Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та стягнення витрат по оплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно кредитно-заставного договору № IFIWAD40302227 від 01 жовтня 2010 року [PERSON] отримав в позивача грошові кошти в сумі 50 076 грн. з терміном погашення до 30.09.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,04 % на рік та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 30.05.2014 року за [PERSON] наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 45 136 грн. 67 коп. Положеннями кредитно-заставного договору передбачено право заставодержателя у випадку невиконання боржником зобов'язань за цим договором задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет застави. Представник позивача в судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 01 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № IFIWAD40302227 (а.с. 10-14), за яким банк надав, а позичальник отримав кредит в сумі 50 076 грн. та зобов'язався погасити кредит до 30.09.2015 року. Умовами п. 17.1.6. договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 20,04% на рік. Незважаючи на взяті на себе за договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки та розмір погашення кредиту і сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитно-заставним договором № IFIWAD40302227 від 01 жовтня 2010 року (а.с. 6,7). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. За змістом ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Позивачем станом на 30.05.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитно-заставним договором № IFIWAD40302227 від 01 жовтня 2010 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості позичальника [PERSON] перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 45 136 грн. 67 коп., з яких: 32 280 грн. 18 коп. - заборгованість за кредитом, 5 231 грн. 76 коп. - заборгованість по відсотках, 1 357 грн. 07 коп. - заборгованість по комісії, 3 880 грн. 20 коп. - пеня, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2 137 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова). Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитно-заставним договором № IFIWAD40302227 від 01 жовтня 2010 року позичальник [PERSON] згідно договору передав в заставу банку автомобіль марки ВАЗ, модель 211140, 2008 року випуску, кузов/шасі № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (п. п. 7,8 договору). Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави, він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» та п 7.1 кредитно-заставного договору. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене та положення ст. 20 Закону України «Про заставу» позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. Статтею 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Позивач у своїх позовних вимогах просить звернути стягнення на предмет застави шляхом надання позивачу права на продаж предмета застави з правом зняття з реєстраційного обліку в органах ДАІ України. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на рухоме майно, не суперечить закону і найбільш повно враховує інтереси відповідача, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет застави. Належним чином співставивши досліджені обставини та визначивши співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості майна, перевіривши, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано зазначені зобов'язальні відносини щодо права позивача на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави, суд вважає встановленим порушення права позивача на виконання договірних зобов'язань, у зв'язку з чим для відновлення зазначеного права позивача слід позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 550-552, 589, 590, п. 3 ч. 2 ст. 592, 610-112, 625, 629, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу»,

Outcome: approved