Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачем 11.12.2013 року подано до суду відповідний позов. В обґрунтування позову зазначено, що вона перебувала в шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають доньку ,яка є повнолітньою. В період шлюбу була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку було оформлено за відповідачем. 20.10.2009 року відповідач подарував свою ? частку квартири дочці [PERSON]. 17.05.2011 року шлюб між ними було розірвано та з урахуванням вимог ст..ст.68, 70, 71 СК України позивач вважає, що вона має право на ? частку спірної квартири у спільному сумісному майні подружжя. Просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS], яка зареєстрована на відповідача [PERSON]. В судовому засіданні позивач подану позовну заяву підтримала, суду пояснила, що вона вважає, що відповідач в 2009 році розпорядився своєю часткою квартири та подарував її дочці, а тому друга частина квартири повинна бути визнана за нею. На думку позивача на момент укладання договору дарування квартира належала їй та відповідачу в рівних частках, була зареєстрована лише на відповідача, він своєю часткою розпорядився, а тому друга частка, яка за законом належить їй дотепер зареєстрована за відповідачем. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, позов був визнаний частково. В обґрунтування заперечень посилався на те, що дійсно квартира була придбана в період шлюбу та є спільною сумісною власністю. В період шлюбу в 2009 році вони як подружжя спільно подарували частку цієї квартири дочці [PERSON]. Тобто, на момент розлучення їм, як подружжю належало лише ? частка квартири на праві спільною часткової власності, другою часткою квартири, воно розпорядились в період перебування у шлюбі. Не заперечував проти визнання права власності за позивачем на ? частку квартири, як спільну часткову власність подружжя. 3-я особа у справі в судове засідання не з'явились, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши доводи позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі, що був зареєстрований 01 вересня 1995 року Біловодським р/в РАЦСу Луганської області /а.с.8/. 23.07.2009 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], з одного боку та [PERSON] з іншого боку було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] /а.с.9-10/. Право власності відповідно до зазначеного договору було зареєстровано за [PERSON] /а.с.11/. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст.. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до вимог ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст.. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 29.10.2009 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку було укладено договір дарування ? частки квартири [ADDRESS] /а.с.12-14/. При цьому як вбачається з п.3.8. зазначеного Договору дарування ? частки квартири відповідачем [PERSON] було вчинено за згодою іншого з подружжя позивача [PERSON]. Позивач [PERSON] під час укладання договору виступала у якості законного представника [PERSON], була ознайомлена із змістом договору, а також із змістом вимог ст..ст.57, 59,65 СК України, як це визначено в п.3.6. Договору. Договір містить підписи сторін. Право власності на ? частку квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] /а.с.15/. Як вбачається із змісту технічного паспорту станом на 22.09.2009 року право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON], [PERSON] по ? частці за кожним /а.с.16/. Відповідно до рішення Ленінського районного суду від 17 травня 2011 року шлюб між сторонами був розірваний /а.с.17/. Рішенням Ленінського районного суду м.Луганська від 26.11.2013 року було розподілено майно між подружжям. При цьому зазначеним рішенням встановлено, що спірна квартира є спільною. Сумісною власністю подружжя. Як вбачається із звіту про оцінку майна ПП «Центр юридичного захисту та допомоги» від 14.01.2014 року вартість квартири становить 283808 гривень /а.с.24-27/. Відповідно до вимог ст..66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Відповідно до вимог ст..70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст.. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст..372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тобто, сторонами не заперечується проти того, що квартира є спільним сумісним майном подружжя, оскільки була придбана в період шлюбу. Також в період шлюбу, та це не заперечується сторонами було відчужено ? частку квартири, а саме відповідачем, за яким було зареєстровано право влансості на обєкт нерухомості, подаровано ? частку квартири [PERSON], дочці подружжя. На момент виникнення спору про поділ майна за відповідачем зареєстровано право власності на ? частку квартири, яка і є спільним сумісним майном подружжя. Відчуження частки квартири відбулось в період шлюбу, за згодою обох з подружжя, при цьому відповідач діяв від імені подружжя. Враховуючи наведене, суд погоджується із доводами представника відповідача, що на момент поділу майна спільним сумісним майном подружжя є ? частка квартири. Будь-яких підстав вважати, що відповідач в 2010 році розпорядився лише своєю часткою квартири немає та відповідних доказів щодо цього стороною позивача не наведено. Договір дарування позивачем не оспорювався. У зв'язку із чим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial