Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду 12.08.2015 року, уточнивши вимоги (а.с.12-13), просив суд: визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №16 в буд.№17 по вул. Балакіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з позбавленням їх права користування житловим приміщенням за вказаною адресою; зобовязати Саксаганський районний відділ в м. Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: вул. Балакіна 17/16, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область; стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказав, що він є головним наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Балакіна 17/16 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Окрім нього в квартирі значаться зареєстрованими: [PERSON], [INFO], - невістка, та [PERSON], [INFO], - онука. Починаючи з травня 2008 року відповідачі припинили користуватись житловим приміщенням, перешкод в користуванні яким він їм не чинив. Будь-яких заяв від них стосовно збереження за ними житла на період їх відсутності вони не подавали. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку, через що позивач вимушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг за них, що ставить його в скрутне матеріальне становище як пенсіонера та інваліда ІІ групи, у звязку з чим за захистом своїх майнових прав він вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 22.04.2016 року (ухвала про виправлення описки від 05.08.2016 року) заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.03.2016 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.89-90, 105-106). 06.06.2016 року відповідачами за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] до суду подано зустрічний позов до [PERSON], який вони в подальшому уточнили (а.с.133-135), та в останній редакції просили суд: продовжити строк збереження за [PERSON] та [PERSON] житлового приміщення квартири [ADDRESS] протягом усього часу навчання [PERSON] в Харківському національному університеті імені [PERSON], та роботи [PERSON] в ТОВ «Медичний центр «Інтермед» в м. Харкові; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в порядку компенсації понесених нею судових витрат. В обґрунтування предявлених вимог посилались на те, що в житловому приміщенні квартирі [ADDRESS] вони відсутні з поважних причин, зокрема [PERSON] з 01.11.2014 року офіційно працює в ТОВ «Медичний центр «Інтермед», а [PERSON] з вересня 2014 року навчається в Харківському національному університеті ім. В.Н. Каразіна, проте з 30.12.2015 року знаходиться в академічній відпустці за станом здоровя, у звязку з чим [PERSON] вимушена була виїхати до м. Харків для здійснення догляду за своєю донькою, де проживають в орендованій квартирі. Іншого житла вони не мають, а тому після закінчення навчання [PERSON] вони планують повернутись до квартири для продовження проживання, де вони й зареєстровані. Оскільки позивач за первісним позовом не визнає їх право на проживання в квартирі та збереження за ними житла на період їх відсутності з поважних причин, тому за захистом своїх житловим прав в порядку ст.123 ЦПК України вони вимушені звернутись до суду шляхом предявлення зустрічного позову до [PERSON] Ухвалою суду від 05.08.2016 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] обєднано з первісним позовом [PERSON] для їх спільного розгляду в одному провадженні (а.с.107-108). В судовому засіданні позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним [PERSON] та його представник [PERSON], кожен окремо, предявлені уточнені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Вказували, що відповідачі дійсно з 2008 року без поважних на те причин не проживають в його квартирі [ADDRESS], комунальні послуги не оплачують, постійно мешкають в м. Харкові, у звязку з чим вважають їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач не заперечував, що його онука [PERSON] дійсно навчається в м. Харкові, проте невістку [PERSON] він вимушений був зареєструвати в квартирі в 1987-1988 р.р. на підставі рішення суду. Квартиру отримував виключно на себе, на теперішній час вона не приватизована. Після 2008 року відповідач [PERSON] іноді приїздила до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, але в помешканні не зявлялась та в ньому не проживала. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного позову [PERSON], уточнені позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, наполягала на їх задоволенні. Суду пояснила, що дійсно виїхала з квартири позивача [PERSON] у 2008 році у звязку з роботою та навчанням доньки [PERSON] в м. Харків, де вони мешкають разом з донькою в орендованій квартирі. Оскільки донька перебуває на диспансерному обліку за станом здоровя та потребує допомоги та догляду з її боку, це слугувало основною причиною переїзду до м. Харків. Не заперечувала проти поділу особових рахунків по сплаті комунальних платежів за житлове приміщення в частці, яка на неї припадає. Після 2008 року вона періодично приїздила до м. Кривого Рогу, але до квартири [ADDRESS] вона не мала можливості потрапити, оскільки [PERSON] змінив замки на вхідних дверях та перешкоджав у доступу до квартири. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності у звязку з перебуванням на навчанні в м. Харкові. Позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] не визнала, заперечувала проти їх задоволення, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовами ТОВ «Житлосервіс-КР» [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи за первісним позовом за його відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Згідно позиції, викладеної в заперечення проти зустрічного позову (а.