Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернувся, в інтересах малолітнього [PERSON], до відповідача з позовною заявою, в якій просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, від дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу чи особи, куди її буде влаштовано. В обґрунтування даного позову позивач зазначив, що відповідач є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], який перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах (батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків). Відомості про батька дитини записано на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Позивач вказує, що родина мешкає за адресою: [ADDRESS], та перебуває на обліку в центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. У вересні 2016 року до управління-служби надійшов анонімний телефонний дзвінок про те, що за вказаною адресою мешкає хлопчик, який не відвідує школу, а мати не працює та зловживає алкоголем, після чого за даною адресою було здійснено декілька виходів та 17 жовтня 2016 року спеціалісту управління-служби вдалося потрапити до родини та обстежити умови проживання хлопчика. Виявилося, що дитяча кімната завалена мотлохом, дитина спить з матір'ю та її співмешканцем на одному дивані. Крім того, з'ясувалося, що дитина має вроджену ваду серця та потребує оперативного втручання. З відповідачем було проведено бесіду про необхідність виконання рекомендацій лікарів, влаштуватися на роботу, не зловживати алкоголем, та попереджено про правові наслідки невиконання батьківських обов'язків, у тому числі позбавлення батьківських прав. 14 серпня 2017 року з анонімного телефонного дзвінка управлінню-службі у справах дітей стало відомо, що [PERSON] бродяжить по мікрорайону, бездоглядний, голодний та брудний, а мати та співмешканець перебувають у стані сильного алкогольного сп'яніння. У результаті обходу мікрорайону дитину було виявлено через декілька будинків від свого будинку та негайно доставлено до Комунального закладу соціального захисту центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, буд. 45, де він перебуває по теперішній час. Позивач зауважує, що згідно інформації з ЦСПРД «Барвінок», за час перебування дитини в закладі з 14 серпня 2017 року відповідач жодного разу дитину не відвідала, долею дитини не цікавилась, з адміністрацією центру не спілкувалася. Крім того, відповідач байдуже ставиться до здоров'я дитини, що становить загрозу для погіршення стану його здоров'я, оскільки [PERSON] знаходиться під наглядом з народження, перебуває на диспансерному обліку, має інвалідність до 27 жовтня 2017 року. Для переогляду дитини рекомендована термінова госпіталізація в стаціонарне відділення КЗ «ДДМКЛ № 2» кардіоревматологічне відділення для планового лікування та обстеження. Є нарікання до матері щодо виконання рекомендацій та призначень дільничного лікаря, на прийом не з'являється, не систематично виконує рекомендації сімейного лікаря щодо консультації кардіолога та кардіохірурга. Позивачем зазначено, що за інформацією КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня № 2» ДОР» від 23 серпня 2017 року, у [PERSON] вроджена вада серця (ВВС), дитина була оглянута міським кардіологом КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №2» ДОР», рекомендовано спостереження з діагнозом: «ВВС (дефект міжшлуночкової перетинки перемембранозний, відкрита артеріальна протока min розмірів), НК І ст.». Дитина спостерігалась кардіологом в КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і кардіохірургії ДОР» та у вересні 2013 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в кардіопульмонологічному відділенні КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №2» ДОР» з 02 вересня 2013 року по 12 вересня 2013 року з діагнозом «ВВС (ДМШП, під аортальний), СН І ст.». Рекомендовано оформлення групи інвалідності та оперативне лікування пороку в плановому порядку (консультація кардіохірурга ДОК ЦКК 28 серпня 2013 року). Наступна госпіталізація дитини до кардіопульмонологічного відділення КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №2» ДОР» в жовтні 2015 року була виключно з необхідністю продовження групи інвалідності. 26 жовтня 2015 року [PERSON] був оглянутий кардіохірургом ДОК ЦКК, рекомендована консультація кардіохірурга та прийом лікарського препарату Енап (останній огляд). В проміжках між оглядами кардіолога ДОК ЦКК та госпіталізацією, кардіологом за місцем мешкання дитина не спостерігалась. Позивач зазначає, що середню загальноосвітню школу з даним діагнозом дитина відвідувати може, індивідуальної форми навчання не потребує, в домашніх умовах потребує належного догляду, дотримання режимних моментів, харчування тощо, однак, особливих умов стан дитини не вимагає. На момент останнього огляду дитини та з урахуванням стану його здоров'я, невиконання матір'ю лікарських призначень загрожувало погіршенням стану здоров'я дитини, але не представляло небезпеку для життя. Лікування пороку повинно бути оперативним, наскільки це терміново - повинен вирішувати кардіохірург (останній огляд 28 серпня 2013 року). За інформацією КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і кардіохірургії ДОР» від 28 серпня 2017 року, [PERSON] перебуває на обліку в Центрі з 24 вересня 2009 року, діагноз: «ВВС. Дефект міжшлуночкової перегородки. Відкрите овальне вікно». З 2010 року при огляді дитини рекомендовано оперативне лікування вади серця. Остання консультація дитини була 18 серпня 2017 року (на той час дитина вже перебувала у ЦСПРД «Барвінок», хлопчика привезла адміністрація закладу), дитина була оглянута кардіохірургом, рекомендовано оперативне лікування в плановому порядку. Операція може бути проведена за бюджетні кошти, в межах бюджетного фінансування. Враховуючи дані огляду 18 серпня 2017 року, стан дитини відносно задовільний, дитина може відвідувати середню загальноосвітню школу. Враховуючи особливості вади, мінімальні прояви серцевої недостатності, фізичні навантаження повинні бути обмежені в рамках спеціальної групи. Також позивач зауважує, що працівниками ювенальної превенції неодноразово здійснювався вихід за місцем мешкання відповідача, але двері працівникам поліції ніхто не відчиняв, від сусідів відомо, що відповідач та її співмешканець ведуть асоціальний спосіб життя, зловживають алкогольними напоями. Також особливим складом неодноразово проводилися профілактичні бесіди з приводу виконання відповідачем батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON], який має інвалідність, але відповідач самоусунулась від виховання дитини, має низький батьківський потенціал, у зв'язку з чим Чечелівський ВП ДВП також звертався до управління-служби з питанням щодо позбавлення матері батьківських прав. Позивач вказує, що з метою збереження дитини у сім'ї, відповідачу неодноразово надавалися рекомендації суб'єктів соціальної роботи, роз'яснювалися правові наслідки невиконання нею батьківських обов'язків, у тому числі позбавлення батьківських прав, проте відповідач, нехтуючи діючим законодавством та інтересами дитини, не виконувала рекомендації, не співпрацювала з суб'єктами соціальної роботи, що свідчить про те, що дитина їй не потрібна. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов. Додатково зазначили, що відповідач отримувала допомогу на лікування дитини у розмірі 10000 грн., однак ці кошти відповідач використала на власні потребі, а саме на встановлення пластикових вікон. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, а також відзив не подавала, у зв'язку із чим, суд, враховуючи згоду представників позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Вислухавши пояснення представників позивача [PERSON] та [PERSON], малолітнього [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідач - [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно інформації, наданої Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в актовому записі про народження за №880 батьком [PERSON] зазначений [PERSON]; відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.10). Наказом управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради №57 від 14 серпня 2017 року [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], взято на облік дітей, які виховуються в сім'ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с.11). [PERSON], [INFO], є дитиною-інвалідом до 18 років, що підтверджується посвідченням № [NUMBER], в якому його законним представником (опікуном) зазначено відповідача (а.