Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 24.05.2013 р. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві. Пояснив, що він являється двоюрідним братом померлого [PERSON] Вважає, що оскаржуваний заповіт викликає великі сумніви, оскільки складений на користь особи, яка не перебуває у родинних стосунках з померлим. Зазначив, що відповідача вперше побачив за декілька днів до смерті [PERSON] Крім цього стверджує, що ще в 2008 р. після смерті матері [PERSON] його психологічний ста значно погіршився, він боявся знаходитись наодинці. При цьому зазначив, що про будь-яке лікування останнього йому нічого не відомо. Повідомив, що останній раз померлого бачив за тиждень до смерті в цей момент він вже був без свідомості. Востаннє спілкувався з ним 9 травня 2013 р., зауважив, що у нього були опухлі ноги та йому було важко спілкуватись. У померлого близької родини не було, з приводу спадкового майна вони ніколи не спілкувались. Позивач підтвердив, що під час перебування [PERSON], у лікарні його доглядом займався саме відповідач, який пропонував йому взяти участь у витратах на лікування [PERSON]. Враховуючи наведене просить позовні вимоги задоволити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з мотивів наведених у позові, зазначив, що заповіт [PERSON] від 24.05.2013 р. слід визнати недійсним у відповідності до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, пояснила, що на її погляд виглядає дивним укладення заповіту без дозволу лікарів та людиною, які було важко спілкуватись. Просить позовні вимоги задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, з мотивів викладених в письмових поясненнях (а.с. 23-25). Повідомив, що з покійним [PERSON] він був знайомий з дитинства оскільки проживали в одному будинку у м. Львові, підтримували дружні відносини протягом життя. Об'єднували їх також спільні інтереси радіотехнікою. Ще перед смертю матір [PERSON] просила відповідача подбати про сина. Підтвердив, що дійсно після смерті матері померлому було важко залишатись самому в квартири і він декілька місяців проживав у домі позивача, спілкувався з його дітьми. Однак заперечує, що у нього виникли проблеми з психікою, він просто тужив після смерті матері, оскільки це була єдина рідна йому людина. Серйозно він ніколи не хворів. 18 травня 2013 р. [PERSON] повідомив, що у нього проблеми із здоров'ям, а саме виникла опухлість ніг. Порадившись з лікарями вирішили викликати швидку. Перед від'їздом у лікарню, [PERSON] віддав йому ключі та документи на квартири, пояснив, в його відсутності треба подбати про помешкання, однак документи на квартиру та один комплект ключів залишились в квартирі. Їздили по різних лікарнях остаточно положили у ЛШМД на вул. Топольній у м. Львові. Позивач зазначив, що за власні кошти придбав, необхідні медикаменти. Наступного дня у ввечері [PERSON] по телефону повідомив, що у нього був племінник який розпитував про квартиру, що обурило померлого. 20 травня 2013 р. приїхавши в лікарню [PERSON] в палаті не знайшов, зі слів сусіда по ліжку дізнався, що після сварки з родичами [PERSON] втратив свідомість і його перевели у неврологію. Знайшовши [PERSON] побачив його у тяжкому стані у нього вже були деякі дефекти мови та не чіткі рухи, лікар пояснила, що у нього відбувся інсульт. Він знову купив необхідні ліки і через день його стан покращився. 21,22, 23 травня [PERSON] наполягав на виклику нотаріуса при цьому не пояснюючи для чого. Він подзвонив спільному знайомому [PERSON], який дав йому телефон нотаріуса. Нотаріус по телефону повідомила, що лише при нормальному психологічному стані хворого вона зможе вчинити нотаріальні дії. Після приїзду нотаріус залишилась на одинці із [PERSON], про що спілкувались йому не відомо. Нотаріус повідомила, що для виконання волі [PERSON] потрібно двоє свідків та особу яка підпише заповіт. [PERSON] повідомив кого саме викликати. 24 травня 2013 р. всі зібрались в лікарні, його в палату не впустили і він не знав що саме відбулось, коли всі вийшли він зайшов до [PERSON] який був задоволений але не сказав йому яку саме нотаріальну дію вчинив. В ці дні [PERSON] абсолютно нормально усвідомлював свої дії і зміст слів. 26 травня 2013 йому подзвонила лікар та стурбовано повідомила, що йому необхідно приїхати оскільки в лікарню приїхали якісь люди які назвались родичами [PERSON] та влаштовують скандал. Того ж дня йому подзвонив [PERSON] приставився братом [PERSON], вибачався за влаштований в лікарні скандал. Наступного дня в палаті [PERSON] він побачив позивача, який подякував за догляд [PERSON]. В зв'язку з необхідністю придбання ліків він запропонував [PERSON] взяти участі у фінансових витратах, однак той відмовився мотивуючи відсутністю коштів. Крім цього вони домовились що будуть почергово відвідувати хворого. Наступного дня мав бути саме [PERSON]. однак такий не прибув і він самостійно продовжив догляд за хворим та самостійно ніс витрати на його лікування. 3 червня 2013 р., вранці, йому по телефону повідомили про смерть [PERSON]. Після цього він подзвонив позивачу та запитав про порядок організації похорон на що він повідомив, що йому потрібно порядитись із сином. Не дочекавшись допомоги позивача він самостійно організував поховання [PERSON] Зразу після поховання, син позивача почав вимагати ключі і документи на квартиру померлого, та погрожував зверненням в міліцію. І лише на поминках [PERSON] надав йому заповіт, який було зроблено в лікарні, і лише тоді він ознайомився із його змістом. Враховуючи наведене просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Четвертої Львівська державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився на адресу суду поступило клопотання завідуючої вказаної контори про розгляд справи у відсутності їхнього представника та винесення рішення на розсуду суду (а.с. 17). Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, оглянувши спадкову справу, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних мотивів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 24.05.2013 р. зроблено заповіт за умовами якого він заповів все належне йому, на момент смерті, майно [PERSON]. У зв'язку з неможливістю [PERSON] самостійно підписати текст заповіту, у відповідності до вимог ст. 1253 ЦК України такий було посвідчено в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] та підписано [PERSON] Згідно копії свідоцтва про смерть від 3 червня 2013 р. [PERSON] помер [INFO]. Допитані в судовому засіданні свідки повідомили наступну інформацію. Свідок [PERSON] повідомила, що з 1973 р. була знайома із [PERSON] жили по сусідству. Останній раз спілкувалась з [PERSON] в травні 2013 р. він був абсолютно адекватним та нормально спілкувався, неодноразово згадував про відповідача, як хорошого товариша. Також бачила відповідача поруч з померлим в момент коли останнього забирала швидка. Свідок [PERSON] суду повідомив, що познайомився з [PERSON] в 2007 р. через [PERSON] з метою спільного зайняття підприємницькою діяльністю. [PERSON] мав патенти на винаходи, які необхідно було фінансувати. Зазначив, що він разом з [PERSON] та [PERSON] були присутні в лікарняній палаті [PERSON] при проведені нотаріальної дії. Перед посвідченням заповіту, нотаріус з'ясовувала у [PERSON] чи він розуміє значення нотаріальної дії та добровільно складає заповіт, на що [PERSON] повільно але впевнено та чітко підтвердив своє бажання скласти заповіт в користь відповідача. Жодних сумнівів щодо психічного стану та добровільності рішення [PERSON] не виникало, в зв'язку з чим прочитавши заповіт, поставив свій підпис. Зазначив, що [PERSON] при посвідченні заповіту в палаті не було. Свідок [PERSON] повідомив, що з померлим підтримували дружні відносини, а також займались спільною винахідницькою діяльністю. В травні 2013 р. подзвонив [PERSON] і сказав, що [PERSON] попросив приїхати до нотаріуса. В нотаріуса був [PERSON] та [PERSON], нотаріус пояснила, що [PERSON] хоче скласти заповіт, однак в зв'язку із його фізичним станом потрібні свідки особа яка підпише заповіт. При посвідченні заповіту 24.05.2013 р. в лікарняній палаті, крім нього, були присутні: [PERSON], [PERSON], нотаріус та [PERSON]. Нотаріус зачитала заповіт [PERSON] погодився із змістом прочитаного, говорив важко, але чітко, також попросив його підписати заповіт. Зазначив, що особисто двічі перепитував [PERSON] чи дійсно він бажає залишити квартиру [PERSON], що він чітко підтвердив. Заповіт підписали всі присутні. Нотаріус повідомила про обов'язок збереження таємниці нотаріальної дії до відкриття спадщини. Також пояснив, що дійсно [PERSON] постійно дбав про [PERSON], останній тривалий час проживав у відповідача, тому жодного подиву такий заповіт не викликав. Будучи допитана в якості свідка, нотаріус [PERSON] повідомила, що 24 травня 2013 р. до неї зателефонував [PERSON] за рекомендацією [PERSON] з приводу необхідності виклику нотаріуса у лікарню. Прибувши у лікарню вона на одинці поспілкувалась з [PERSON], він говорив важко але логічно і чітко висловлювався та побажав скласти заповіт в користь свого товариша [PERSON] Оскільки [PERSON] не міг самостійно підписатись вона повідомила його, що для оформлення заповіту потрібно двох свідків та особу яка зможе підписати документ. Через деякий час до неї приїхав [PERSON] і ще дві особи які дали згоду на посвідчення заповіту у їх присутності. Цього ж дня вона в присутності свідків, в приміщенні лікарняної палати, оголосила зміст заповіту, та роз'яснила його [PERSON], який зі всім погодився, він висловлювався важко, але цілком зрозуміло, впевнено та абсолютно логічно. Свідки неодноразово перепитували [PERSON] з приводу умов заповіту. Зазначила, що потреби спілкуватись з лікарями не було, оскільки жодних сумнівів у здатності померлого усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не виникало. Свідок [PERSON] пояснила, що була знайома із [PERSON], як з товаришем чоловіка, підтвердила його проживання у них в квартирі, він часто доглядав її дітей, разом святкували усі свята, практично був членом родини. Також підтвердила, що в період перебування [PERSON] у лікарні несли всі необхідні витрати та доглядали за ним саме вона та її чоловік. Свідок [PERSON] суду повідомив, що являється сином позивача, особисто з [PERSON] зустрічався раз в декілька місяців. Останній раз розмовляв з ним в лікарні в травні 2013 р. [PERSON] повідомив, що з ним все нормально, йому допомагають друзі. Зазначив, що його дуже обурило коли лікар сказала, що про померлого дбає невідомий бра. Також підтвердив, що неодноразово вимагав від відповідача ключі та документи від квартири померлого. Вважає, що померлий в лікарні вів себе дивно не міг чітко висловлюватись, при цьому зазначив, що він завжди був дивним. Свідок [PERSON] пояснила, що являться дружиною позивача та підтвердила покази чоловіка і сина. Останній раз зустрічалась з [PERSON] два місяці до смерті, отже з приводу його стану в період укладення заповіту нічого повідомити не може. Вважає, що заповіт є сумнівним оскільки він не збирався вмирати, говорив дивні речі, про те що скоро розбагатіє. Свідок [PERSON] повідомив, що він рідний брат дружина [PERSON], в останнє зустрічався з [PERSON] в лікарні він ходив по палаті, нормально спілкувався та був повністю адекватним. Свідок [PERSON] повідомила суду, що працює лікарем невропатологом та являлась лікуючим лікарем [PERSON] з 20.05.2013 р. Станом на момент поступлення у її відділення і фактично до 25 травня 2013 р. він був у свідомості та повністю розумів звернення до нього. Жодних препаратів в тому числі наркотичних, які б впливали на його психічний стан він не приймав. Згідно історії хвороби, станом на 24 травня 2013 р. він ймовірно все усвідомлював оскільки лише з 26 травня 2013 р. стан його значно погіршився. Згідно запису від 24 травня 2013 р. був при повній свідомості, що означає ,що він не лише був у фізичній свідомості, але і повністю усвідомлював оточуючу обстановку. Мотивуючи підставність позовних вимог, позивач посилається на ч.1 ст. 225 ЦК України, якою передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З наведених показів свідків вбачається, що сумніви з приводу можливості усвідомлення своїх дій померлим, в період укладення оспорюваного правочину, виникли лише в сина позивача. При цьому свідки, які підтримували дружні відносини з самим померлим, а також його лікуючий лікар та нотаріус, однозначно висловились про повну адекватність [PERSON] у період складання заповіту. У відповідності до роз'яснень викладених в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Відповідно до акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 248 від 06.05.2014 р. ( а.с. 91-100) комісія прийшла до висновку, що [PERSON] на момент складання заповіту 24.05.2013 р. хронічними психічними захворюваннями чи недоумством не страждав, наявні у нього захворювання не позбавляли його можливості усвідомлював значення своїх дій та керувати ними. З урахуванням розумового розвитку та вікових особливостей міг правильно сприймати обставини складання заповіту. Відповідно до правих висновків Верховного Суду України викладених у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 р. у справі N 6-9цс12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України також передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги покази свідків, які в своїй переважній більшості наполягали на повній адекватності та вільній волі [PERSON] в період складання заповіту, а також враховуючи необхідність наявності спеціальних знань для належної оцінки психічного стану померлого, та наведений вище висновок судово-психіатричної експертизи, суд оцінюючи в сукупності представлені по справі докази, вважає, що в ході судового розгляду не доведено наявність передбачених ст. 225 ЦК України підмтав, для визнання заповіту від 24.05.2013 р. недійсним. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в момент складання заповіту, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В зв'язку з наведеним в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed