Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на проживання в його будинку та користування ним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він придбав у [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Колишній власник [PERSON] та його брат [PERSON] залишили будинковолодіння, однак, не знялись з реєстрації, у зв'язку з чим створили позивачу перешкоди у реалізації права власності та отримання субсидії по сплаті комунальних послуг. Відповідачі в позасудовому порядку відмовляються знятись з місця реєстрації, а тому позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Додатково пояснив, що при укладенні договору купівлі-продажу відповідач [PERSON], який був попереднім власником домоволодіння, обіцяв знятись з реєстрації в добровільному порядку, проте своїх обіцянок не виконав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду були повідомлені у встановленому порядку шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], ствердили, що з 2008 року відповідачі в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не проживають, а їхні речі та майно в будинку відсутні. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], опитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] (відповідач) продав (відчужив) позивачу [PERSON] домоволодіння, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], про що свідчить Договір купівлі-продажу від 27.06.2008 року (а.с. 5) та Інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.07.2008 р. (а.с. 6). Договір купівлі-продажу від 27.06.2008 року не містить застережень щодо збереження за відповідачем [PERSON] та членами його сім'ї права користування будинковолодінням. Станом на 19.06.2014 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS], про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23188952 від 19.06.2014 р. (а.с. 19). Довідками Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківській області підтверджується, що відповідачі: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-24). Отже, відповідачі зареєстровані у вказаному домоволодінні, однак, як стверджує позивач та свідки, відповідачі з 2008 р. в будинку належному позивачу не проживають, участі у його утриманні не приймають, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б їм належали, в будинку не має, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають. Дані обставини також підтверджуються довідкою Нижнівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 509 від 19.06.2014 р., в якій вказано, що відповідачі зареєстровані у домоволодінні позивача, однак з 2010 року не проживають (а.с. 20). У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у окремих випадках, передбачених цією нормою, понад цей строк. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що відповідачі були відсутні більше шести місяців за місцем реєстрації без поважних причин, не подали суду доказів на спростування позовним вимог позивача, оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачі втратили право на проживання та користування житловим будинком та господарськими будівлями позивача, розташованими за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved