Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит» про стягнення коштів обґрунтувавши його тим, що 10 жовтня 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «[PERSON] та кредит» , від імені якого діяло відділення № 42 у м. Кіровограді було укладено договір заява № 300131/117778/5 14 про банківський вклад (депозит) «Стандарт», на 5 місяців у національній валюті, відповідно до якого Вкладник вніс, а [PERSON] прийняв від Вкладника на вкладний рахунок грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. на строк з 10 жовтня 2014 року по 10 березня 2015 року у порядку та на умовах, визначених у Договорі - заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит», під 22,10% річних за користування коштами. Позивачем неодноразово поповнювався вклад протягом строку визначеного п. 1 вказаного Договору заяви. Звернувшись письмово до відповідача з приводу повернення коштів, позивач кошти від відповідача не отримав. Вважаючи порушеним майновий інтерес і право клієнта банку, позивач з даним позовом звернулася до суду та просить стягнути з відповідача суму внеску, проценти за користування коштами за ставкою НБУ, 3% річних, інфляційні втрати, моральну шкоду та кошти за отримання виписки із рахунку. Позивач до суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, справу розглянути без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, письмових заперечень на позов та заяву про розгляд справи без його участі до суду не надав. З урахуванням викладених обставин, відповідно до ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.10.2014 року між сторонами було укладено договір заява № 300131/117778/5 14 про банківський вклад (депозит) «Стандарт». В подальшому, а саме: 07.11.2014 року позивач поповнив суму вкладу на 3054,04 грн.; 08.12.2014 року поповнив суму вкладу на 3000,00 грн.; 16.01.2015 року позивач поповнив суму вкладу на 1000,00 грн.; 21.01.2015 року поповнив суму вкладу на 1000,00 грн. та 21.01.2015 року поповнив суму вкладу на 2000,00 грн. Згідно з п. 1 вказаного Договору заяви Вкладник вносить, а [PERSON] приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок № 2630.5.346098.001 у сумі 5000,00 грн., на строк з 10 жовтня 2014 року по 10 березня 2015 року у порядку та на умовах, визначених у Договорі - заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит». За користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 22,10 % річних (п.2 договору заяви). Згідно з п.3 договору заяви, Вкладник має право отримувати суми процентів, нараховані на Вклад, протягом строку, визначеного п.1 цього Договору заяви, щомісячно, у порядку та у строки, передбачені п. п. 4.2.4.3.2 Основних умов, одночасно з поверненням суми Вкладу. Відповідно до п. 5 Договору-заяви Вкладник має право вимагати дострокового повернення суми Вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього Договору заяви (або протягом будь якого з строків, на які було продовжено розміщення Вкладу), у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 Основних умов. При цьому, [PERSON] здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення Вкладу за ставкою із розрахунку 1.00 % річних, відповідно до положень п. 5.3 Основних умов. 11.03.2015 року позивач звернувся письмово до відповідача з приводу дострокового повернення коштів по Вкладному рахунку, відповідно до договору заяви № 300131/117778/5 14 про банківський вклад (депозит) «Стандарт» та отримав від відповідача довідку, згідно з якою залишок коштів за договором заявою № 300131/117778/5 14, за станом на 17.06.2015 року складає 15054,04 грн. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає моральна шкода та не надано жодного доказу, який би свідчив про отриманням позивачем моральної шкоди та причинний зв'язок між заподіяною шкодою та наслідками, які настали для позивача. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача залучених на депозитний рахунок коштів, а саме 15 054,04 грн., 890,85 грн. проценти за користування коштами, виходячи із обумовленої сторонами ставки у Договорі - заяві (15054,04 х 22,10 : 366 х 98 днів), 3% річних у розмірі 121, 26 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 4064,60 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Згідно зі ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: partial