розмірі 14 483,48 грн. та сума компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 4386,65 грн. На підставі викладеного, ст. 116, 117, 237-1КЗпП України, ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ч. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 10, 57-60, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved