Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї посилаючись на те, що 08.08.2010 року між ним та [PERSON] (надалі - відповідач) був зареєстрований шлюб. [INFO] від даного шлюбу у них народився син [PERSON]. 25.09.2013 року рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі за №702/1154/13-ц шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу його син [PERSON] став проживати разом із відповідачем, та його колишніми тещею [PERSON] та тестем [PERSON], які також керують їх родиною, чинять тиск та мають негативний вплив не тільки на його колишню дружину, а й на його сина. Фактично з самого моменту розлучення, у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, створювалися штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом із його сином, стосовно неможливості його нормального спілкування з сином. Всі його намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з сином. Весь цей час він намагається налагодити нормальний зв'язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати [PERSON] всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька сьогодні є порушеними. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, він вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. В обгрунтування позову посилається на ст. ст. 7, 15, 19, 141, 142, 150, 153, 155, 157 СК України. Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом він звернувся з заявою до комісії з питань захисту прав дитини Монастирищенської райдержадміністрації (надалі - третя особа). 22.11.2013 року комісією було прийняте рішення № 118 у відповідності до якого йому було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з сином [PERSON] та у його вихованні: за місцем проживання батька - 2 рази на місяць другої та четвертої суботи з 10 год. до 16 год. Фактично, з моменту прийняття даного рішення, відповідач ігнорувала це рішення та продовжувала чинити перешкоди його спілкуванню з сином та взяття участі у його вихованні. Кожен раз, коли йому вдавалося більш-менш налагодити зв'язок та встановити певний графік відвідування [PERSON], відповідач втручалася та своїми діями негативно впливає на стосунки батька та сина. Він не раз бачив, як [PERSON], маючи намір провести ще час з ним, через втручання відповідача та третіх осіб, починав плакати та проситися ще побути та пограти разом з ним. Такі ситуації вкрай важко та негативно впливають на розвиток дитини, її характер, поведінку тощо. [PERSON] доводилося бачити різні неприємні ситуації, ініціаторами яких були відповідач та колишні тесть з тещею позивача. Допускати виникненню таких ситуацій є неприпустимим, оскільки вважає, що такі непорозуміння повинні вирішуватися за відсутності [PERSON]. Він, як люблячий батько, який відповідно до моральних засад нашого суспільства та у відповідності до чинного законодавства, має із відповідачем рівні права і обов'язки щодо сина, але відповідач чомусь нехтує його правами, порушуючи їх. Він має першочергове право перед іншими особами, на виховання, утримання, догляд за своїм сином. Йому перешкоджають у реалізації його прав щодо [PERSON], не повідомляють про обставини справ у сина, в той час коли він, через перешкоджання відповідача у побаченні з ним, не знаючи місця перебування та знаходження [PERSON], фактично позбавлений також права побачитись із ним. Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, вінзобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з сином. Просить суд зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином. Визначити наступні способи його участі у вихованні сина, особисте спілкування: побачення два рази на місяць : другої та четвертої суботи з 10 год. до 16 год., за місцем проживання батька, спільний відпочинок 15 днів літа ( в період червня-серпня) щороку, необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв»язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною, в день його побачення з сином, він має право забирати сина з дому/дитячого садка/школи особисто, зобов»язати відповідача надавати йому точну інформацію щодо настання змін фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин, стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просить його задоволити та пояснив, що відповідач чинить йому перешкоди в спілкуванні з сином, а саме в тому, що він не може спокійно спілкуватися з сином, дружина постійно починає сварки, що відбувається в присутності дитини, ховає сина. Приходивши до сина, батьки відповідача не давали спілкуватися з ним, виганяли його з дому. Він намагається допомагати дитині, що виражається в купівлі одягу, взуття, зокрема зимового, іграшок, медикаментів, які потрібні. Крім цього, він сплачує аліменти на утримання дитини та дружини. Перерахувавши відповідачу кошти, аліменти, один раз вона їх прийняла, іншого разу ні. Мали місце випадки коли він телефонував, відповідач відмовлялася повідомити як справи в дитини та не давала йому поспілкуватися з сином. В дні та години побачень, він приходив до дитини. Але інколи дитину бачив, інколи ні. Дитину за місцем свого проживання він не брав. Оскільки була проти та не давала відповідач. Надати суду докази на підтвердження того, що дружина чинить йому перешкоди в спілкуванні з сином та не виконує рішення органу опіки та піклування, надати не може. Він проживає в с. Попудня разом з батьками та дідусем, в приватному будинку. Його сину 2,5 роки і він в цей рік та наступний рік, може не претендувати на 15 днів відпочинку з дитиною влітку без матері дитини, але має бажання в дні побачень забирати сина з дому самостійно. Просить позов задоволити повністю та стягнути з відповідача судові витрати на його користь. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково, а саме в частині визначення наступних способів участі позивача у вихованні сина, особисте спілкування: побачення два рази на місяць : другої та четвертої суботи з 10 год. до 16 год., але за місцем проживання матері, необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв»язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною, зобов»язання її надавати позивачу точну інформацію щодо настання змін фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. В іншій частині позовних вимог вважає, що позивач не надав доказів для їх задоволення та пояснила, що 03.08.2013 року позивач залишив сім»ю коли вона та їх маленький син були хворі. Чоловік обрав місцем свого помешкання будинок своєї матері. Причиною розірвання шлюбу стали чисельні прохання родини позивача, оскільки вони вважали, що вона йому не пара. Постійні сварки, неповажне ставлення до неї та до дитини з боку чоловіка. Їх син [PERSON] залишився проживати з нею за адресою [ADDRESS], в них окремий будинок. З квітня місяця в них з чоловіком почалися непорозуміння, ініціатором яких був чоловік. Всі її спроби вирішити їх сімейні проблеми були марними. В кінці серпня 2013 року до тепер чоловік приходив до сина кілька разів, побачення з сином були не системними. На її прохання та телефоні дзвінки з приводу побачень з сином вона постійно чула відмовки чоловіка про його зайнятість. В той час позивач їм з сином матеріально майже не допомагав. В серпні місяці вони отримали 100 гривень, в вересні місяці зимовий одяг на 1000 гривень, в жовтні місяці 85 гривень, а в листопаді місяці не отримали нічого. 27.12.2013 року вони отримали перші аліменти. В даний час позивач має борг по сплаті аліментів за січень і лютий місяці. Позивач стверджує, що забезпечує дитину всім необхідним. Однак, 13.12.2013 року вона звернулася до позивача про допомогу в купівлі ліків, так як захворів [PERSON], про, що є підтвердження в медичній карті. Отримала від позивача відповідь, що коштів немає, хоча він 10.12.2013 року отримав заробітну плату. 22.11.2013 року позивач отримав розпорядження Монастирищенської райдержадміністрації, за яким мав брати сина за місцем свого проживання двічі на місяць в суботу. Вона попереджала орган опіки та піклування, що це будуть ті суботи коли позивач буде на роботі. 30.11.2013 року позивач зателефонував їй та повідомив, що він знаходиться на роботі, сина брати не буде, прийшов в обід на одну годину. 14.12.2013 року позивач подзвонив та сказав що візьме дитину. Вона запитала його чим він приїхав, а він повідомив, що сина до себе додому не повезе. На її запитання куди вони підуть спочатку сказав, що це не її справа, а потім повідомив, що до тітки. Вона відмовила йому та сина не дала, оскільки цієї адреси в розпорядженні зазначено не було і її син не безпритульний і в неї є власний дім для побачень з батьком. 28.12.2013 року був день побачень батька з сином і син хотів ще погратися з батьком, але позивач поспішав на корпоратив з нагоди Нового року та пішов залишивши плачущу дитину. 