Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Державного агентства земельних ресурсів в Кіровоградській області про стягнення моральної шкоди завданої неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади, в обґрунтування якого вказав, що між ним та Новоархангельською районною державною адміністрацією в Кіровоградській області 21.11.2008 року укладено договір оренди землі, строком на 5 років. В поновленні вказаного договору оренди землі відповідачем було відмовлено. Відмову відповідача оскаржено позивачем до Кіровоградського окружного адміністративного суду, постановою якого, дії відповідача були визнані протиправними. 09.09.2013 року відповідач повідомив позивача про заперечення у поновленні строку оренди землі загальною площею 30,16 га, розташованої на території Копенкуватської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Дану відмову також було оскаржено до Кіровоградського окружного адміністративного суду та постановою суду від 13.11.2013 року таку відмову відповідача визнано протиправною. 27.05.2014 року відповідачем видано наказ № 11-228/14-14-СГ про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки і укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки з [PERSON]. Зазначений наказ відповідача також було скасовано постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року. З урахуванням зазначених обставин, вважаючи таким чином, що відповідачем йому було завдано моральної шкоди, позивач з даним позовом звернувся до суду. Представник позивача у судове засідання з`явився, надав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання з'явилися, надали пояснення, згідно з якими позов не визнали, в його задоволенні просили відмовити. Прокурор Сігіда Л.М. у судове засідання з'явилася, позовні вимоги вважала необґрунтованими, в задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи та прокурора, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанов Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.09.2013 року, 13.11.2013 року та 22.01.2015 року, а також ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, позивач уклав з Новоархангельською районною державною адміністрацією в Кіровоградській області договір оренди земельної ділянки загальною площею 30,16 га від 21.11.2008 року, строком на 5 років, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Копенкуватської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Вказаний договір зареєстрований 12 грудня 2008 року у Державному реєстрі земель за № 040837600016. Після отримання позивачем від відповідача письмового повідомлення про закінчення терміну дії договору земельної ділянки та про необхідність замовлення технічної документації із землеустрою та проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, 26.06.2013 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист - повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки, до якого додано відповідні документи, зокрема копію витягу про грошову оцінку землі та довідку про відсутність заборгованості зі сплати податків, зборів, інших загальнообов'язкових платежів. Проте відповідачем повідомлено позивача про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про поновлення договору оренди земельної ділянки. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.09.2013 року, дії відповідача визнано протиправними та зобов'язано відповідача повторно розглянути лист - повідомлення [PERSON] від 26.06.2013 року про поновлення договору оренди земельної ділянки. 09.09.2013 року відповідач повторно направив позивачу листа про заперечення у поновленні строку оренди землі загальною площею 30,16 га, розташованої на території Копенкуватської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, який позивачем повторно було оскаржено до суду та згідно з постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.11.2013 року відмову відповідача у поновленні договору оренди земельної ділянки від 21.11.2008 року, укладеного строком на 5 років, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Копенкуватської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, визнано протиправною. Також, відповідно до постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року, визнано протиправними дії Головного управління Державного агентства земельних ресурсів в Кіровоградській області щодо видачі наказу № 11-228/14-14-СГ від 27.05.2014 року про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки, кадастровий № 040837600016, загальною площею 30,16 га, земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Копенкуватської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Дана постанова суду, згідно з ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, залишена без змін. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У відповідності до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З питання відмови відповідача у поновленні договору оренди землі від 21.11.2008 року позивач направляв письмові звернення до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастр та Кіровоградської обласної державної адміністрації, на які відповідно до ст. 40 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян» отримував відповіді. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Представником позивача надано пояснення, згідно з якими повідомлено, що позивач проживає удвох зі своєю дружиною, яка має самостійний дохід. Крім того представник позивача пояснив, що дохід від оренди земельної ділянки був єдиним джерелом доходів сім'ї, а втрата можливості оренди земельної ділянки негативно вплинула на рівень життя позивача. Крім того, розмір моральної шкоди представник позивача обґрунтував матеріальними втратами, як - то: сплата судових витрат та витрати на поїздки до суду. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності заподіяної відповідачем йому шкоди, тобто не доведено та не доказано, що діями чи бездіяльністю відповідача йому спричинено моральної шкоди у вигляді фізичного болю чи страждань, душевних страждань, яких позивач зазнав би у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації, а доводи представника щодо отримання позивачем моральної шкоди у зв'язку з матеріальними втратами не є підставою для задоволення позову. Таким чином, за вказаних обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Відповідно до ст.. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема: витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, які відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України несуть сторони. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Outcome: dismissed