Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Мостобуд», управління механізації Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, компенсації за невикористану відпустку. Мотивував свої вимоги тим, що він 01 грудня 2016 року був звільнений за власним бажанням з посади водія у управлінні механізації ПАТ «Мостобуд» на підставі наказу № 46-к від 01 грудня 2016 року. В день звільнення підприємство не провело з ним повного розрахунку, а зокрема не виплатило заробітну плату, а тому він звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 18360 гривень, суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 30177 гривень 92 копійки, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 23303 гривень 44 копійки. Позивач надіслав до суду заяву з клопотанням слухати справу у його відсутність. Просив позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилали. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2016 року позивач був звільнений за власним бажанням з посади водія у управлінні механізації ПАТ «Мостобуд» на підставі наказу № 46-к від 01 грудня 2016 року. З розрахункових листків наданих позивачем у додатку до позову вбачається, що станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі складає 18360 гривень. Суд вважає доведеним той факт, що в день звільнення позивача з ним не було проведено повного розрахунку, а тому суд бере до уваги наданий представником відповідача розрахунок заборгованості і вважає, що така сума підлягає до стягнення у розмірі 18360 гривень. Право на справедливий судовий розгляд, визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. З врахуванням недотримання адміністрацією ПАТ «Мостобуд» правил ст. 116 Кодексу законів про працю України, щодо виплати [PERSON] всіх сум, що належать йому до виплати при звільненні та з врахуванням наявності заборгованості підприємства перед останнім на день звільнення, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі на його користь і вважає за необхідне присудити на користь позивача суму пред'явлену до стягнення в межах наданої представником відповідача довідки про наявність заборгованості, яка в ході розгляду справи відповідачем була уточнена. Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд покладає в основу рішення наступний розрахунок: 247.36 гривень (середньоденний заробіток) х 122 дні = 30177.92 гривень і вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь зазначену суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 грудня 2016 року по травень 2017 року. Крім того, відповідно до п. 7 Порядку нарахування суми компенсації за невикористану відпустку провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, які припадають на відпрацьований період). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення суду наданий позивачем розрахунок компенсації за невикористану щорічну відпустку у кількості 117 календарних днів за період роботи з 27 жовтня 2011 року по день звільнення і вважає, що до стягнення підлягає 23303.44 гривень компенсації за невикористану щорічну відпустку. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати в межах одного місяця. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України стягнувши з відповідачі судовий збір на користь держави Україна у розмірі 718 гривень 41 копійка .

Outcome: approved