Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування та приєднання теплового навантаження. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 09.11.2020 року, скасовано судовий наказ у справі № 463/5559/20 про стягнення заборгованості з [PERSON] . Так, відповідач являється власником квартири за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Житловий будинок, в якому проживає відповідач обладнаний загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії, відповідно кількість теплової енергії, спожитої даним житловим будинком для потреб опалення, в тому числі місць загального користування та проводиться наступним чином. На централізоване опалення кількість теплової енергії, спожитої за показами загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії та кількістю теплової енергії, спожитої будинком на потреби гарячого водопостачання. Житловий будинок по [ADDRESS] є будинком з горизонтальною розводкою внутрішньобудинкової системи опалення, що дає можливість мешканцям будинку встановити у своїх квартирах прилади обліку теплової енергії. Разом з тим, місця загального користування житлового будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Нарахування за централізоване опалення місць загального користування проводиться з метою, щоб споживачі, які встановили у своїх квартирах індивідуальні системи палення, квартирні прилади обліку теплової енергії, оплачували за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, оскільки всі квартири зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку. Оплата за опалення місць загального користування це не додатковий вид оплати, а частина теплової енергії, яка облікована загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії. У вартість плати за опалення місць загального користування входять витрати теплової енергії у внутрішньобудинкових системах опалення та гарячого водопостачання. У квартирі [ADDRESS] наявний квартирний прилад обліку теплової енергії, тому усі нарахування за послуги теплопостачання здійснюється за показами даного приладу обліку теплової енергії, проте нарахування за послуги місць загального користування здійснюється по показах загальнобудинкового лічильника, про що було повідомлено відповідача. На сьогоднішній день у м.Львові діє двоставковий тариф, встановлений рішенням міської ради № 930 від 02.09.2008 року «Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання враховуючи економічно обґрунтовані витрати на їх виробництво, транспортування та постачання». Квартира [ADDRESS] не відключена від системи теплопостачання ЛМКП «Львівтеплоенерго», жодних дозвільних документів від відповідача не надходило, відповідно акту від`єднання даної квартири не приймалось, а встановлення лічильника на теплову енергію не є підставою для анулювання плати за приєднане теплове навантаження. У вищевказаній квартирі встановлено додаткове теплопостачання від індивідуального двохфункційного котла, як резервне джерело тепла в перехідний період, про що свідчать видані відповідачу технічні умови від ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 01.10.2010 року № 01-236 та № 236 від 23.09.2010 року. Отже, між позивачем та відповідачем встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. За особовим рахунком відповідача № [NUMBER] утворилась заборгованість за період з 01.09.2014 року по 01.04.2020 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 9003,56 гривень, інфляційні втрати 1621,61 гривень; 3% річних 595,99 гривень. Неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Через несвоєчасність розрахунків боржника за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Справа поступила до суду 21.12.2020 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.01.2021 року, позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині ухвали. 01 березня 2021 року представником позивача подано заяву на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 18.01.2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04.03.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи та відсутністю можливості відправлення поштової кореспонденції, судові засідання 05.04.2021 року, 24.05.2021 року, 29.06.2021 року відкладено на 24.05.2021 року, 29.06.2021 року та 14.09.2021 року відповідно. Представник позивача 14.09.2021 року в судове засідання не з`явилася, разом з тим, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами, що підтверджується також судовими повістками, скерованими за місцем проживання останнього та оголошенням про виклик до суду. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 14.09.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 11.08.2008 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9). Одночасно судом встановлено, що відповідач [PERSON] користується послугами, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова у справі № 464/5559/20 від 09.11.2020 року, скасовано судовий наказ, виданий за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 01.09.2014 року по 30.04.2020 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 9003,56 гривень, інфляційних втрат у розмірі 1621,61 гривень, та 3% річних у розмірі 595,99 гривень (а.с.6-7). З актів, що складені 11.10.2017 року, 29.10.2019 року, 19.10.2020 року, вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] обладнано загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії та включено систему теплопостачання (а.с.14-16). ЛМКП «Львівтеплоенерго» будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг за договором приєднання про надання послуг надавало послуги з централізованого опалення до будинку, в якому зареєстрований відповідач. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями частини першої ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Питання надання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України\~«Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630 (із змінами) (далі - Правила). Так, статтею 13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, ст.19\~Закону України\~«Про теплопостачання» оплата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 77, 78, 81 ЦПК України передбачено, що на сторони у справі покладається обов`язок по наданню належних та допустимих доказів як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Договір між позивачем та відповідачем не укладався, однак, обов`язок по укладенню договору покладається у тому числі й на споживача послуг, а тому, правовідносини, які виникли, регулюються Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 даного Закону у споживача є обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №344/10719/16-ц. Так, питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства\~будівництва,\~архітектури та\~житлово-комунального\~господарства України\~від 22\~листопада 2005\~року №\~4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06 листопада 2007 року № 169, який набув чинності з 09 грудня 2007 року) (далі - Порядок). Вказаним Порядком встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. У п.п.2.3-2.7 Порядку визначено, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Разом з тим, як вбачається із листа Львівського міського\~комунального підприємства\~«Львівтеплоенерго» №\~01-236\~від 01.10.2010\~року, квартира [ADDRESS] , не відключена від системи теплопостачання ЛМКП «Львівтеплоенерго», жодних дозвільних документів від відповідача не надходило, відповідно акту від`єднання даної квартири не приймалось (а.с.21). Пункт 28 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року із змінами від 31.10.2007 року передбачає, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, тобто навіть якщо б споживач виконав всі пункти умов відключення, він повинен сплачувати плату за опалення місць загального користування. Факт відсутності договору про надання послуг з теплопостачання позивачем відповідачам не може бути підставою для не сплати за надані послуги позивачем. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1192цс15. З наявного\~у матеріалах\~справи розрахунку\~ЛМКП «Львівтеплоенерго»\~вбачається,\~що у\~відповідача утворилась\~заборгованість за\~період з\~01.09.2014\~року по\~01.04.2020\~року за\~послуги з\~централізованого опалення\~у розмірі\~9003,56\~гривень,\~інфляційні втрати\~у розмірі\~1621,61\~гривень;\~3%\~річних у\~розмірі 595,99\~гривень (а.с.20). Належних заперечень чи спростувань (у формі відповідних розрахунків) розрахунку заборгованості відповідач не подав, іншого розрахунку суду не представлено, як і не доведено те, що невиконання зобов`язань по сплаті вартості отриманих послуг сталося не з його вини. Надавши правову оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 9003,56 гривень. Що стосується вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з такого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Саме такий правовий висновок щодо застосування відповідних норм викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц (провадження № 61-1647св17). У зв`язку із цим, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних в обрахованому позивачем розмірі. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач, отримавши за спірний період послуги належної якості з централізованого опалення місць загального користування та приєднаного теплового навантаження, зобов`язаний був оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача заборгованості у вказаному розмірі. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2102,0 гривень, сплата якого підтверджується платіжним дорученням № 4595 від 26.02.2021 року (а.с.42)

Outcome: approved