с.12). Як вбачається з медичного висновку №24 на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства в віці до 18 років від 27 жовтня 2015 року, який дійсний до 27 жовтня 2017 року, у [PERSON] наявне захворювання (патологічний стан) - ВВС із збільшеним легеневим кровотоком, підаортальний ДМШП СН1 ст. (а.с.13). Актом обстеження житлово-побутових умов від 17 жовтня 2016 року за адресою: [ADDRESS], де проживає [PERSON], встановлено, що житлово-побутові умови малолітнього [PERSON] задовільні, мати у межах можливості забезпечила його усім необхідним, піклується про здоров'я, підстав для взяття на облік немає (а.с.22). Відповідно до характеристики від 16 грудня 2016 року, наданої відносно [PERSON] Комунальним закладом освіти «Дошкільний навчальний заклад №308» Дніпропетровської міської ради, [PERSON] з вересня 2013 року систематично відвідував дошкільний навчальний заклад №308, вихованням дитини займається мати [PERSON], яка на той час працювала в садочку. У травні адміністрація допомогла відповідачу у зверненні до депутатів за фінансовою допомогою на лікування дитини (на яку дали згоду депутати), після чого відповідач була звільнена за систематичні прогули та зловживання алкоголем. Відповідач не приймає участі у житті дитини та групи ДНЗ (а.с.14). З листа КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7» Департаменту охорони здоров'я населення Дніпровської міської ради за вих.№337 від 15 лютого 2017 року вбачається, що є нарікання до відповідача щодо виконання рекомендацій та призначень дільничного лікаря стосовно дитини, на прийом не з'являється (а.с.15). Згідно повідомлення КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7» Департаменту охорони здоров'я населення Дніпровської міської ради за вих.№1886 від 04 жовтня 2017 року, [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: ВПС із збільшеним легеневим кровотоком, без ціаноза, підаортальний ДМШП СН І ст. Дилятація порожнини ЛШ Q21.0. Супутні захворювання: недостатність ТК 3 ст. Функціонуюче відкрите овальне вікно. Дитина має інвалідність до 27 жовтня 2017 року, для переогляду рекомендована термінова госпіталізація в стаціонарне відділення ДМКЛ №2 кардіоревматологічне відділення для планового лікування та обстеження. Фактично піклується за дитиною мати, яка не систематично виконує рекомендації сімейного лікаря (а.с.16). З наданої Комунальним закладом «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» інформації від 23 серпня 2017 року вбачається, що у [PERSON] вроджена вада серця (ВВС) виявлена у віці 1 тиждень. У віці 1 місяць дитина була оглянута міським кардіологом КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №2 ДОР», рекомендовано спостереження з діагнозом: ВВС (дефект міжшлуночкової перетинки перемембранозний, відкрита артеріальна протока min розмірів), НК І ст. Дитина спостерігалась в КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і кардіохірургії ДОР» кардіологом [PERSON] (огляд 24 вересня 2009 року, 26 жовтня 2009 року, 30 листопада 2010 року). У вересні 2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіопульмонологічному відділенні КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня № 2 ДОР» з 02 вересня 2013 року по 12 вересня 2013 року з діагнозом: ВВС (ДМШП, підаортальний), СН І ст. Рекомендовано оформлення групи інвалідності та оперативне лікування пороку в плановому порядку (консультація кардіохірурга ДОК ЦКК 28 серпня 2013 року). Наступна госпіталізація дитини до кардіопульмонологічного відділення КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня № 2 ДОР» в жовтні 2015 року (з 06 жовтня 2015 року по 16 жовтня 2015 року) була пов'язана виключно з необхідністю продовження групи інвалідності. 26 жовтня 2015 року був оглянутий кардіологом ДОК ЦКК, рекомендована консультація кардіохірурга та прийом лікарського препарату Енап (останній огляд). В проміжках між оглядами кардіолога ДОК ЦКК та госпіталізацією, кардіологом за місцем мешкання дитина не спостерігалась. Середню загальноосвітню школу з даним діагнозом дитина відвідувати може, індивідуальної форми навчання не потребує. На момент останнього огляду дитини та з урахуванням стану його здоров'я, невиконання матір'ю лікарських призначень загрожувало погіршенням стану здоров'я дитини, але не представляло небезпеку для життя. Лікування пороку повинно бути оперативним, наскільки це терміново - повинен вирішувати кардіохірург (останній огляд 28 серпня 2013 року) (а.с.17). Відповідно до повідомлення Комунального закладу «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради» від 28 серпня 2017 року, [PERSON] перебуває на обліку в центрі з 24 вересня 2009 року з діагнозом «ВВС: Дефект міжшлуночкової перегородки. Відкрите овальне вікно.», остання консультація - 18 серпня 2017 року. Дитина оглянута кардіохірургом, рекомендовано оперативне лікування в плановому порядку. Операція може бути проведена за бюджетні кошти, в межах бюджетного фінансування (а.с.19). Також, відповідно до повідомлення Комунального закладу «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради» від 31 жовтня 2017 року, [PERSON] рекомендовано оперативне лікування вади серця в плановому порядку. Оперативне лікування планується виконати в КЗ «ДОКЦКК»ДОР» у відділенні дитячої кардіохірургії. Враховуючи, що оперативне лікування проводиться в плановому порядку, необхідна офіційна згода батьків або офіційного опікуна дитини. Якщо згода надається не в умовах лікувального закладу, вона повинна бути завірена нотаріально або офіційним лицем закладу, звідки прибуває дитина (а.с.37). З листа КЗ «Дніпровського центру первинної медико-санітарної допомоги №7» Департаменту охорони здоров'я населення Дніпровської міської ради за вих.№2271 від 28 листопада 2017 року встановлено, що 09 листопада 2017 року дитині переоформлено інвалідність та запрошено відповідача 24 листопада 2017 року в амбулаторію для отримання документів, від чого остання відмовилася (а.с.35). Судом встановлено, що особовим складом СЮП Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області неодноразово проводились профілактичні бесіди з приводу виконання [PERSON] батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON], який має інвалідність, але [PERSON], нехтуючи законодавством, самоусунулася від виховання дитини та має низький батьківський потенціал (а.с.21). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов малолітнього [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], 21 грудня 2017 року комісією у складі головних спеціалістів УССД, на підставі перебування дитини на обліку як такого, що опинився у складних життєвих обставинах, та з метою виявлення позитивних змін у родині, здійснено вихід за вказаною адресою. На момент виходу двері ніхто не відчинив, після чого членом комісії було зателефоновано на мобільний телефон [PERSON], яка повідомила, що її немає вдома. У ході телефонної розмови відповідача було запрошено на судове засідання по позбавленню її батьківських прав, на що остання повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, заперечує проти обстеження її житла. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] не бажає співпрацювати з управлінням-службою у справах дітей, продовжує ігнорувати рекомендації спеціалістів УССД та інших суб'єктів соціальної роботи по збереженню дитини у сім'ї. Обстежити житлово-побутові умови за адресою: [ADDRESS], не виявилося можливим. Дитина залишається на обліку в УССД та продовжує перебувати у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» (а.с.45). Також в судовому засіданні встановлено, що за час перебування [PERSON] у закладі з 14 серпня 2017 року в Центрі соціальної реабілітації дітей «Барвінок» відповідач жодного разу не відвідувала дитину, ніякої матеріальної допомоги дитині не надавала, з адміністрацією та психологами центру не спілкувалася, успіхами та здоров'ям хлопця не цікавилась (а.с.20,33,44,56). Малолітній [PERSON], допитаний в судовому засіданні за участю психолога [PERSON] та педагога [PERSON], пояснив, що він опинився в дитячому закладі через те, що його батьки вживають алкоголь, мати його жодного разу не відвідала. Також [PERSON] вказав, що хоче повернутися до дому, бо з мамою йому було добре. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона працює лікарем в амбулаторії та знайома з відповідачем у зв'язку з виконанням своїх службових обов'язків. Свідок пояснила, що [PERSON] з народження знаходиться під наглядом в амбулаторії та з дитинства має інвалідну групу. Пояснила, що на даний час є можливість зробити [PERSON] операцію безкоштовно. Свідок зазначає, що відповідача викликали до лікарні два рази на рік та на виклики остання приходила, хоча й не завжди вчасно. Однак, останні два роки відповідач зовсім перестала приходити. Свідок також повідомила, що відповідач відмовлялася оперувати сина, не виконувала зобов'язання, від госпіталізації відмовлялася, після чого лікарі самостійно госпіталізували [PERSON] 09 листопада 2017 року відповідача викликали для того, щоб вона забрала свідоцтво про інвалідність, однак тиждень не могли її знайти. Потім відповідач все ж таки з'явилася, проте документи забрати відмовилася. У судовому засіданні свідок [PERSON], яка є працівником управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, пояснила, що знайома зі сторонами по справі у зв'язку з виконанням своїх службових обов'язків. Свідок зазначила, що у серпні 2016 року до управління-служби надійшов анонімний дзвінок від сусідів, які повідомили, що за адресою: [ADDRESS] у м. Дніпро, мешкає дитина, яка не ходить до школи. Після даного дзвінка за вказаною адресою був здійснений вихід, але двері ніхто не відчинив. У жовтні 2016 року вдалося потрапити за зазначеною адресою та відповідач підтвердила, що не віддала дитину у повні сім років до школи, щоб не травмувати дитину, оскільки вона планує, щоб дитині зробили операцію. Житлово-побутові умови були задовільні, але стало відомо, що дитина спить з матір'ю та її співмешканцем на одному дивані. Свідок вказує, що відповідачем були отримані кошти від держави на операцію дитині. Однак, згодом прийшла відповідь з лікарні, що відповідач не виконує рекомендації лікарів, на що відповідач повідомляла, що кардіолог радить їй робити дитині операцію пізніше. Хоча зі слів кардіолога, операцію давно можна було б вже зробити. У серпні 2017 року до управління-служби у справах дітей знову надійшов анонімний дзвінок від сусідів про те, що дитина у неохайному вигляді бродяжить, ходить до туалету під їхніми воротами, а мати перебуває у стані алкогольного сп'яніння, в квартирі гучно грає музика. Під час обстеження території [PERSON] знайшли з незнайомими чоловіками, забрали та оформили до центру реабілітації. Дитину ніхто не шукав, лише через тиждень прийшла мати, яка пояснила, що погано себе почувала, але що з нею було та чому не зверталася до поліції після зникнення дитини пояснити не змогла. Також на запитання про кошти, які були виділені на операцію дитині, відповіла, що чи то витратила їх на нові вікна, чи позичила сусідці, хоча сусідка, на яку вказала відповідач, факт отримання позики від останньої заперечила. Відповідача просили, щоб вона надала дозвіл на операцію дитині, але вона ніяк не відреагувала на таке прохання. Свідок [PERSON] зауважує, що 21 грудня 2017 року був здійснений вихід за адресою відповідача, але двері ніхто не відчинив. Проте відповідач відповіла на телефонний дзвінок та повідомила, що знає де знаходиться дитина, але відвідувати не бажає, оскільки не хоче травмувати дитину, до суду приходити також не бажає, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що є сусідкою відповідача приблизно з 2012 року. З літа 2017 року свідок почала помічати, що дитина сама виходила з будинку на двір та не поверталась додому до пізнього вечора. Одного разу о 23 годині вона намагалася достукатися до відповідача, щоб дитина могла потрапити додому. Свідок повідомила, що дитина жебракує, так бачила як дитина жебракувала у циганів, також у неї просила їй щось купити. Якось її дитина впустила печиво, так [PERSON] став їсти печиво із землі. На запитання свідка, коли дитина їла в останнє, дитина відповіла, що вчора. Також повідомила, що дитина інколи ходила до туалету на вулиці, що було навіть під її хвірткою. Свідку також відомо, що відповідач зі своїм чоловіком розпиває алкогольні напої, дитина інколи просила дати попити води, бо мати зачинилася і не відповідає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що працює лікарем та [PERSON] перебуває під його наглядом з 2015 року. Свідок зазначив, що спочатку відповідач з'являлась на огляд, але останні рік-півтора не ходить. Дитина є інвалідом, має порушення роботи серця та потребує оперативного лікування. Про необхідність проведення огляду дитини відповідачу повідомлялося і телефоном, і медсестра приходила до неї додому, і через сусідів передавали, але кожного разу відповідач не з'являлася, повідомляючи, що хворіла, але підтверджуючих документів не надавала. Свідком навіть пропонувалося відповідачу надати їй медичну допомогу, але остання не реагувала на таку допомогу. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою відповідача по вулиці останні 15 років та дитина навчалася у дошкільному закладі, в якому вона працювала, а саме Комунальному закладі освіти «Дошкільний навчальний заклад №308» Дніпропетровської міської ради. Повідомила, що відповідач у 2013 році працювала двірником у Комунальному закладі освіти «Дошкільний навчальний заклад №308» Дніпропетровської міської ради, але була звільнена через зловживання алкоголем. У 2016 році відповідачу було знову запропоновано працювати у зазначеному закладі, оскільки бачили, що дитина жила на вулиці, гуляла в одному і тому ж одязі, після чого відповідач попрацювала півроку та знову була звільнена через зловживання алкоголем. Також свідок ходила з відповідачем до народних депутатів, щоб виділили кошти для операції дитині на серці, які відповідач врешті отримала, але операцію не зробила. Куди відповідач витратила зазначені кошти свідку не відомо. Дитина постійно знаходилася на вулиці, а тому були побоювання, що з дитиною може щось трапитися. До першого класу дитина також не пішла, документи досі знаходяться у дитячому садку. Свідок зазначає, що на теперішній час відповідач зловживає алкоголем ще більше. Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав, суд виходить з наступного. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 цього ж кодексу, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В судовому засіданні не встановлені об'єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками. За час перебування дитини у дитячому закладі емоційний зв'язок між відповідачем та дитиною був фактично втрачений, відповідач близько півроку не виявляє до свого сина батьківського піклування, його не відвідувала, долею дитини не цікавилася, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. Перелічені докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом підтверджують той факт, що відповідач не виконує покладений на неї ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язок щодо піклування про здоров'я своєї дитини, її духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Згідно висновку Органу опіки та піклування (а.с.6), позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини є доцільним, і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів. Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищим інтересам дитини. За перелічених обставин, позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд враховує, що згідно ч.ч. 4, 5 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, матусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Оскільки судом не отримані заяви від родичів дітей про можливість прийняти ними під опіку останніх в порядку ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України, суд згідно ч. 5 ст. 167 Сімейного кодексу України вважає за необхідне передати дітей на опікування органу опіки та піклування. За ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування. Оскільки судом встановлено, що малолітній [PERSON] позбавлений батьківського піклування, над ним на підставі ст. 58, ч. 3 ст. 60 ЦК України слід встановити опіку. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач позбавлена батьківських прав щодо дитини і позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів, на підставі ч. 2 ст. 166, ст. 180 Сімейного кодексу України слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 цього ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Дитина - [PERSON], [INFO], самостійного доходу не має; є дитиною-інвалідом до 18 років та має діагноз: «ВВС: Дефект міжшлуночкової перегородки. Відкрите овальне вікно.». Відповідач [PERSON] має задовільний стан здоров'я; матеріали справи не містять відомостей, що відповідач має інших дітей та утриманців, а також стягнення за виконавчими документами. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи визначені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, а тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з того, що за ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1409,60 грн.

Outcome: approved