Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач в судове засідання не з?явилась, повідомлена про дату, час і місце судового засідання, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У позовній заяві вказала, що свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису за № 598 від 05 серпня 2009 року відповідач вказаних батьком [PERSON] [INFO] . Дитина проживає з позивачем, а шлюб між сторонами розірваний за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2010 року. Разом із тим дитина знаходиться на диспансерному обліку, що вимагає ретельне та бажано санаторно-курортне лікування, навчається у спеціалізованій школі з поглибленим вивченням англійської мови, позивач працює у міжнародній компанії ТОВ «ЄМЄССІ» з можливістю виїзду за кордон України. Між тим без дозволу батька дитина не може виїхати за межі України, у зв?язку із чим просить дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] оформити документи для тимчасового виїзду малолітнього [PERSON] , [INFO] , за межі України. Дозволити [PERSON] , [INFO] виїзд за межи території України в супроводі матері [PERSON] або уповноважених нею осіб без згоди батька - [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] до країн Європейського Союзу: Австрійська Республіка, Республіка Болгарія, Королівство Бельгії, Грецька Республіка,Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії , Велике Герцогство Люксембург, Королівство Нідерландів, Республіка Польща,Федеративна Республіка Німеччина , Португальська Республіка, Румунія, Республіка Угорщина, Французька Республіка, Чеська Республіка, Республіка Хорватія, Фінляндська Республіка, Королівство Швеція , Швейцарія , а також Республіка Молдова, Турецька Республіка, Арабська Республіка Єгипет, Російська Федерація, Республіка Білорусь терміном до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не з?явився, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в судове засідання не з?явився, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, надав заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення сторін, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією визначено, що свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису за № 598 від 05 серпня 2009 року відповідач вказаний батьком [PERSON] [INFO] . Дитина проживає з позивачем, а шлюб між сторонами розірваний за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2010 року. Разом із тим дитина знаходиться на диспансерному обліку, що вимагає ретельне та бажано санаторно-курортне лікування, навчається у спеціалізованій школі з поглибленим вивченням англійської мови, позивач працює у міжнародній компанії ТОВ «ЄМЄССІ» з можливістю виїзду за кордон України. Між тим без дозволу батька дитина не може виїхати за межі України. Відповідно до вимог ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року,вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини, що визначено правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). За пунктами 2, 2.2, встановлених правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: approved