30.12.2013 року позивач домовився з нею про зустріч з сином, хоча це був не день побачень, вона не перешкоджала, оскільки вважає, що батько повинен бачити сина коли захоче, а не тільки в дні побачень. Позивач прийшов привітав сина з Новим Роком, приніс подарунок, грався з ним, але потім йому позвонили і він знову побіг залишивши сина плакати і побіг лагодити комусь телевізор. Щоразу коли чоловіку доводиться вибирати між своїми справами та родиною сином, чоловік обирає справи і родину. [PERSON] бачить і відчуває зневажливе ставлення батька, який не бажає з ним спілкуватися. Останній місяць позивач взагалі не приходив до сина, не телефонував і не цікавився його справами. Укласти договір, про який зазначено в позовній заяві, позивач їй не пропонував, такого договору вона взагалі не бачила. 10.01.2014 року вона запропувала позивачу приїхати та забрати їх до себе, щоб син провів з ним день, але позивач повідомив, що немає можливості приїхати та те, що вони повинні їхати до нього самі, інакше він подасть до суду, що і зробив. Мирно вирішити питання не можливо, позивач постійно погрожує їй і батькам. Вона була не проти, щоб чоловік брав дитину, але разом з нею, за його місцем проживання. Вона телефонувала до позивача та прохала його прийти до дитини навіть в його обідню перерву, бо дитина мала бажання спілкуватися з батьком. В даний час вона з дитиною проживає з її батьками, але через місяць має намір повернутися у власний будинок. Дитина не відвідує дитячий садок, хворіє та потребує додаткового догляду, перебуває в групі ризику на захворювання бронхіальною астмою. Вона не перешкоджала, а лише сприяла спілкуванню позивача з дитиною. Вважає розпорядження райдержадміністрації недійсним, оскільки про друге засідання комісії вона повідомлена не була. В обґрунтування пояснень посилається на ЗУ « Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 155, 159 СК України. Просить суд визначити наступні способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною : в її присутності щонеділі або щосуботи, як буде зручно позивачу, з 11 год 00 хв. до 15 год. 00 хв. за місцем проживання сина. Зобов»язати позивача з»являтися до сина систематично та в адекватному стані, відвідувати з сином медичні заклади. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача служби у справах дітей Монастирищенської районної державної адміністрації Драч Ніна Семенівна ( діє на підставі доручення № 416/01-01-33 від 04.12.2013 року) в судовому засіданні вважає, що позов підлягає до задоволення та пояснила, що до служби звернувся позивач з заявою про визначення днів побачень з дитиною. Вказане питання розглядалося комісією двіччі за участю позивача та відповідача. За першим разом рішення комісією прийнято не було, оскільки відповідач надала комісії довідку з ЦРЛ про те, що дитина перебуває в групі ризику, хворіє, а тому вона не може надавати дитину батьку за його місцем проживання. Члени комісії вирішили повторно направити запит, і після отримання відповіді з ЦРЛ, відповідно до якої було зазначено, що дитина не перебуває на обліку. При прийняттті рішення комісією були враховані вік дитини. Батько мав намір отримати дозвіл на побачення з дитиною з ночівлею, але йому відмовили, оскільки дитина мала, однак врахувавши, що дитина не хворіє, вирішили, що батько може брати дитину за місцем свого проживання. На засіданні був присутній педіатр, і в зв»язку з тим, що комісія не встановила перешкод, для того щоб батько брав дитину за місцем свого проживання було прийнято комісією саме таке рішення. Позивач не заперечувала. Врахувавши акт обстеження, характеристики родини позивача, комісія вирішила надати можливість батьку брати дитину за місцем свого проживання з 10 до 16 години. Позивачу було роз»яснено, що з часом, коли дитина стане старшою, буде знати батьків позивача, він може звернутися з заявою про перегляд годин та днів побачень. В обгрунтування пояснень посилається на ст. 15 ЗУ « Про охорону дитинства». Позивач та відповідач пояснювали, що вони при дитині сваряться і це впливає на емоційний стан дитини. Вона була присутня при спілкуванні батька з дитиною, за місцем проживання матері, і протягом 15 хвилин спілкування батька з дитиною, сварок не було, вони гарно спілкувалися та гралися, було все спокійно, емоційний стан дитини був спокійний. