Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 08.12.2006 року було укладено кредитний договір № 375К на суму 14200 доларів США на термін до 07.12.2009 року. Крім цього, позовні вимоги позивач обґрунтовував ще й тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 08.12.2006 року було укладено договір поруки № 361К від 08.12.2006 року, згідно умов якого [PERSON] став поручителем перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] обовязків за кредитним договором № 375К від 08.12.2006 року. Позивач зобов'язання виконав, а відповідач [PERSON] ухилився від виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором. У зв'язку з цим у останнього, станом на 01.10.2015 року, виникла заборгованість в сумі 25369,00 доларів США, з яких: 5439,28 доларів США - заборгованість за кредитом, 8823,95 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11105,77 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. На даний час відповідач [PERSON] дані зобов'язання за кредитним договором не виконав, незважаючи на направлене йому повідомлення №30.1.0.0/2-PFO від 12.05.2015 року. Позивач зазначив також і те, що поручитель [PERSON], незважаючи на направлене йому повідомлення №30.1.0.0/2-PFO від 12.05.2015 року, на даний час свої зобовязання за договором поруки також не виконав. Тому позивач у позовній заяві просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитом в розмірі 25369,00 доларів США, що за курсом 21,29 відповідно службового розпорядження НБУ від 01.10.2015 року складає 540106, 01 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. В судове засідання зявився їх представник адвокат [PERSON], який на підтвердження своїх повноважень подав до суду належним чином засвідчені копії нотарільних довіреностей на право представництва в суді інтересів [PERSON] та [PERSON] Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] 29.02.2016 року подав до суду заяву про застосування у даній справі строків позовної давності, в звязку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову за закінченням строків позовної давності. Крім цього, будучи також представником відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] 29.02.2016 року подав до суду заперечення на позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» в якій просив суд відмовити у задоволенні позову в звязку із тим, що згідно ст.559 ч.4 ЦК України, порука припинилася, а відтак позовні вимоги в частині, що стосуються [PERSON] є безпідставними. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі кредитного договору № 375К від 08.12.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав у кредит грошові кошти [PERSON] в сумі 14200 доларів США на термін до 07.12.2009 року. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач [PERSON] останню проплату по вказаному кредитному договорі здійснював 12.11.2009 року. З того часу жодних платежів відповідач [PERSON] по вказаному кредитному договорі не проводив. Згідно п.1.3 кредитного договору № 375К від 08.12.2006 року термін повного погашення кредиту встановлено до 07.12.2009 року. Судом також встановлено, що згідно п.4.7 вказаного кредитного договору терміни позовної давності по вимогах по стягненні кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки-пені, штрафів за даним договором, встановлено тривалістю в 5(пять) років. Таким чином, 07.12.2014 року закінчився 5-ти річний строк позовної давності, протягом якого позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» мав право заявити позов до позичальника [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Натомість, з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду поза межами 5-ти річного строку позовної давності. При цьому, з клопотанням про поновлення такого строку позивач до суду не звертався, що є підставою для відмови у позові за закінченням строків позовної давності. Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача [PERSON] адвокатом [PERSON] 29.02.2016 року до суду була подана заява про застосування позовної давності. Тому, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в звязку із закінченням строків позовної давності. Що стосується позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], то суд звертає увагу на наступне: Відповідно до договору поруки № 361К від 08.12.2006 року [PERSON] дійсно був поручителем перед ПАТ КБ «Приватбанк» за Кредитним договором № 375К від 08.12.2006 року, укладеним з [PERSON] При цьому, кінцевий термін повернення кредиту позичальником [PERSON] (згідно Кредитногго договору) було встановлено до 07.12.2009 року. З вище вказаного, слідує те, що згідно положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В нашому випадку строк виконання основного зобовязання було встановлено до 07.12.2009 року. Тобто, починаючи з 08.12.2009 року і закінчуючи 08.06.2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» мав право заявляти вимогу до поручителя [PERSON], як до поручителя. Натомість же, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовною вимогою до [PERSON] в листопаді 2015 року, тобто з пропущенням 6-ти місячного строку. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14, а також і від 07.10.2015 року, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак, і в цьому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за кредитним договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. В нашому ж випадку ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до поручителя [PERSON] протягом 6-ти місяців з моменту закінчення основного зобовязання не звертався, а відтак, відповідно до вище наведених вимог чинного законодавства України, зобовязання [PERSON], які виникли на підставі договору поруки, вважаються припиненими. Тому, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в звязку із безпідставністю позовних вимог. Таким чином, на підставі здобутих та перевірених судом доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості за кредитом в розмірі 25369,00 доларів США, що за курсом 21,29 відповідно службового розпорядження НБУ від 01.10.2015 року складає 540106, 01 грн., слід відмовити повністю. На підставі наведеного, відповідно до статей 256, 257, 261, 267, 509, 526, 559, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed