Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідач, яка є донькою позивача. З 2006 року відповідач не мешкає в спірній квартирі, її особистих речей в квартирі немає, квартирою, як житловою площею вона не цікавиться, не приймає участі в її утриманні. Місце проживання відповідача на теперішній знаходиться на території іншої держави. Позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: квартира [ADDRESS]. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст.72\~Житлового кодексу\~України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №30330713 від 17.06.2011 року. В спірній квартирі зареєстровані позивач та відповідач [PERSON], що підтверджується Актом про проживання від 17.09.2018 року та ксерокопією паспорта відповідача. Відповідач у спірній квартирі з серпня 2006 року не проживає, особистих речей не має, квартирою, як житловою площею, не цікавиться, не приймає участі у її утриманні, комунальні послуги не сплачує, що підтверджується актом від 26.11.2018 року, виданим головою квартального комітету «Вознесенський». В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом. В силу ст.\~6\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає доказаним факт не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі більш ніж шість місяців без поважних причин, відповідач не цікавиться квартирою, як житлом, не приймає участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири, тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved