Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням [ADDRESS] , та зняти з реєстрації за вищевказаною адресою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12117327 від 11 жовтня 2006 року він є власником будинку [ADDRESS] . У такому, крім нього, зареєстрована також його колишня дружина [PERSON] , [INFO] (шлюб між ними розірвано рішенням Перечинського районного суду від 05 грудня 2019 року), та дочка [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач у вказаному будинку не проживає вже близько двох років, участі у в утриманні будинку жодним чином не приймає, по господарству не допомагає, за житлово-комунальні послуги не сплачує, чим спричиняє йому, як власнику майна, значні незручності. Крім цього, факт реєстрації [PERSON] позбавляє його права користуватися та розпоряджатися будинком на свій розсуд, створює перешкоди у оформленні державних соціальних допомог, житлових субсидій, тощо, оскільки щороку він вимушений звертатися до органів місцевого самоврядування та сусідів для отримання додаткових документів. Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач не є членом його сім`ї, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі та визнала позовні вимоги. У судове засідання представник Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12117327 від 11 жовтня 2006 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину належить будинок [ADDRESS] (а. с. 5). Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрована, однак з кінця 2018 року фактично не проживає відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , та довідками Перечинської міської ради Закарпатської області (а. с. 11-14, 15, 16). Крім цього встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2019 року у справі № 304/1763/19 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 14 листопада 2004 року у виконавчому комітеті Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 14 розірвано (а. с. 14-16). Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] набула право користування будинком [ADDRESS] як дружина позивача, однак після припинення шлюбних стосунків із ним, вона є колишнім членом його сім`ї. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищенаведене та те, що [PERSON] як колишній член сім`ї позивача у будинку [ADDRESS] відсутня більше року, при цьому її реєстрація створює перешкоди [PERSON] як власнику вказаного будинку у здійсненні права користування та розпорядження ним, тому суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача такою, що втратила право користування вищезазначеним будинком є обґрунтованим. Що стосується вимог у частині зняття з реєстрації [PERSON] в будинку позивача, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, як роз`яснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації [PERSON] в будинку позивача також підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. На підставі наведеного та

Outcome: approved