Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 15 серпня 2009 року з відповідачем зареєстрував шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського РУЮ Закарпатської області, актовий запис № 29. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON]. Однак, подружнє життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого їх сім'я припинила своє існування. Оскільки близько чотирьох років спільно не проживають, шлюб між ними існує лише формально, тому просить такий розірвати, неповнолітню доньку залишити на утриманні та вихованні при матері. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі без надання строку на примирення, оскільки дане питання ним обдумане та вирішене остаточно. Також просив не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з'явилася, подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, строк на примирення не надавати, так як питання розірвання шлюбу нею обдумане, позов визнала. Крім цього, після розірвання шлюбу просила відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 15 серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], актовий запис № 29 (а. с. 4, 5-6). Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] (а. с. 7). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім'ю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнала, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Крім цього встановлено, що відповідно до квитанції № 0632720137 від 27 серпня 2018 року позивачем сплачено 704,80 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved