Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивачем [PERSON] подано до суду позов до відповідача [PERSON] , відповідача [PERSON] , відповідача [PERSON] про визнання недостовірною інформацію, та такою, що порушує право на повагу до гідності, честі та недоторканності ділової репутації, зобов`язати спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування вибачення у місцевому засобі інформації або на зборах жителів багатоквартирного будинку та стягнення відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 300000.00 грн. Позовні вимоги мотивуються тим, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача (адвокат) Речиць Віталій Вікторович пояснили, що 16 серпня 2019 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подано Устинівському селищному голові Кіровоградської області [PERSON], директору Устинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] колективне звернення про вжиття заходів до сім`ї [PERSON] . У їх колективному зверненні зазначено, що батько [PERSON] та матір [PERSON] постійно залишають своїх дітей без нагляду дорослих, діти потрапляють в різноманітні неприємні ситуації, що призводить до моральної та матеріальної шкоди жителям будинку. На розмову щодо догляду за дітьми батьки говорити не хочуть. У вечірній та нічний час неодноразово з квартири сім`ї [PERSON] доносяться крики дорослих та плач малолітніх дітей, можливе їх побиття, так як батьки перебувають у стані алкогольного сп`яніння. Щоб зупинити крики, жителі сусідніх квартир стукають у двері, вікна балкону та міжкімнатні стіни, але на стукіт ніхто не реагує та крики не зупиняються. Під час перевірки представниками компетентних органів колективного звернення встановлено, що сім`я [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно, компрометуючі матеріали відсутні. Син, [PERSON] , [INFO], навчається у другому класі Устинівської ЗШ І-ІІІ ст. Батьки цікавляться навчанням сина, приділяють значну увагу його вихованню. На всі зауваження, поради вчителів батьки реагують. Дочка, [PERSON] , [INFO] відвідує Устинівський дошкільний навчальний заклад. До дитячого садка дитину приводять батьки. Дитина охайна, забезпечена одягом і взуттям. Батьки цікавляться вихованням дитини в групі, беруть участь у батьківських зборах. До адміністративної відповідальності [PERSON] та [PERSON] не притягувалися, на «Д» обліку у лікаря психонарколога не перебувають. Стан батьків не перешкоджає задоволенню потреб дітей, їхній батьківський потенціал належний. Вважають, що позовні вимоги до відповідача [PERSON] , відповідача [PERSON] , відповідача [PERSON] про визнання недостовірною інформацію, такою, що порушує право на повагу до гідності, честі та недоторканність ділової репутації, зобов`язати спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування вибачення у місцевому засобі інформації або на зборах жителів багатоквартирного будинку та стягнення відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 300000.00 грн. підлягають задоволенню. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зобов`язані шляхом вибачення у районній газеті «Трудівник Устинівщини» або після набрання судовим рішенням законної сили на зборах жителів багатоквартирного будинку по [ADDRESS] спростувати поширену ними у відношенні [PERSON] та членів її сім`ї наступну недостовірну інформацію: [PERSON] та її чоловік [PERSON] не доглядають за своїми малолітніми дітьми, які будучи без нагляду завдають різної шкоди сусідам, у квартирі часто чути крики дітей, над якими знущаються батьки, розпиваючи спиртні напої. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зобов`язані сплатити на користь [PERSON] відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 300000.00 грн. та відшкодувати на користь [PERSON] судові витрати у справі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] , відповідач [PERSON] , відповідач [PERSON] та представник відповідачів (адвокат) Дем`яненко Тетяна Олександрівна пояснили, що [PERSON] та [PERSON] , як батьки, залишають своїх дітей без нагляду дорослих, діти потрапляють в різноманітні неприємні ситуації, що призводить до моральної та матеріальної шкоди жителям будинку. На розмову щодо догляду за дітьми батьки говорити не хочуть. У вечірній та нічний час неодноразово з квартири сім`ї [PERSON] доносяться крики дорослих та плач малолітніх дітей, можливе їх побиття, так як батьки перебувають у стані алкогольного сп`яніння. Щоб зупинити крики, жителі сусідніх квартир стукають у двері, вікна балкону та міжкімнатні стіни, але на стукіт ніхто не реагує та крики не зупиняються. 16 серпня 2019 року ними було подано колективне звернення Устинівському селищному голові Кіровоградської області [PERSON], директору Устинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] про вжиття заходів до сім`ї [PERSON] . Під час перевірки представниками компетентних органів колективного звернення проведено з [PERSON] та [PERSON] профілактичну бесіду щодо дотримання належних умов проживання та виховання дітей, проте викладені у колективному зверненні факти не підтверджено. