Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Вимоги мотивовано тим, що у період з 08 листопада 2016 року по 13 липня 2017 року [PERSON] працював на посаді юрисконсульта у ТОВ «Океан-судоремонт». При звільненні позивача товариством не було проведено остаточного розрахунку, розмір заборгованості по заробітній платі становить 27\~669,95 грн. За вказаних обставин [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 27 669,95 грн., допустивши негайне виконання рішення про стягнення всієї суми боргу. Відзив на позов не надходив. В судове засідання позивач не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягав в повному обсязі. ТОВ «Океан-судоремонт» належним чином повідомлене про дату, час і місце судового засідання, проте представник відповідача в судове засідання не зявився вдруге, про причини неявки, їх поважність суд не оповістив; будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Судом ухвалено про проведення судового розгляду за відсутності учасників справи. Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці (а.с. 5 6), [PERSON] з 08 листопада 2016 року працював у ТОВ «Океан-судоремонт» на посаді юрисконсульта; 13 липня 2017 року був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно з довідкою (а.с. 7), розмір заборгованості ТОВ «Океан-судоремонт» з виплати [PERSON] заробітної плати, компенсації за щорічну відпустку, вихідної допомоги на день звільнення позивача становив 27\~669,95 грн. Як встановлено ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю і кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Як вказав Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 листопада 2015 року в справі «Кечко проти України», поняття «власності», яке міститься в ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. Суд визнає, що відповідач в порушення норм трудового законодавства не провів з позивачем розрахунок при звільненні, чим обмежив права позивача на майно. За вказаних обставин стягненню з ТОВ «Океан-судоремонт» на користь [PERSON] підлягає заборгованість з виплати належних йому від товариства при звільненні сум 27\~699,95 грн. Враховуючи тривалість порушення права позивача (з 13 липня 2017 року), суд вважає необхідним на підставі ч. 2 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення про стягнення всієї суми боргу. Судовий збір в сумі 640 грн., відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, покладається на відповідача.

Outcome: approved