Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що шлюб між нею та відповідачем 30 червня 2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 193. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син проживає з позивачем. Відповідач не надає належної матеріальної допомоги, дитина знаходиться на її утриманні, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], повноліття. Позивач та її представник [PERSON], який діє за довіреністю про надання правової допомоги від 01 липня 2016 року, в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засідання проти позову заперечували, посилаючись на те, що не зважаючи на наявність висновку органу опіки та піклування про визнання місця проживання дитини, доказів того, вона постійно проживає разом з матір'ю до суду не надано. Звернули увагу суду на факт того, що позивач працює в Російській Федерації місця через місяць і дитина перебуває у цей час не з нею, а з бабусею, що спростовує факт постійного проживання дитини разом з матір'ю. У судові засідання 11 січня 2017 року, 30 січня 2017 року та 10 лютого 2017 року відповідач та його представник не з'явились. 10 лютого 2017 року надали до суду заяви, в яких повідомляють про відсутність можливості з'явитись у судове засідання і заявляють клопотання про розгляд справу за їх відсутності. Зважаючи на зазначене клопотання, ураховуючи наявні у справі матеріали, заслухавши думку позивача та її представника, суд вважає за можливе провести судовий розгляд та розглянути справу по суті без участі відповідача та його представника. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до наступних висновків. За результатами судового розгляду установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 30 червня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області було розірвано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 193 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Артемівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, сторони є батьками [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю - [PERSON] (а.с.6,8). Рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 12 жовтня 2016 року №232, було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] (а.с.57). Відповідно до довідки про доходи №670, загальна сума доходу [PERSON] за період з 01 червня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, складає 32 629 грн. 73 коп. (а.с.75). Відповідно до договору від 20 листопада 2016 року м. Москва, укладеним між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] працювала за даним договором нянею, згідно якого працівник повинен приступити до виконання своїх трудових обов'язків з 23 листопада 2015 року, цей договір діє до 03 листопада 2016 року. Договір вважається автоматично продовженим на рік, якщо за місяць до його закінчення жодна із сторін не заявить про його припинення або розірвання (а.с.90-91). Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER], дата заповнення 01 вересня 2006 року, [PERSON], 26 вересня 2016 року прийнята на посаду менеджера управління ФЛП «[PERSON].» відповідно до договору № 31 від 26 вересня 2016 року (а.с. 76-77). Згідно трудового договору між працівником і фізичною особою №31 від 26 вересня 2016 року, фізична особа [PERSON] та [PERSON] уклали цей договір на невизначений строк, про те що з 26 вересня 2016 року [PERSON] зобов'язана виконувати обов'язки менеджера управління, час виконання робіт з 08 години до 17 години, перерва з 12 години до 13 години (а.с.78). Згідно відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, [PERSON] за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року отримала у вересні 2016 року доходи у виді заробітної плати в сумі 409 грн. (а.с.92). Згідно відповіді Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації від 29 грудня 2016 року, [PERSON], [INFO], перетинала Державний кордон України у період з 01 січня 2016 року по 10 листопада 2016 року, а саме у січні, березні, травні, серпні, вересні та жовтні; і перебувала декілька тижні за межами України (а.с.100). Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) , держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.2 ст.3 Конвенції, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки повинні утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При призначенні розміру аліментів суд ураховує, що малолітня дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач є працюючою особою, отримує заробітну плату, доказів перебування на його утриманні непрацездатних осіб не надав,суд, відповідно до ст.183 СК України, з урахуванням матеріального стану сторін, вважає необхідним присудити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас суд вважає необґрунтованимизаперечення відповідача з посиланням на відсутність достатніх доказів того, що дитина постійно проживає разом матір'ю, оскільки підтвердження фактів перетину кордону позивачем та її тимчасове працевлаштування за межами України не може свідчити про те, що дитина не перебуває на її утриманні і на проживає з нею. Крім того, станом на вересень 2016 року надано докази працевлаштування позивача у м. Бахмут Донецької області і розмір її доводів. Разом з тим, обставин на підтвердження того, що дитина проживає за іншими особами та перебуває на їх утриманні за результатами розгляду справи не встановлено. Натомість з копії довідки про склад сім'ї від 30 червня 2016 року, яка надана позивачем, та наданої відповідачем копії довідки від 06 липня 2016 року, вбачається, що дитина до червня 2016 року проживала періодично разом з батьком, а також підтверджують і не спростовують у сукупності того факту, що на час звернення позивача з позовом до суду дитина проживає разом з матір'ю і перебуває на її утриманні (а.с.8, 24). З огляду на викладене,

Outcome: approved