Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 грудня 2012 року відповідач за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток отримав кредит у розмірі 5 072,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном її погашення з 01 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платежів. Відповідач підписом у Генеральній угоді підтвердив свою згоду на те, що така разом з Умовами та правилами, а також Тарифами складає між ним та банком кредитний договір. Оскільки [PERSON] уклавши кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушував свої договірні зобов`язання, у такого станом на 05 серпня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 21 499,95 грн., з яких 4 901,25 грн. - заборгованість за кредитом; 5 892,23 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9 885,90 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 820,57 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди, тому просить стягнути з нього вказану суму боргу. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 26 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (яке у подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток, згідно якої банк надав позичальнику кредит в сумі 5 072,70 грн. на строк 36 місяців з 26 грудня 2012 року по 31 грудня 2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 1,5 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у зазначені в заяві й Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 184,04 грн. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил, з датою останнього погашення не пізніше 31 грудня 2015 року (а. с. 7-33, 35-38). Також встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, а саме не проводив щомісячні платежі для погашення заборгованості, у зв`язку з чим у такого станом на 05 серпня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 21 499,95 грн., з яких 4 901,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 892,23 грн. - заборгованість за відсотками; 9 885,90 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також 820,57 грн. - заборгованість по штрафу відповідно до Генеральної угоди (а. с. 4-5). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 26 грудня 2012 року [PERSON] погодився з тим, що дана Генеральна угода разом з Умовами та Правилами, а також Тарифами становить між ним та банком кредитний договір. Так, згідно п. 2.1.1.5.6. вказаного договору у разі невиконання зобов`язань за договором, клієнт зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах та овердрафту), оплату винагороди банку (а. с. 7-32). Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 26 грудня 2012 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками є обґрунтованою. Що стосується стягнення пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та Правил передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов`язання, передбачені п. п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил, клієнт сплачує пеню, яка розраховується наступним чином: базова відсоткова ставка за договором / 30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується у день нарахування процентів по кредиту (а. с. 7-31). У той же час, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди на підставі ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України у випадку порушення боржником строків погашення заборгованості, вказаних у даній Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день по зобов`язаннях, строк яких не настав, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення, починаючи з 32 дня порушення заборгованість за кредитом вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 820,57 грн. (а. с. 7). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі №347/1910/15-ц, а також постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №761/32393/14-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по судових штрафах у розмірі 820,57 грн., тоді як пеня з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення стягненню з [PERSON] не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 1 921 грн. судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (54,02 % від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь позивача 1 037,72 грн. (1 921 грн. х 54,02 %) судового збору.

Outcome: partial