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача служби у справах дітей Монастирищенської районної державної адміністрації Редька Людмила Миколаївна ( діє на підставі розпорядження № 83-к від 12.12.2005 року) в судовому засіданні вважає, що позов підлягає до задоволення та пояснила, що справи ціє категорії є найбільш складними, оскільки колишні сімейні пари звертаються з приводу спорів про виховання дитини через місяць, рік, коли ще є взаємні образи, негативні емоції в зв»язку з чим інтереси дітей виходять на другий план. Закон передбачає, що обоє з батьків мають рівні права та ступінь відповідальності по відношенню до своїх дітей. Батько, який проживає окремо від дитини має право на систематичне спілкування з дитиною. В даному випадку дитина проживає з мамою, а тому левова частка піклування, турботи про дитину покладається саме на неї. З іншої сторони, в мами є більше можливостей піклуватися про дитину і враховуючи вік дитини, вона повністю знаходиться під впливом мами, залежить від її настрою тощо. Закон наголошує, що той з батьків, з ким проживає дитина, не може перешкоджати іншому з батьків, який проживає окремо, нормальному спілкуванню з дитиною. По-перше, це не можуть бути короткочасні побачення, спілкування в спокійній та доброзичливій атмосфері. Коли позивач звернувся в службу з заявою, він пояснював, що бачиться з дитиною, але нормально спілкуватися не може, оскільки мають місце постійні сварки. Дійсно в цій родині напружені, неприязнені стосунки до колишнього зятя з боку батьків відповідача. На засіданні комісії позивач пропонував відповідачу їхати з ним до його батьків з дитиною, пропонувався варіант прогулянок батька з дитиною в парку, але відповідач на відріз відмовилася. Вони запросили сторін на бесіду і перше запитання відповідача та її матері було не за інтереси дитини, а з приводу чому саме так, як бажає позивач, а не так як бажають вони. Дійсно побачення батьків з дітьми можуть бути обмежені наприклад, коли батько зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, психічно хворий, або коли має місце серйозні проблеми зі здоров»ям дитини. В даному випадку цього немає. Елемент психологічного тиску з боку мами є і це не в інтересах дитини. Потрібно поважати батька дитини, він адекватна людина, працює проживав з дитиною до вересня місяця, знає як з нею поводитися і перешкод в спілкуванні батька з дитиною сам на сам немає. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON], яка працює дитячим педіатром Монастирищенської ЦРЛ, показала, що ризик захворювання дитини, яка перебуває в групі ризику на захворювання бронхіальною астмою, вищий ніж в дитини, яка не перебуває в групі ризику, а тому така дитина потребує більшого догляду, контролю та уваги. Збудником хвороби бронхіальної астми може бути будь-що, але якщо дитина здорова то перешкод перебувати з батьком за його місцем проживання не має. Дійсно, [PERSON], 2011 року перебуває на обліку в Монастирищенській ЦРЛ, як часто хворіюча дитина. Якщо дитина хворіє гострим бронхітом, в цьому випадку доцільно, щоб наглядала дитину мама. Бронхіт може бути хронічним і гострим і якщо хронічний бронхіт в стадії в ремісії, дитина веде нормальний спосіб життя. В даному випадку дитина хворіла, але хронічного бронхіту не зареєстровано. 14.01.2014 року дана дитина поставлена на облік, як часто хворіюча на різні хвороби. Дана дитина хворіла в липні місяці, в жовтні, в листопаді та 13.12.2013 року, в зв»язку з чим дитина перебуває в групі ризику як часто хворіюча. Заяв, про критичні стани дитини під час захворювань не було. Вирішуючи питання про можливість перебування дитини з батьком за відсутності матері потрібно виходити зі стану дитини. В такому віці діти вже відвідують дитячий садок де залишаються без мами та папи. Група ризику по бронхіальній астмі загрожує захворюванням на астму. Причини даного захворювання можуть бути різні, це і часті хвороби, респіраторні інфекції, домашній пил, шерсть тварин. Вважає, що дитина може перебувати за місцем проживання батька, в тому разі, якщо вона здорова. Дитина сторін потребує подальшого обстеження та лікування, оскільки вже тепер дитина кожен місяць хворіє. Однак зазначає, що це дитина не з хронічною патологією, її потрібно дообстежити і якщо потрібно пролікувати. Категорично сказати чи може дитина відвідувати батька без присутності матері вона не може, зазначає лише, що це можливо у випадку, якщо дитина здорова. Якщо мати забере дитину від батька і вона буде хвора, то можливо туди дитину возити не можна. Вважає, що батько може самостійно забезпечувати догляд за дитиною на рівні матері. Заслухавши пояснення сторін, представників третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, покази свідка, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково та виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 08.10.2010 року було укладено шлюб, який за позовом [PERSON] 25.09.2013 року судом було розірвано ( а.с. 10). Під час шлюбу народився син [PERSON], [INFO] ( а.с. 7), який після розірвання шлюбу його батьками, залишився проживати з матір»ю [PERSON] в с. Нове Місто, по місцю проживання батьків відповідачки. Згідно розпорядження Монастирищенської райдержадміністрації № 118 від 22.11.2013 року «Про визначення порядку побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON]», визначено час спілкування [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька дитини - 2 рази на місяць другої та четвертої суботи з 10 години до 16 години ( а.с. 8). Згідно ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Служба у справах дітей Монастирищенської райдержадміністрації надала свій висновок від 11.11.2013 року, відповідно до якого на підставі ст. 158 СК України, беручи до уваги спосіб життя батька дитини, його ставлення до виконання батьківських обов»язків, особисту прихильність дитини, вік дитини, служба у справах дітей райдержадміністрації вважає доцільним визначити наступний режим спілкування [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька дитини- 2 рази на місяць другої та четвертої суботи з 10 години до 16 години ( а.с.8). Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні та систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно довідки характеристики з місця проживання позивача [PERSON], наданої виконавчим комітетом Попуднянської сільської ради, він характеризується виключно з позитивної сторони (а.с. 9), працює, що підтверджується відповідною довідкою ( а.с. 47), матеріально-побутові умови задовільні, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 15.10.2013 року ( а.с. 46). Разом з тим, судом встановлено, що згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ від 24.02.2014 року ( а.с. 42) [PERSON], 2011 року народження, знаходиться на «Д» обліку в групі ризику, як часто хворіюча дитина. Крім цього, згідно консультаційного висновку спеціаліста від 07.11.2013 року, [PERSON]. [INFO] знаходиться в групі ризику по бронхіальній астмі та потребує дообстеження ( а.с. 24-25). Враховуючи ту обставину, що на час розгляду справи малолітня дитина, [PERSON], 2011 року народження потребує дообстеження лікарями, можливого призначення лікування, після дообстеження встановлення заключного діагнозу, суд вважає, що позов в частині визначення побачення два рази на місяць : другої та четвертої суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., за місцем проживання батька підлягає до задоволення частково, а саме в частині місця побачення - за місцем проживання батька, не підлягає до задоволення. В цій частині, суд вважає за необхідне задоволити позов, але визначити місце побачення батька з дитиною, з урахуванням всих вище перерахованих обставин, за місцем проживання матері, в зв»язку з чим позов в частині в день його побачення з сином, він має право забирати сина з дому/дитячого садка/школи особисто, не підлягає до задоволення, оскільки дана вимога, як уточнив сам позивач, нерозривно пов»язана з вимогою про побачення з сином, саме за місцем його проживання. Суд вважає, що відповідач не надав суду доказів того, що відповідач перешкоджає йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, а тому суд вважає, що позов в цій частині не підлягає до задоволення. Крім цього, суд вважає, що позов в частині визначення такого способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, як спільний відпочинок 15 днів літа ( в період червня-серпня) щороку, також не підлягає до задоволення з урахуванням віку дитини, [PERSON] 2011 року народження та наявність довідок медичних закладів, які описані вище, не завершене медичне обстеження дитини, відсутність на момент прийняття рішення заключного діагнозу. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 року ( із змінами), ст.ст. 19, 141, 153, 157, 159, 160, 161, 162, 163 СК України та

Outcome: approved