Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про зняття арешту з нерухомого майна. Вимоги мотивовано тим, що позивач звернулась до приватного нотаріуса Василькової О.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті її мати [PERSON] . Спадкове майно складається із 1/5 домоволодіння за адресою [ADDRESS] . 12.02.2021 року приватний нотаріус Василькова О.В. повідомила її, що згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого манна рахуються обтяження - арешт нерухомого майна на домоволодіння та адресою [ADDRESS] , власник [PERSON] , дата народження [INFO] . Арешт накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.06.2005 року серія АА №333325 Комсомольським відділом державної виконавчої служби у м. Херсоні. Цією постановою було накладено арешт на все майно, шо належить [PERSON] [INFO] , в тому числі на домоволодіння та адресою [ADDRESS] . Однак позивач є власником 1/5 домоволодіння за адресою [ADDRESS] відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 12.07.1999 року та відповідно 1/5 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.2021 року. Листом від 19.02.2021 року Корабельний районний відділ ДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що у зв`язку з відсутністю в АСПЧ відомостей про внесення державним виконавцем постанови про накладання арешту на майно, неможливо при проведенні перевірки виконавчого провадження встановити факт винесення державним виконавцем постанови про арешт майна та в порядку статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» зобов`язати державного виконавця вилучити зазначений запис з Реєстру, тому в даному випадку арешт може бути знятий лише за рішенням суду. На сьогодні вона прийняла спадщину, має намір вільно розпоряджатися своїм майном проте через наявність арешту, позбавлена можливості це зробити. Таким чином безпідставно накладений арешт на майно порушує її право власності. Просить зняти арешт з житлового будинку [ADDRESS] , накладений постановою державного виконавця Комсомольського відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні серія АА №333325 від 13.06.2005 року, реєстраційний номер обтяжень 2124490 від 24.06.2005 року згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.05.2021 року справу прийнято до розгляду та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій підтримала вимоги з підстав викладених в позовній заяві в повному обсязі, просила їх заволинити та розглянути справу без її участі. Представник Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідоцтво видано згідно розпорядження від 12.07.199р. №106. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Васильковою О.В. від 30.03.2021 року, [PERSON] , [INFO] є власником 1/5 частки житлового будинку [ADDRESS] , після смерті її мати [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №244107009 від 12.02.2021р. наявний арешт нерухомого майна на домоволодіння та адресою [ADDRESS] , власник [PERSON] , дата народження [INFO] . Арешт накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.06.2005 року серія АА №333325 Комсомольським відділом державної виконавчої служби Херсонського міського управління юстиції, державним виконавцем Покришевим О.В., в/л №1-846. Відповідно до відповіді Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №9242 від 19.02.2021р. [PERSON] повідомлено, що згідно з відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на майно [PERSON] у 2005 році зареєстровано обтяження відповідно до постанови АА 333325 Комсомольського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції м. Херсона, в постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем відділу зазначено боржника [PERSON] , [INFO] , реєстрацію запису проведено Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою. В результаті проведеної перевірки, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, інформації про винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на майно [PERSON] , [INFO] не виявлено. У зв`язку з відсутністю в АСВП відомостей про винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на майно, не можливо при проведенні перевірки виконавчого провадження встановити факт винесення державним виконавцем постанови про арешт майна та в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язати державного виконавця вилучити зазначений запис з Реєстру, тому в даному випадку арешт може бути зняти лише за рішенням суду. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, відповідним критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. У частинах першій та третій статті 2 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV«Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року). Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина 4 статті 174 КПК України 2012 року). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Проте, арешт на житловий будинок було накладено Комсомольським відділом державної виконавчої служби Херсонського міського управління юстиції в порядку виконання вироку щодо обвинуваченої [PERSON] , [INFO] на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Арешт на майно був накладений постановою б/н від 13.06.2005р. державним виконавцем Комсомольським відділом державної виконавчої служби Херсонського міського управління юстиції у зв`язку із виконання вироку суду щодо [PERSON] , [INFO] . Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У справі, яка переглядається, суди встановили, що арешт на спірне майно було накладено державним виконавцем Комсомольським відділом державної виконавчої служби Херсонського міського управління юстиції в порядку виконання вироку щодо обвинуваченого [PERSON] , [INFO] , а з позовом про зняття арешту з майна звернулася [PERSON] , [INFO] , яка не є стороною кримінального провадження, а є власником 1/5 домоволодіння за адресою [ADDRESS] відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 12.07.1999 року та є власником 1/5 домоволодіння за адресою [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.2021 року, після смерті її мати [PERSON] , [INFO] померла. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу) Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Тобто у контексті зазначених норм процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, суд вважає, що вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 766/21865/17. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст.3, 15, 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України,

Outcome: approved