Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд до відповідача з дійсним позовом, просить стягнути на свою користь заборгованість по кредитному договору від 02.10.2006р. в сумі 11920.99 грн., мотивуючи дане тим, що відповідач порушила договірні зобов'язання по погашенню кредиту, у зв,язку з чим у неї виникла заборгованість відносно взятого кредиту станом на 31.07.2014 року, яку вона відмовляється добровільно сплачувати. Представник позивача в судове засідання не з,явився, суду надана заява з проханням розглянути справу у відсутність представника позивача Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог у зв,язку з їх безпідставністю та необгрунтованністю, а також, що вона не була ознайомлена з умовами договору та їх не підписувала та з пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, прийшов до думки, що позов є таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 02.10.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач на підставі заяви, як позичальник отримав кредит у розмірі 450.00 Доларів США на строк 24 місяці у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21.96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк чи інший фінансовий заклад зобов,язані видати грошові кошти /кредит/ позичальнику в розмірі і на умовах встановлених договором, а позичальник зобов,язаний повернути кредит, та сплатити проценти. Згідно зі ст.. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Позивач звертаючись до суду з позовом вважає, що письмова форма договору споживчого кредиту дотримана, оскільки підписана заява позичальника від 02.10.2006р.. В заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг Однак копія заяви, що подана позивачем до матеріалів справи, містить підпис позичальника [PERSON] та підпис представника банку, у той же час Умови і правила надання банківських послуг- кредиту фізичним особам підписані головою правління банку, але не мають підпису позичальника його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід,ємності від Заяви позичальника. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода відповідачем на укладення кредитного договору з урахуванням вказаних Умов, на які посилається позивач, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позичальника, строк виконання зобов,язань за якою встановлений зі строком дії кредитної карти 24 місяці до 02.10.2008р. Згідно п. 2.1.1.4.6 Умов та Правил надання банківських послуг - у разі порушення клієнтом зобов,язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень, банк має право змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту 91 першого дня з моменту порушення зобов,язань клієнтом з погашенням кредиту в повному обсязі. Суд вважає, що такий строк про порушення свого права клієнтом для банка починається з листопада 2008р. Банк звернувся до суду з позовом 30.09.2014р.. Згідно зі ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у 3 роки для зобов,язань по сплаті штрафних санкцій в один рік. Частиною 1 ст. 259 ЦК України, передбачено, що позовна давність встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Доказів про укладення такого договору між банком та Репіною суду не надано. Статтею 261 ч.1 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася, або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Кредитний договір укладений між сторонами на строк дії кредитної карти - 24 місяці з 02.10.2006р. по 02.10.2008р. та з останньої дати суд вважає починається перебіг строку позовної давності. Відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Враховуючи положення п.7 частини 13 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у справах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги / стягнення неустойки, тощо/, положення п.7 ч.13 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», застосовуються й до додаткових вимог банку / іншої фінансової установи/. За приписами ст.. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Оскільки у задоволенні позовних вимог належить відмовити, то не підлягають і відшкодуванню позивачу і судові витрати / ст.. 88 ЦПК України/.

Outcome: dismissed