Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач зазначив, що 15.11.2013р. передав відповідачу 80 000грн в рахунок купівлі належної їй на підставі державного акту ІІ-ЗП № 009092 земельної ділянки . Однак відповідач після отримання цих коштів припинила із ним спілкування, мораторій на продаж землі сільськогосподарського призначення продовжений, а відповідач 20.11.2013 року уклала довгостроковий договір оренди землі (на 49 років) з ФГ «Брат». Відтак, за весь час безпідставного користування відповідачкою грошовими коштами в розмірі 80000грн з 15.11.2013 року з урахуванням строків позовної давності - за останні три роки, вона має сплатити відсотки в розмірі 7200грн (80000грн х 3%) х 3 роки. Інфляційні урахування за останні три роки (з урахуванням строку позовної давності) становлять: -в 2018 році - на рівні 109,8%, що в грошовому виразі становить 7840,00 грн. (80000грн х 109,8%); -в 2019 році - на рівні 104,1%, що в грошовому виразі становить 3280,00 грн. (80000 грн. х 104,1%); -в 2020 році - на рівні 105,0%, що в грошовому виразі становить 4000грн (80000грн х 105,0%); що загалом становить 15 120грн (7840грн + 3280грн +4000грн). Просить стягнути з відповідача зазначену суму, а також судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не сповістила, відзив на позов не подала, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. За згоди позивача суд ухвалює по справі заочне рішенні. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. 15.11.2013р. позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 80 000грн, в рахунок подальшого продажу земе6льної ділянки, про що остання склала розписку (а.с.8). Дані грошові кошти позивач вважає передплатою за укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 6,08 га, яка належить відповідачу на праві приватної власності згідно державного акту серії ІІ-ЗП №009092 (а.с.9-10). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. У справі № 61-29056св18 від 30.08.2018 Верховний Суд дійшов висновку, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Частиною 2 статті 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Статтею 536 ЦК України визначено що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 8 ЦК України передбачено «якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини». Оскільки між сторонами по справі відсутній договір, яким би було врегульовано дані правовідносини, та відсутній Закон, який би визначив розмір процентів, то слід застосовувати аналогію закону. Велика Палата Верховного Суду 10 квітня 2018 року надала роз`яснення (справа №910/1056/17) що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено нарахування три проценти річних а також індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Судові витрати розподілити згідно положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved