Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 14.06.2017 року близько 13 години [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 21150 д.н.з. [NUMBER] у м. Біла Церква по вул. Селянській, вчинив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 17.07.2017 року, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту від 27.06.2017 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, Моторне (транспортне) страхове бюро України 20.09.2017 видало наказ № 8570 про виплату страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] 21 вересня 2017 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 13 04537 250 грн. 23 коп. Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку склав 1 300. грн 00 коп., яке МТСБУ було сплачено особам, які надавали послуги по врегулюванню справи, згідно платіжного доручення № 1262229 від 30.11.2017. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача сплачене страхове відшкодування та витрати, які були сплачені особам, які надавали послуги по врегулюванню справи в розмірі 38 550 грн. 23 коп. та судовий збір в розмірі 2 102 грн. 00 коп. Ухвалою від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 14.06.2017 року близько 13.00 год. в м. Біла Церква по вул. Селянській, [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 21150, д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та допустив наїзд на припаркований автомобіль VOLKSWAGEN д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3 ПДР, у зв`язку з чим відповідача було притягнуто адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України, що підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 17.07.2017 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та із заявою про виплату йому страхового відшкодування. Відсутність у відповідача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності підтверджується також інформаційною довідкою з централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України. Згідно звіту від 27.06.2017 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля VOLKSWAGEN д.н.з. [NUMBER] станом на 27.06.2017 складає 40 133 грн. 19 коп. На підставі вказаного звіту Моторним (транспортним) страховим бюро України було видано наказ № 8570 від 20.09.2017 про виплату [PERSON] страхового відшкодування в сумі 37 250 грн. 23 коп. 21 вересня 2017 року Моторним (транспортним) страховим бюро України було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 37 250 грн. 23 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1259882 від 21 вересня 2017 року. 30 листопада 2017 року Моторним (транспортним) страховим бюро України було перераховано АТГ «СГ ТАС» оплату за послуги по врегулюванню справи в розмірі 1 300 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1262229 від 30 листопада 2017 року. Позивачем не вживалися заходи досудового врегулювання спору. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Таким чином, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. До страховика який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. З боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача МТСБУ, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум. А тому, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки. На підставі ст.ст. 1188, 1191 ЦК України, Закону України Про страхування, Законом України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved