Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач в позові вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Вона є спадкоємицею за заповітом після смерті матері. В передбачений законом 6-місячний термін, вона відповідно до ст.1269 ЦК України, прийняла спадщину після смерті матері, оскільки звернулася в нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Проте, державним нотаріусом було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті матері [PERSON], оскільки відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, 05.12.1988 року, зареєстрованого Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 05.12.1988 року за реєстром №362, вказано, що житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], належить колгоспному двору головою якого є [PERSON], отже вищевказаний будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв'язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року. За вказаних обставин позивач звернулася в суд з даним позовом. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] померла мати позивача-[PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач є спадкоємицею за заповітом після смерті матері. В передбачений законом 6-місячний термін, позивач відповідно до ст.1269 ЦК України, прийняла спадщину після смерті матері, оскільки звернулася в нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Проте, державним нотаріусом було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті матері [PERSON], оскільки відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, 05.12.1988 року, зареєстрованого Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 05.12.1988 року за реєстром №362, вказано, що житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], належить колгоспному двору головою якого є [PERSON], отже вищевказаний будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв'язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року, про що свідчить Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1516/02-31 від 05.11.2018 року. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Згідно довідки виконавчого комітету Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області №2742 від 27.11.2018 року [PERSON] станом на 15.04.1991 року проживала сама, тобто була єдиним членом колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, соба має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно роз'яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved