Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFU0RK51330133 від 30.05.2006 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 21 762 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 11.02.2016 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 90 003 грн. 52 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його присутності. В заяві проти позову заперечив. Просив суд до вимог позивача застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 30.05.2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», найменування якого змінено на ПАТ КБ «Приват Банк», та відповідачем [PERSON] укладено договір № IFU0RK51330133, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 21 762 грн. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 2 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 2 договору визначено, що банк зобов'язується надати позичальнику строковий кредит на строк по 20.05.2008 року (а.с. 5). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № IFU0RK51330133 від 30.05.2006 року (а.с.4). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 11.01.2016 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № IFU0RK51330133 від 30.05.2006 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним зобов'язаннями в сумі 90 003 грн. 52 коп., а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 13 682 грн. 12 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 2 588 грн. 25 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 49 211 грн. 43 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 24 521 грн. 72 коп. Згідно розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем було вчинено ще 16.04.2007 року в сумі 1 грн. 47 коп. (а.с.4). Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що в силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на те, що факт звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної даності, відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування. Позивачу було відомо, що відповідач після 2007 року не здійснює погашення кредиту та відсотків, а згідно договору він повинен був сплачувати відсотки щомісяця. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Клопотання про поновлення строку позовної давності представником позивача суду не заявлялось. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволені позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 261, 526, 527 ч. 1, 530, 1054 ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed