Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Луцької міської ради Волинської області, виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області про стягнення майнової та моральної шкоди, завданими протиправними рішеннями та бездіяльністю. Вказує, що має право безплатного проїзду на транспорті загального користування відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 року № 354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» та від 16.08.1994 року за № 555 «Про поширення чинності постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 року № 354», однак рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.12.2015 року №725-1 протиправно не віднесено до переліку категорій громадян, яким у 2016 році додатково надавались безоплатні та бездотаційні послуги при здійсненні перевезення пасажирів у автобусах на міських маршрутах інвалідів третьої групи, до якої він належить, чим йому було завдано матеріальну та моральну шкоду. Вказує також на бездіяльність відповідача щодо приведення зазначеного рішення виконавчого комітету Луцької міської ради у відповідність до вимог законодавства України. Покликаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідачів солідарно в його користь завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 3720 грн., яка полягає у витратах за проїзд у міському автобусному транспорті з червня 2015 року по червень 2017 року та моральну шкоду в розмірі 50000 грн., яка полягає у моральних стражданнях та переживаннях, одержаних ним внаслідок прийняття протиправного рішення та бездіяльності відповідачів. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідачів Бубнюк Л.Є. в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, неправомірними є такі дії суб'єкта владних повноважень, які вчинені ним не на підставі, не в межах повноважень, та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 3 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Пунктом 12 ст.30 цього Закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв'язку. Згідно ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» організація пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.12.2015 року за № 725-1 затверджено перелік громадян, яким у 2016 році будуть додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, надаватись безоплатно та бездотаційно послуги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах (при пред'явленні відповідного посвідчення). Даним рішенням не було передбачено надання безоплатно послуг при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах особам, які є інвалідами третьої групи, до якої належить позивач. 29 червня 2016 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою, в якій просив привести у відповідність до чинного законодавства України рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.12.2015 року №725-1 щодо безкоштовного перевезення пасажирів у міському транспорті. Листом відповідача від 06.07.2016 року №Г-2118/2-038 йому повідомлено, що перевезення пасажирів пільгових категорій, передбачених законодавством України у місті Луцьку за рахунок субвенцій з міського бюджету здійснюється тролейбусами Луцького підприємства електротранспорту. Зазначено також, що бюджетних призначень на пільгове перевезення пасажирів автотранспортом не передбачено і що таке перевезення здійснюється безкоштовно перевізниками(не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобуса під час руху на маршруті) відповідно до переліку пільгових категорій громадян, визначеного рішенням від 16.12.2015 року №725-1. Згідно ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Оскільки на день розгляду справи судом рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.12.2015 року №725-1 «Про перелік громадян, яким додатково надаватимуться пільги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах в м.Луцьку у 2016 році» незаконним не визнане та не скасоване, таку вимогу не заявляє позивач у даній справі, суд вважає, щопідстави для задоволення позову відсутні. Крім того, позивачем не доведено та жодним доказом не підтверджено заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди. Щодо вимог позивача про зобов'язання Луцької міської ради привести у відповідність до постанов Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 року № 354 та від 16.08.1994 року №555 інше рішення від 21.12.2016 року №780-1 «Про пільгові категорії громадян, яким додатково надаватимуться пільги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах в м.Луцьку у 2017 році» та заборону Луцькій міській раді приймати рішення, що суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу, які він виклав у письмовому клопотанні, то, як пояснив [PERSON] у судовому засіданні, дані вимоги не є позовними і таке клопотання надане суду як підстава для постановлення окремої ухвали в порядку ст.211 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На основі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Луцької міської ради, виконавчого комітету Луцької міської ради про стягнення майнової та моральної шкоди, завданими протиправними рішеннями та бездіяльністю, слід відмовити. На підставі ст.ст.1173, 1175 ЦК України,

Outcome: dismissed