Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач заявила позов до [PERSON], Ямпільського районного сектору Міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та знаття з реєстраційного обліку. Зазначила, що вона має у приватній власності житловий будинок [ADDRESS]. В її будинку також прописаний її колишній чоловік [PERSON]. На сьогоднішній день позивач має намір розпорядитись належним їй будинком. На її неодноразові прохання до колишнього чоловіка виписатись з будинку, відповідач не реагує. Тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд винести рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, а саме: судовими повістками та оголошенням в газеті «Вінниччина» від 27 грудня 2013 року№100, заперечень суду не надав, заяв розгляд справи у його відсутність не надав. Представник відповідача Ямпільського районного сектору Міграційної служби України в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечує проти задоволення позову. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із наданих документів ( свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с.7), копії домової книжки (а.с.8-9)) встановлено, що позивач на законних підставах є власником житлового будинку з надвірними будівлями який розташований по [ADDRESS] В даному будинку прописаний відповідач у справі [PERSON]. З часу вибуття ніякого спільного господарства відповідач з позивачем не веде. В добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає Реєстрація відповідача в належному позивачу житловому будинку заважає їй виконувати свої права, як власника житла. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Із роз'яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. З таких обставин суд вважає задовольнити позовні вимоги, так як вважає, що відповідач без поважної причини не проживає в спірному домоволодінні. Якщо відповідач без поважних причин не проживає на спірній площі більш строків, які встановлені законом, його може бути визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача та членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в домоволодінні по [ADDRESS] в домоволодінні не зявляється, майна та речей відповідача не мається, витрати по домоволодінню не несе, тому суд вважає визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.405 Цивільного кодексу України, ст.ст.72,107 ЖК України.

Outcome: approved