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник відповідачів (адвокат) Дем`яненко Тетяна Олександрівна не визнають у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] про визнання недостовірною інформацію, такою, що порушує право на повагу до гідності, честі та недоторканність ділової репутації, зобов`язати спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування вибачення у місцевому засобі інформації або на зборах жителів багатоквартирного будинку та стягнення відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 300000.00 грн. Вважають, що [PERSON] зобов`язана сплатити відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь: [PERSON] в сумі 2000.00 грн., [PERSON] в сумі 2000.00 грн., [PERSON] в сумі 2000.00 грн. Свідок [PERSON] пояснив, що з дружиною [PERSON] мають на утриманні та вихованні двох малолітніх дітей. На протязі 2019 року у нього з дружиною [PERSON] виникли спірні правовідносини з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо дітей. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] необгрунтовано обвинувачували дітей у неналежній поведінці та спричиненні різного роду шкоди майну. 16 серпня 2019 року ними було подано Устинівському селищному голові [PERSON] , директору Устинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] колективне звернення про вжиття заходів до сім`ї [PERSON] їх колективному зверненні зазначено: батьки: [PERSON] та [PERSON] постійно залишають своїх дітей без нагляду дорослих, діти потрапляють в різноманітні неприємні ситуації, що призводить до моральної та матеріальної шкоди жителям будинку. На розмову щодо догляду за дітьми батьки говорити не хочуть. У вечірній та нічний час неодноразово з квартири [PERSON] доносяться крики дорослих та плач малолітніх дітей (можливе побиття), так як батьки перебувають у стані алкогольного сп`яніння. Щоб зупинити крики, жителі сусідніх квартир стукають у двері, вікна балкону та міжкімнатні стіни, але на стукіт ніхто не реагує та крики не зупиняються. Викладені у колективному зверненні обставини не відповідають дійсності, є такими, що порушують право на повагу до гідності, честі та недоторканність ділової репутації [PERSON] . Відмовляється подавати заяву про залучення його до участі у справі, як третю особу на стороні позивача [PERSON] з особистих причин. Свідок [PERSON] пояснив, що на протязі тривалого часу особисто бачив [PERSON] та [PERSON] у другій половині дня у торгівельному закладі у смт. Устинівка у стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] та [PERSON] вживали спиртні напої у присутності малолітніх дітей. [PERSON] у телефонній розмові пропонувала йому, щоб він відмовився надати ці пояснення у судовому засіданні у цивільній справі. Свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. З [PERSON] та [PERSON] є сусідами. [PERSON] та [PERSON] постійно залишають своїх дітей без нагляду, діти потрапляють в різні неприємні ситуації, що призводить до моральної та матеріальної шкоди жителям будинку. На розмову щодо догляду за дітьми батьки говорити не хочуть. У вечірній та нічний час неодноразово з квартири [PERSON] доносяться крики дорослих та плач малолітніх дітей, так як батьки перебувають у стані алкогольного сп`яніння. Щоб зупини крики, жителі сусідніх квартир стукають у двері, вікна балкону та міжкімнатні стіни. Свідок [PERSON] пояснила, що особисто бачила [PERSON] кілька разів у стані алкогольного сп`яніння.[PERSON] особисто бачила у стані алкогольного сп`яніння після закінчення його робочого часу. [PERSON] та [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння бачила і у торгівельному закладі у смт. Устинівка. Свідок [PERSON] пояснила, що 27 листопада 2019 року [PERSON] записувала на мобільний телефон сварку з [PERSON] щодо колективного звернення жителів будинку по [ADDRESS] щодо вжиття заходів до сім`ї [PERSON] про неналежне виховання ними малолітніх дітей. Свідок [PERSON] пояснила, що перебуває на посаді головного спеціаліста служби у справах дітей Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області. Після отримання 16 серпня 2019 року від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] колективного звернення від 15 серпня 2019 року про вжиття заходів до сім`ї [PERSON] щодо неналежного виховання ними малолітніх дітей було проведено перевірку та встановлено наступне. Сім`я [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно, компроментуючі матеріали відсутні. Син, [PERSON] , [INFO], навчається у другому класі Устинівської ЗШ І-ІІІ ст. Батьки цікавляться навчанням сина, приділяють значну увагу його вихованню. На всі зауваження, поради вчителів батьки реагують. Дочка, [PERSON] , [INFO] відвідує Устинівський дошкільний навчальний заклад. Дитина охайна, забезпечена шкільним одягом і взуттям. Батьки цікавляться вихованням дитини в групі, беруть участь у батьківських зборах. До адміністративної відповідальності [PERSON] та [PERSON] не притягувалися, на обліку у лікаря психонарколога не перебувають. Стан батьків не перешкоджає задоволенню потреб дітей, їхній батьківський потенціал належний. Свідок [PERSON] пояснила, що перебуває на посаді заступника директора, начальника відділу Устинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Після отримання 16 серпня 2019 року від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] колективного звернення від 15 серпня 2019 року про вжиття заходів до сім`ї [PERSON] щодо неналежного виховання ними малолітніх дітей було проведено перевірку та встановлено наступне. Сім`я [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно, компроментуючі матеріали відсутні. Син, [PERSON] , [INFO], навчається у другому класі Устинівської ЗШ І-ІІІ ст. Батьки цікавляться навчанням сина приділяють значну увагу його вихованню. На всі зауваження, поради вчителів батьки реагують. Дочка, [PERSON] , [INFO] відвідує Устинівський дошкільний навчальний заклад. Дитина охайна, забезпечена шкільним одягом і взуттям. Батьки цікавляться вихованням дитини в групі, беруть участь у батьківських зборах. До адміністративної відповідальності [PERSON] та [PERSON] не притягувалися, на обліку у лікаря психонарколога не перебувають. Стан батьків не перешкоджає задоволенню потреб дітей, їхній батьківський потенціал належний. Заслухавши учасників справи, свідків, ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини. Відповідно до ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Згідно матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. У актовому записі про народження дитини відділу державної реєстрації актів цивільного стану Устинівського районного управління юстиції у Кіровоградській області за №15 від 12 квітня 2012 року зазначено, що [PERSON] , народився: [INFO] , місце народження: Україна Кіровоградська область смт. Устинівка, в графі «батьки» записано: батько: [PERSON] , мати: [PERSON] . У актовому записі про народження дитини відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Устинівського районного управління юстиції у Кіровоградській області за №53 від 26 червня 2014 року зазначено, що [PERSON] , народилася: [INFO] , місце народження: Україна Кіровоградська область смт. Устинівка, в графі «батьки» записано: батько: [PERSON] , мати: [PERSON] . Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України). Частиною 1 ст.42 ЦПК України передбачено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами. Тобто, відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і на цій підставі притягується до участі у справі за пред`явленими позовними вимогами. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін (ч.1 ст.52 ЦПК України). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи (ч.1 ст.53 ЦПК України). Частиною 1 ст.49 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. [PERSON] викликаний до суду для допиту як свідок, за клопотанням позивача [PERSON] . Свідок [PERSON] у справі позовного провадження не є учасником справи, тобто, не є стороною, третьою особою. Таким чином, свідок [PERSON] , відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України, не має права учасника справи. Частиною 5 ст.12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У судовому засіданні [PERSON] відмовився подавати заяву про залучення його до участі у справі, як третю особу на стороні позивача [PERSON] з особистих причин та погодився і надав пояснення як свідок сторони позивача. Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання недостовірною та такою, що порушує право на повагу до гідності, честі та недоторканності ділової репутації, зобов`язати спростувати поширену недостовірну інформацію та стягнення відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 300000.00 грн., повернуто свідку [PERSON] заяву про визнання законним представником малолітніх дітей та право на участь у судовому розгляді справи по суті, як законний представник малолітніх дітей. У судовому засіданні [PERSON] роз`яснено право на подання заяви про участь у судовому розгляді справи по суті, як третя особа. Частиною 4 ст.32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно (ст.269 ЦК України). Частиною 1 ст.270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Згідно ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Пунктами 4,15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» за №1 від 27 лютого 2009 року передбачено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально -етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації . Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Таким чином, юридичним складом правопорушення у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Судом розглянуто справу за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом. Згідно з положеннями ст.277 ЦК України та ст.12 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. [PERSON] у позовній заяві до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] просить визнати поширені ними у колективному зверненні від 15 серпня 2019 року до Устинівського селищного голови Кіровоградської області [PERSON] та директора Устинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] відомості, як недостовірну інформацію, та такою, що порушує право на повагу до її гідності, честі та недоторканності ділової репутації, яка викладена у наступній формі: [PERSON] та її чоловік [PERSON] не доглядають за своїми малолітніми дітьми, які будучи без нагляду завдають різної шкоди сусідам, у квартирі часто чути крики дітей, над якими знущаються батьки, розпиваючи спиртні напої. Статтею 275 ЦК України визначено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» за №1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Таким чином, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). [PERSON] у позовній заяві просить зобов`язати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] шляхом вибачення у районній газеті «Трудівник Устинівщини» або після набрання судовим рішенням законної сили на зборах жителів багатоквартирного будинку по [ADDRESS] спростувати наступну поширену у відношенні [PERSON] та членів її сім`ї недостовірну інформацію: [PERSON] та її чоловік [PERSON] не доглядають за своїми малолітніми дітьми, які будучи без нагляду завдають різної шкоди сусідам, у квартирі часто чути крики дітей, над якими знущаються батьки, розпиваючи спиртні напої. Європейським Судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета » та Бородянський проти Росії» зазначено, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський Суд з прав людини зауважує, що термін «приватне життя» є широким поняттям, яке не має вичерпного визначення, і поширюється на безліч аспектів самоідентифікації людини, наприклад, на ім`я особи та зображення, і включає в себе її фізичну та психологічну цілісність. Репутація і честь людини є частиною її самоідентифікації і психологічної цілісності, а тому також охоплюються поняттям приватне життя (рішення ЄСПЛ від 20 червня 2017 року у справі «Богомолова проти Росії»). Згідно ч.1 ст.302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Частинами 1,2 ст.30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Таким чином, у Конституції України зазначено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55). У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» за №1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно ч.5 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» за №1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. 16 серпня 2019 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подано Устинівському селищному голові Кіровоградської області Пенькову Ігорю Олександровичу, директору Устинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] колективне звернення від 15 серпня 2019 року про вжиття заходів до сім`ї [PERSON] . У колективному зверненні зазначено, що батько [PERSON] та матір [PERSON] постійно залишають своїх дітей без нагляду дорослих, діти потрапляють в різноманітні неприємні ситуації, що призводить до моральної та матеріальної шкоди жителям будинку. На розмову щодо догляду за дітьми батьки говорити не хочуть. У вечірній та нічний час неодноразово з квартири сім`ї [PERSON] доносяться крики дорослих та плач малолітніх дітей, можливе їх побиття, так як батьки перебувають у стані алкогольного сп`яніння. Щоб зупинити крики, жителі сусідніх квартир стукають у двері, вікна балкону та міжкімнатні стіни, але на стукіт ніхто не реагує та крики не зупиняються. Устинівським селищним головою Кіровоградської області [PERSON] письмовим повідомленням за №662 від 18 вересня 2019 року [PERSON] повідомлено, що колективне звернення розглянуто та встановлено наступне. Сім`я [PERSON] має двоє малолітніх дітей, дочку і сина. Дочка відвідує Устинівський дошкільний навчальний заклад. Син навчається Устинівській ЗШ. Батько [PERSON] працює. Мати [PERSON] домогосподарка. Достатніх підстав для вжиття заходів до [PERSON] та [PERSON] щодо неналежного виконання батьківських обов`язків по відношенню до їх малолітніх дітей не має. Якщо між Вами та сім`єю [PERSON] виник конфлікт, необхідно вирішувати його мирним шляхом, як добрі сусіди, або у судовому порядку. Директором Устинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] письмовим повідомленням за №01-13/159 від 18 вересня 2019 року та головним спеціалістом служби у справах дітей Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області [PERSON] письмовим повідомленням за №01-14/222/2 від 16 вересня 2019 року [PERSON] повідомлено, що колективне звернення розглянуто та встановлено наступне. Батько [PERSON] працює завідувачем Устинівського районного сектору управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області. Мати [PERSON] домогосподарка. Сім`я [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно, компроментуючі матеріали відсутні. Син, [PERSON] , [INFO], навчається у другому класі Устинівської ЗШ І-ІІІ ст. Батьки цікавляться навчанням сина, приділяють значну увагу його вихованню. На всі зауваження, поради вчителів батьки реагують. Дочка, [PERSON] , [INFO] відвідує Устинівський дошкільний навчальний заклад. До дитячого садка дитину приводять батьки. Дитина охайна, забезпечена шкільним одягом і взуттям. Батьки цікавляться вихованням дитини в групі, беруть участь у батьківських зборах. До адміністративної відповідальності [PERSON] та [PERSON] не притягувалися, на «Д» обліку у лікаря психонарколога не перебувають. Стан батьків не перешкоджає задоволенню потреб дітей, їхній батьківський потенціал належний. Працівниками служби у справах дітей Устинівської районної державної адміністрації з [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо дотримання належних умов проживання та виховання дітей, проте викладені у колективному зверненні факти не підтверджено. Виконуючим обов`язки начальника Устинівського ВП Долинського ВП ГУНП у Кіровоградській області Євгеном Личман письмовим повідомленням за №2442/124-2019 від 