Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Заявою від 26.01.2016 року на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та Клієнтом в сумі 16344,77 грн. При цьому посилається на те, що 26.01.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відповідачем подано Заяву про приєднання до вказаного договору та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до якої банком відповідачу відкритий поточний рахунок в гривнях України на умовах тарифного плану «Зарплатний» та для його користування оформлено та видано клієнту банківську картку. Відповідно до Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на строк 24 місяці з можливим продовженням на той самий строк, банк встановив клієнту кредит в сумі 13900,00 грн. під 30,00 процентів річних за користування кредитними коштами. Умови договору відповідач не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, таким чином утворилась заборгованість в сумі 16344,77 грн., станом на 30.07.2020 року. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 05.08.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 12.08.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.01.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відповідачем подано Заяву №685948 про приєднання до вказаного договору та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до якої банком відповідачу відкритий поточний рахунок в гривнях України на умовах тарифного плану «Зарплатний» та для його користування оформлено та видано клієнту банківську платіжну картку типу «MasterCard Standart». Відповідно до Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на строк 24 місяці з можливим продовженням на той самий строк, банк встановив клієнту кредит в сумі 13900,00 грн. під 30,00 процентів річних за користування кредитними коштами. Умови договору відповідач не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, таким чином утворилась заборгованість станом на 30.07.2020 року в сумі 16344,77 грн. та складається з: 13890,67 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 1712,49 грн. - проценти за користування кредитом; 14,00 грн. - заборгованість за розрахунково-касове обслуговування; 54,63 грн. - пеня; 263,92 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 43,57 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 320,82 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 44,67 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦПК України). Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Відповідач не скористався своїм правом надати суду докази на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог взагалі. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги банку до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі, встановленому законом та повертає позивачу суму внесеного судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: approved