с.113-114), заперечував в частині задоволення вимог про зобовязання ТОВ «Житлосервіс-КР» укласти з [PERSON] договір найму, оскільки як юридична особа не є субєктом в спорах, що виникають з договору найму житлового приміщення. Враховуючи, що в подальшому позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] вказану позовну вимогу виключили, суд залишає заперечення ТОВ «Житлосервіс-КР» в цій частині поза увагою. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, суду показали, що вони працювала разом з [PERSON] в 2006-2008 р.р. в КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР, перебували з нею в дружніх стосунках. Інколи вони приходили до неї в гості в квартиру [ADDRESS], допомагали їй робити ремонт в одній з кімнат. Зазначили, що на той момент [PERSON] дійсно сплачувала комунальні послуги за квартиру, оскільки у них на роботі за цих слідкували та не допускали наявності заборгованості по їх сплаті, що одразу відрахували з їх зарплати. У 2008 році [PERSON] звільнилась та переїхала до м. Київ, де їй запропонували кращу роботу, проте близько одного разу в два місяці приїздила до квартири, де у неї залишились особисті речі, належні їй меблі, техніка. Також підтвердили, що [PERSON] з часом змінив замки у квартирі, у звязку з чим [PERSON] не мала можливості туди потрапили. Син позивача [PERSON] з ними не проживав, в квартирі не зявлявся, з [PERSON] проживала її донька [PERSON] та син [PERSON], у звязку з чим [PERSON] вимушена була по приїзду до м. Кривого Рогу зупинятись у [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що він є рідним сином [PERSON] та колишнім чоловіком [PERSON] Після розірвання шлюбу будь-які стосунки та спілкування вони припинили, а після 2008 року він її взагалі не бачив. Вказав, що в квартирі [ADDRESS] жодних речей [PERSON] немає. Комунальні платежі за квартиру він сплачує разом з батьком, [PERSON] участі в їх сплаті не приймає, хоч на її імя і відкрито два особових рахунки. Не заперечував, що дійсно вони з батьком змінили в квартирі замки у вхідних дверях. Після відїзду до м. Києва [PERSON] не намагалась повернутись проживати до квартири, бажання стосовно цього також не висловлювала. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. З урахуванням згоди сторін, які з'явились, суд вважає за можливе справу розглянути за їх відсутності, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду судом справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача за первісним позовом, покази свідків, дослідивши вимоги уточнених первісного та зустрічного позовів, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є уповноваженим наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: вул. [PERSON] (Балакіна) 17/16, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, яке є неприватизованим та перебуває в комунальній власності територіальної громади Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що визнано сторонами та окремого доказування в розмінні ст.61 ЦПК України не потребує. Згідно довідки Криворізької ОМДІС «НОВА КОМ» №23 від 22.04.2015 року та відомостей з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с.4), за вказаною адресою значаться зареєстрованими: [PERSON] наймач, [PERSON]О син, [PERSON] невістка, [PERSON] онука. Як вказував позивач за первісним позовом [PERSON], що в ході судового розгляду будь-якими доказами не спростовано, відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] є його родичами, тобто в розумінні ст.3 СК України членами його сімї. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між наймачем житла та членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст.71 ЖК УРСР. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Стаття 71 ЖК УРСР\~передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім'ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сімї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обовязковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до положень ст.72 ЖК УРСР, ст.7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця\~\~ проживання в Україні»\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: вул. [PERSON] (Балакіна) 17/16, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, дійсно зареєстровані, проте не проживають з 2008 року, що підтверджується актом від 09.02.2016 року(а.с.57), показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад 6 місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні,студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Як на поважність причин відсутності за місцем реєстрації відповідач за первісним позовом [PERSON] посилалась на те, що з 01.09.2014 року та по теперішній час вона є студенткою біологічного факультету Харківського національного університету імені [PERSON] за денною формою навчання з терміном навчання до 30.06.2019 року (а.с.152). Натомість, посилання позивача за первісним позовом [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації відсутня з 2008 року суд оцінює критично, оскільки [PERSON] досягла повнолітнього віку 27.08.2015 року, в той час як питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за минулий період, тобто до досягнення нею повноліття має інший порядок, а позивачем раніше не заявлось. Разом з тим, вирішуючи спір, суд також враховує, що за адресою: вул. [PERSON] (Балакіна) 17/16, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область значиться зареєстрованим батько [PERSON] [PERSON], що останній підтвердив в судовому засіданні, з яким [PERSON] було зареєстровано в малолітньому віці, який до досягнення нею повноліття не мав наміру позбавляти доньку права користування житловим приміщенням, наданим його батькові [PERSON] позивачеві по справі. Враховуючи те, що відповідач за первісним позовом [PERSON] відсутня в житловому приміщені - квартирі [ADDRESS] понад встановлений ст.71 ЖК УРСР 6-місячний строк у звязку з її навчанням в м. Харків, що підтвердив та визнав в ході судового розгляду і сам позивач за первісним позовом [PERSON], тому в силу поважності вказаної обставини її відсутності в розумінні п.2 ч.3 ст.71 ЖК УРСР за нею зберігається право користування житловим приміщенням понад 6 місяців, а саме протягом усього періоду її навчання. За даних обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] за первісним позовом відносно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, у звязку з чим в їх задоволенні слід відмовити. З огляду на імперативний припис, передбачений п.2 ч.3 ст.71 ЖК УРСР щодо збереження за [PERSON] права користування житловим приміщенням протягом усього періоду її навчання, що визначає недоцільність продовження цього строку в судовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні її вимог за зустрічним позовом в цій частині. Разом з тим, як на поважність причин відсутності за місцем реєстрації відповідач за первісним позовом [PERSON] посилалась на те, що з 2008 року до 2014 року вона офіційно працювала спочатку в м. Київ, а потім в м. Харків, де з 01.09.2014 року навчається її донька [PERSON], яка за станом свого здоровя потребує її допомоги. Так, як слідує з довідки ТОВ «Медичний центр «ІНТЕРМЕД» №14 від 05.02.2016 року (а.с.81), [PERSON] працює в ТОВ «Медичний центр «ІНТЕРМЕД» на посаді фельдшера медичного пункту (Фельдман Екопарк) з 01.11.2014 року. Доказів трудової діяльності відповідача [PERSON] за межами м. Кривого Рогу протягом періоду з 29.05.2009 року до 11.01.2010 року останньою надано не було, оскільки як вбачається з копії її трудової книжки (а.с.149) 29.05.2009 року вона була звільнена з Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» (м. Київ) за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, та лише 11.01.2010 року прийнята на роботу до КЗОХ «Обласна клінічна лікарня Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (м. Харків). Вказані обставини суд розцінює як відсутність поважності причин її відсутності за місцем реєстрації. В той же час, посилання відповідача за первісним позовом [PERSON] на чинення їй перешкод в користуванні житловим приміщенням протягом 2008-2014 р.р. з боку [PERSON] суд оцінює критично, оскільки хоча свідки [PERSON] та [PERSON] й підтвердили факт зміни замків [PERSON] в квартирі, натомість доказів, які б свідчили про його неправомірну поведінку відносно неї, допущення обмеження її житлових прав, а так само вжиття нею будь-яких заходів з метою захисту таких прав за вказаних обставин, нею не надано, адже як показав свідок [PERSON], у випадку, якщо б вона дійсно приїздила до квартири, наміру не впускати її в приміщення ніхто не мав, що спростовує її доводи в цій частині. Мотиви відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації з 2014 року та по теперішній час та необхідність її роботи саме в м. Харків, відповідач пояснювала необхідністю догляду за донькою [PERSON], яка з 01.09.2014 року навчається в м. Харків, проте за станом свого здоровя потребує сторонньої допомоги та догляду. Надаючи оцінку вказаним доводам на їх обґрунтованість та допустимість, суд виходить з наступного. Так, як слідує з довідки №16/8244 від 19.11.2015 року Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні та висновку лікарсько-консультативної комісії №1058 від 25.12.2015 року (а.с.22,38) [PERSON] дійсно з 15.10.2015 року по 25.12.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні в ХОКПЛ №3 та за станом свого здоровя потребує академічної відпустки, в якій вона й знаходиться згідно довідки Харківського національного університету №394/1601 від 24.02.2016 року (а.с.82). Доказів, які б свідчили про потребу [PERSON] в сторонньому догляді та сторонній допомозі, в обґрунтування своїх доводів відповідачем [PERSON] не надано. Інші надані відповідачем [PERSON] докази, а саме письмові пояснення [PERSON], в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України вони не є належними, оскільки в якості допустимого доказу суд вправі надавати оцінку лише показам свідків, допитаних судом, а не копії їх письмових пояснень, яка не має юридичної сили. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог за первісним позовом [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. [PERSON] (Балакіна) 17/16, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, із необхідністю відмови в задоволенні предявлених нею вимог за зустрічним позовом з огляду на їх недоведеність та безпідставність. Стосовно позовних вимог [PERSON] про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні в цій частині відмовити, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст..88 ЦПК України, враховуючи залишення без задоволення зустрічного позову та часткове задоволення первісного позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] 121,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно частці задоволених вимог.

Outcome: partial