13 серпня 2019 року [PERSON] повідомлено, що звернення розглянуто та встановлено наступне. За письмовим зверненням проведено перевірку на підставі Закону України «Про звернення громадян». В результаті перевірки не встановлено об`єктивних даних про склад будь - якого кримінального правопорушення, передбаченого КК України у її діях. У пункті 2 статті 10 Конвенції зазначено, що вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Згідно із судовою практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. У рішеннях Європейського Суду з прав людини (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна, Прагер і Обершлік ), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Європейський суд із прав людини підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Таким чином, повинно бути розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Тобто, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). У разі звернення особи із заявою до компетентних органів необхідно враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Наявність у зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подано Устинівському селищному голові Кіровоградської області Пенькову Ігорю Олександровичу, директору Устинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] колективне звернення від 15 серпня 2019 року про вжиття заходів до сім`ї [PERSON] з метою захистити свої права, свободи та інтереси. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] при поданні до компетентних органів колективного зверення мали на меті перевірку уповноваженими на це законом посадовими особами фактів та обставин, що є реалізацією ними конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації. Під час судового розгляду справи по суті не встановлено, що подане колективне звернення до компетентних органів мотивовано цілеспрямованими діями заявників на приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON] та членів її сім`ї. Таким чином, оспорювані у позовних вимогах судження у колективному зверненні, відповідно до правових норм цивільного законодавства та роз`яснень п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» за №1 від 27 лютого 2009 року, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При встановлених обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині про визнання недостовірною інформацію, та такою, що порушує право на повагу до гідності, честі та недоторканності ділової репутації, зобов`язати спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування вибачення у місцевому засобі інформації або на зборах жителів багатоквартирного будинку задоволенню не підлягають. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Пунктом 4 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що м оральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У абзацах 1, 4 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року зазначено, що при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі поширенням відомостей, які не відповідають дійсності і порочать її честь, гідність та ділову репутацію, необхідно враховувати роз`яснення, які дав Пленум Верховного Суду України в постанові від 28 вересня 1990 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій». Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації, втручання в приватне життя тощо), то це може тягти за собою відшкодування моральної шкоди. Колективне звернення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Устинівського селищного голови [PERSON] та директора Устинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] про вжиття заходів до сім`ї [PERSON] за змістом є критичною оцінкою певних фактів, що містять їх думки та судження про обставини спірних правовідносин між сторонами, є констатацією фактів і оціночними судженнями заявників, яке подано ними в установленому законодавством порядку компетентному органу для його належного розгляду та вирішення і встановлені у справі обставини не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При встановлених обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині про стягнення відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 300000.00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Однак, чинним цивільно-процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частинами 1 -7 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до пунктів 1,2,4,5,6,12 ч.3 ст.2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідачів адвокатом Дем`яненко Тетяною Олександрівною подано суду: ордер про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг адвокатом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; квитанцію від 13 березня 2020 року про оплату [PERSON] гонорару в сумі 2000.00 грн., [PERSON] гонорару в сумі 2000.00 грн. та [PERSON] гонорару в сумі 2000.00 грн. адвокату за договором про надання правничої допомоги винагороди за здійснення представництва та за надання правової допомоги клієнту. Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Враховуючи складність цивільної справи, виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, а також з урахуванням заперечення стороною позивача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу підлягає зменшенню.

Outcome: approved