Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач ЖКП № 3 звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідачі проживають за адресою [ADDRESS] та є споживачами послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надає позивач.Однак, свого обов`язку по оплаті отриманих послуг відповідачі належним чином не виконували, тому у них виникла заборгованість по оплаті отриманих послуг. На підставі наведеного та із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій - 1847,32 грн., 3% річних - 161,74 грн., інфляційні втрати - 367,92 грн., 2102 грн. сплаченого судового збору, та 35 грн. витрат на отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. 01.10.2020 року надали суду відзив на позовну заяву. Просили суд у позові відмовити із вказаних у відзиві підстав. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З матеріалів справи судом встановлено, що ЖКП №3 утримувало та проводило обслуговування житлового будинку [ADDRESS] до 01 лютого 2020 року. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані і проживають в квартирі [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується довідкою місцевого обчислювального центру (а.с.9). У своїй діяльності Підприємство керується Конституцією та законами України, нормативно-правовими актами Президента України і Кабінету Міністрів України, рішеннями Луцької міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями Луцького міського голови, іншими нормативно-правовими актами та Статутом. Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Згідно з вимогами ст.ст. 64, 68, 160, 162 Житлового кодексу України та п.п. 17 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, власники (квартиронаймачі) зобов`язані вносити квартирну плату та плату за обслуговування і ремонт будинків щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі зобов`язані своєчасно проводити оплату наданих послуг, а у разі несвоєчасного здійснення платежів сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Як вбачається з поданого позивачем уточненого розрахунку заборгованості у відповідачів існує заборгованість перед позивачем за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території 1847,32 грн., 3% річних - 161,74 грн., інфляційні втрати - 367,92 грн.. Нарахування вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснювалося за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на підставі рішень виконкому Луцької міської ради від 31.05.2010 року №346-1, від 05.06.2013 року №319-1 «Про тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами , №792-12 від 21.12.2016 року «Про скориговані тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами», №20-1 від 24.01.2018 року «Про скориговані тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами», а останні у відповідності до ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування» є обов`язковими до виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року (справа № 6-59цс13). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статей 151, 162 Житлового кодексу Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572. У відповідності до п. 5, ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також, згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 ( із змінами внесеними постановою від 24 січня 2006 р. N 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказів ненадання або неналежного надання позивачем послуг відповідачами не надано та дана обставина не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. Водночас, відповідачі зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку і прибудинкової території виконували неналежним чином. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідачів за послуги з утримання будинку та прибудинкової території складає в загальній сумі1847,32 грн. станом на 01.08.2020 року. За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про підставність заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми заборгованості, 3 % річних та інфляційних збитків. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, оскільки спір вирішуються судом в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог ЖКП №3 щодо стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних, виходячи саме з наданих ними розрахунків. Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідачів з індексу інфляції становить 367,92 грн., а три відсотки річних за цей період 161,74 грн. Суд погоджується з розрахунками позивача, оскільки інших розрахунків на їх спростування відповідачами не надано. Посилання відповідачів на те, що позивачем не надавалися належним чином житлово-комунальні послуги, оплату за які з них просить стягнути обслуговуюча організація, не підтверджені належними доказами, відповідні акти ними не надано. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути також 2102 грн. сплаченого судового збору та 35 грн. витрат на отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 257, 267, 322, 509, 509, 526,625, 901,903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19,20, 21,31, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( від 24 червня 2004 року №1875-IV, чинний до 01 травня 2019 року), ст.ст.151, 162 Житлового Кодексу Української РСР,

Outcome: approved