Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 68382,93 грн; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 02 вересня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі сторін. Винною особою ДТП визнано відповідача. Розмір матеріальної шкоди становить у сумі 129069,20 грн, з яких 60686,27 грн здійснено виплату страховою компанією. У відповідності до ст. 1172 ЦК України просить позов задовольнити. Згідно з ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. 23 лютого 2021 року відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить доводи про те, що страхове відшкодування отримано позивачем у повному обсязі від страхової компанії. Вартість відновлювального ремонту у розмірі 129069,20 грн, на яку покликається відповідач, наявна у разі, якби пошкоджений автомобіль був новим, однак термін експлуатації пошкодженого автомобіля перевищив вісім років. Разом із тим, позивачем не подано акт виконаних робіт по ремонту пошкодженого автомобіля, а тому неможливо встановити обсяг таких робіт та чи було здійснено ремонті роботи транспортного засобу. Зазначає, що його цивільно-правова відповідальність була застраховано, однак позивач не звернувся до страхової компанії, а безпосередньо до нього як винної особи. У зв`язку зі цим, просить у позові відмовити. Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить аргументи про те, що винна особа зобов`язана виплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Майнова шкода не виплачена у повному обсязі. Понесення фактичних витрат на відновлювальний ремонт підтверджено належними доказами. Просить позов задовольнити. 16 червня 2021 року позивачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Наводить пояснення про те, що відповідь на відзив позивачем подано поза межами процесуального строку, а тому просить таку залишити без розгляду. Однак у судовому засіданні, щодо долучення до матеріалів справи відповіді на відзив відповідач не заперечував. 21 липня 2021 року позивачем подано до суду пояснення на заперечення відповідача щодо наведених у відповіді на відзив. Наводить аргументи щодо фактичного здійснення ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу, що підтверджує поданими доказами. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заява по суті. У судовому засіданні відповідач заперечив проти позову та просить у такому відмовити з підстав викладених у поданих заявах по суті. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 02 вересня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участь сторін. Судовим рішенням відповідача визнано винним. ДТП визнано страховим випадком. Дані обставини підтверджено матеріалами справи, визнаються сторонами, а відтак у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди. Відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 1192 цього Кодексу розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд встановив, що відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 23 вересня 2019 року № 1883345_1/09/16 вартість відновлювального ремонту, який необхідний для усунення механічних пошкоджень становить 128654,91 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного без врахування ПДВ на замінні складові та матеріали становить 64770,59 грн. Даний звіт складено суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . Будь-яких заперечень із сторони відповідача щодо неправильності складання такого звіту не подано, а відтак суд приймає його, як доказ вірного визначення розміру заподіяння шкоди. Окрім цього, майнову шкоду у розмірі 129069,20 грн, а не 128654,91 грн, підтверджено рядом доказів про фактичне здійснення ремонту пошкодженого автомобіля та понесенням вищевказаних збитків, що містяться у матеріалах справи. Таким чином, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що розмір матеріальних збитків не відповідає дійсності, адже спростовано поданими позивачем доказами. Відповідно до листа Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Кредо» від 18 червня 2020 року № 1470 позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 60686,27 грн. Отже, оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, які були спричинені дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем право вимоги до винної особи про виплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі, а відтак позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню повністю шляхом стягнення із відповідача на користь позивача завданих збитків у розмірі 68382,93 грн. Доводи відповідача про те, що оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована у встановленому законом порядку, то відповідно різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням повинна бути сплачена страховиком, а не безпосередньо винною особою суперечить ст. 1194 ЦК України, адже є правом позивача, а відтак не приймаються судом до уваги. Суд звертає уваги що застосування статті 1194 ЦК України можливе за позовом (вибором) потерпілого, з посиланням на п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Оскільки у цій справі відповідач не є потерпілою особою, покликання сторони позивача на норму ст. 1194 ЦК України є належним та приймається судом до уваги. Таким чином, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved