Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності. У даній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] та [PERSON] . Між сторонами 06.06.2009 року було укладено шлюб, а на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 31.07.2017 року шлюб розірвано. Під час спільного життя у подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Проте, за вказаною адресою відповідачка з дітьми не проживають з червня 2017 року, оскільки вони переїхали до батьків відповідачки, а саме: [ADDRESS] . Актом ЛКП «Львівський ліхтар» встановлено, що відповідачка не проживає у зазначеній вище квартирі більше 6 місяців. Відтак враховуючи вищезазначені обставини, просить позов задовольнити у повному обсязі та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05.03.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.10.2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Мартьяновою С.М. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, проте подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачка на судове засідання не з`явилася, проте впродовж періоду розгляду справи, подавала до суду заяву про розгляд справи без її участі. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст.5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12,80,81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1ст.13ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 31.07.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Згідно з реєстраційним посвідченням від 11.08.1997 року та технічним паспортом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] є власником такої. З довідки ЛКП «Львівський ліхтар» з місця проживання про склад сім`ї та прописки №651 від 17.04.2018 року вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 особи. А саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Акту від 17.04.2018 року, [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтвердили сусіди: [PERSON] , [PERSON] . З довідки про зняття з реєстрації місця проживання, поданої відповідачкою вбачається, що від 08.08.2019 року [PERSON] , [INFO] , знята з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання: [ADDRESS] . Згідно з ст.47 Конституції України гарантовано кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтею 319 ЦК України передбачено права власника майна, зокрема права володіння, користування та розпорядження таким майном. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Частиною першою ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України, зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 3 ст.9ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм ст. ст.1,6,9,61 ЖК України, ст.29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно ізст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2ст.16 ЦК України,способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відтак враховуючи вищенаведені обставини, те, що відповідачка самостійно змінила місце реєстрації та на даний момент зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , наявні у справі докази, а також їх достатність, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутній предмет спору. Судові витрати залишити за позивачем, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed