Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DNН4КР80351173 від 25.09.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4817.80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 16.01.2014 року має заборгованість в розмірі 68080,62 грн., яка складається з наступного: - 4816,80 грн. - заборгованість за кредитом; - 21739,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 37805,71 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) - 3218,12 грн. - штраф (процентна складова). Тому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 38080,62 грн. за кредитним договором № № DNН4КР80351173 від 25.09.2006 року, а також судові витрати у розмірі 680,81 грн. Представник позивача - Пришляк В.О. до початку судового розгляду надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. Представник відповідача до початку судового розгляду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 25.09.2006 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк», (а.с. 5), кредитний договір № № DNН4КР80351173. Даний договір був укладений шляхом отримання позивачем особисто від відповідача письмового підтвердження про приєднання до умов договору, підписаного відповідачем, яким є «Заява позичальника №№ DNН4КР80351173 від 25.09.2006 року» та ознайомлення з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ( а.с. 5,). Відповідно до заяви позичальника відповідач отримав кредит у розмірі 5350,80 грн. на строк з 25.09.2006 року по 25.09.2009 року включно з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 213,96 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно ст.631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Кредит був виданий відповідачу 25.09.2006 року, згідно виписки з карткового рахунку відповідача, за період з 25 вересня 2006 року по 16 січня 2014 року жодний платіж відповідачем не здійснювався, тобто час, з якого, згідно норм діючого законодавства відраховується строк позовної давності є ненадходження чергового платежу - 29.10.2006 року ( а.с. 3-4). Під час розгляду справи відповідач заявив про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початку перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами) які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Кредит відповідачу був виданий 25.09.2006 року, згідно розрахунку заборгованості по договору жодний платіж не був здійснений, перебіг трирічного строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду для ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідності до вимог ч.1 ст. 261 ЦК України почався з дня ненадходження чергового платежу - з 29.10.2006 року і закінчився 29.10.2009 року. Позивач звернувся до суду із даним позовом лише 12.02.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення прозову, а відповідач, відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності. Матеріали справи не містять доказів в розумінні ст.ст. 57,58 ЦПК України, які б мали інформацію, що з відповідачем було укладено договір про збільшення позовної давності у письмовій формі. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 680,81 грн. стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed