Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позов мотивує тим, що 16 травня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON]. було укладено кредитний договір № 500371859, відповідно до умов якого останній отримав кошти в розмірі 19 944 грн., зі сплатою відсотків передбачених договором за користування кредитом, строком 36 місяців з моменту укладення договору. 30.09.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500371859. 10.10.2016 між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, за яким новий кредитор набув права вимоги за кредитним договором укладеним з [PERSON] Оскільки, відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору належним чином не виконав, в звязку з чим станом на 10.10.2016 у нього утворилась заборгованість, яка в загальній сумі з відсотками становить 35\~261,06 грн. А тому просить, стягнути з відповідача в свою користь суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. У поданих суду письмових запереченнях позов визнав частково. Заперечував щодо нарахування комісії за обслуговування кредиту. Крім того, вказував на пропуск позивачем строку позовної давності щодо нарахування штрафу. Вимоги позову в частині заборгованості за кредитом в розмірі 17\~116,86 грн. та відсотків 2,92 грн. визнав. В додаткових поясненнях позивач вказував на те, що строки позовної давності він не пропустив, оскільки початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. А право на позов у нього виникло від моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання Договору факторингу від 10.10.2016. Крім того, відповідач підписуючи кредитний договір був ознайомлений з його умовами, в тому числі і комісійною винагородою, і його влаштовували всі умови. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 16 травня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON]. було укладено кредитний договір № 500371859, відповідно до умов якого останній отримав кошти в розмірі 19 944 грн., зі сплатою 0,01% річних за користування кредитом, строком 36 місяців з моменту укладення договору (а.с. 4-8). 30.09.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500371859 (а.с. 14-16). 10.10.2016 між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, за яким новий кредитор набув права вимоги за кредитним договором укладеним з [PERSON] (а.с. 17-19). Таким чином, права кредитора за кредитним договором № 500371859 від 16 травня 2013 року, який було укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] належать ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України установлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушуючи умови договору, свої зобовязання належним чином не виконував. Так, з розрахунку заборгованості (а.с. 11) вбачається, що станом на 10.10.2016 у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 35\~261,06 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 17\~116,86 грн., заборгованість за процентами 2,92 грн., заборгованість за комісією 8\~191,28 грн., штраф 9 950 грн. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. А тому, позов в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу 17\~116,86 грн. та за процентами 2,92 грн., підлягає до задоволення в повному обсязі. Що стосується штрафу, то пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така правова позиція висловлена в постанові ВСУ у справі №6-3006цс15. Стороною відповідача заявлено вимогу про застосування строків позовної давності до нарахування штрафу. Позивач звернувся до суду з позовом 22.09.2017. В розрахунку заборгованості штраф нарахований починаючи з грудня 2014 по 10.10.2016. В дванадцятимісячний строк перед зверненням до суду з наданого стороною позивача розрахунку входить лише одне нарахування штрафу за період з 17.09.2016 по 10.10.2016 в розмірі 350 грн., який і підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача. Як вбачається з п.2.8 розділу кредитного договору (а.с. 7), умовами договору було передбачено комісію за управління кредитом в розмірі 2,75% від суми кредиту. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час\~укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач нараховував комісію за обслуговування кредиту за рахунок споживача, що є незаконним. Такий висновок відповідає правовій позиції ВСУ у справі №6-1746цс16. А тому, позов в частині стягнення комісії до задоволення не підлягає. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в загальному розмірі 17\~469,78 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу -- 17\~116,86 грн., заборгованості за процентами 2,92 грн., штраф 350 грн. В решті вимог позову слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог (49,54%=792,64 грн.)

Outcome: partial