Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він проживає в кв.[ADDRESS]. В кв.[NUMBER] цього ж будинку проживає [PERSON], який здійснив напад на економічні інтереси позивача шляхом будівництва 3-ох поверхового будинку з розширенням 2.6 м. та продовженням на 9 м., повністю демонтувавши квартири під номерами [NUMBER] та [NUMBER], які розташовувалися на двох поверхах. Розпорядженням Франківської районної адміністрації від 15.08.2003р. №1050 про присвоєння поштового номера [NUMBER], де знаходяться квартри [NUMBER] та [NUMBER]. Вказана частина будинку знята з балансу Львівської міської ради на підставі наказу управління житлового господарства Львівської міської ради від 26.09.2003р. №49 - Д, після присвоєння окремого поштового номера [NUMBER]. Надалі представники ЛКП «Львівський ліхтар» та «Архітектурно-планувального бюро» при департаменті містобудування виконавчого комітету ЛМР з порушенням ст.83 ЗК України та ДБН 360-92 склали акт встановлення меж земельної ділянки від 17.09.2003 року, на підставі яких сесією ЛМР було прийнято рішення про надання [PERSON] земельної ділянки. Дізнавшись про це, позивач звернувся до прокурора м.Львова, був на прийомах у замісника мера, директора департаменту земельних відносин, начальника департаменту містобудування, однак ніяких заходів про відміну рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] прийнято не було. Такими своїми діями відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду, яка полягає в багаторічних психічних стражданнях, завдав шкоди здоров'ю, порушив його право власності. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, просить її задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, оскільки ВК ЛМР є неналежним відповідачем. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Оглянувши матеріали цивільної справи №1304/6339/12 (Провадження №2/1304/1779/12) судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2011р. №13497/11/9104 (а.с.4-8), розпорядження Франківської районнох адміністрації Львівської міської ради №1050 від 15.08.2003р. «Про присвоєння поштового номеру [ADDRESS]» та №1829 від 25.12.2003р. «Про оформлення права власності на будинок [ADDRESS]» визнані протиправними та скасовані. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. З матеріалів справи також видно, що позивач дійсно звертався в органи прокуратури, департамент містобудування Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, Управління з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області з приводу надання [PERSON] земельної ділянки для обслуговування будинку [ADDRESS]. Разом з тим, позивач не надав суду жодного належного доказу, який би підтверджував, те що діями чи рішеннями саме Виконавчого комітету Львівської міської ради йому завдану моральну шкоду, а також не довів обґрунтованість позовних вимог іншими засобами доказування. Окрім того, під час розгляду справи не встановлено прямого причинно-наслідкового зв'язку між погіршенням стану здоров'я позивача та діями відповідача. Рішенням Апеляційного суду Львівської області у справі №22-ц/783/2055/13 від 19.03.2013 року за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Галицького районного суду м.Львова від 06 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Львівської міської ради про відшкодування моральної шкоди (а.с..) встановлено факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] відповідачем - Львівською міською радою. Проте, вищевказане рішення не може бути прийняте судом до уваги, оскільки у справі яка розглядається і у вищевказаному рішенні Апеляційного суду Львівської області є відмінні відповідачі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки позивачем не доведено причинний зв'язок між заподіяною йому матеріальною шкодою та неправомірними діями відповідача, не доведено розміру матеріальної шкоди, який він просить стягнути з відповідача, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed