Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач в травні 2016 р. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя, постійно виникали сварки. Втрачено почуття любові з відповідачем, збереження шлюбу не можливе. З серпня 2015 р. вони мешкають окермо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що з серпня 2015 р. з відповідачем не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство. Втрачено між ними почуття поваги та любові. Примирення не можливе. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Відповідач в судовому засіданні погодився на розірвання шлюбу, пояснив, що з грудня 2015 р. погіршилися стосунки, через різні характери, у зв'язку з чим постійно виникали сварки. З 02.04.2016 р. припинилися шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Вважає, що примирення між ними не можливе. Донька після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Буде добровільно надавати допомогу на утримання доньки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.04.2015 р. Сторони від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони з квітня 2016 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, мешкають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв'язку з укладенням шлюбу позивач змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON]. У судовому засіданні позивач висловила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 113, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved