Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (далі ПАТ ПІВДГЗК) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період\~часу з 07.03.1995р. по 04.12.1996р. працював слюсарем-ремонтником в агломераційному цеху ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є відповідач. При виконанні робіт позивач підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, у зв`язку з чим він отримав хронічні професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева Недостатність першого-другого ступеня. J44 (надалі ХОЗЛ). Захворювання встановлені лікарсько-експертною комісією ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 09.06.2015 року. Позивач 20.10.2015 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 20% по ХОЗЛ з 06.10.2015 року безстроково. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий та з виділенням слизового харкотиння, біль та важкість у грудній клітці, загальна слабкість, швидка втома, періодичний головний біль, біль та обмеження рухів в шийному та поперековому відділі хребта. \~ \~ \~ \~Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль. Окрім того, позивач, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними. Входячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2019 року, позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 20 місячних розмірів мінімальної заробітної плати, що складає 83460 грн., без врахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Просить стягнути вказану суму з відповідача. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.05.2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.29) Позивач у судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Про причини неявки не повідомив. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. При цьому пояснив, що стаж роботи позивача на ПАТ «ПІВДГЗК» складає близько двох років. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача від 03.07.2015 року та медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 09 червня 2015 року - захворювання позивача виникло в тому числі і під час роботи на інших двох підприємствах. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває фізичний біль та моральні страждання. Моральні страждання позивач почав відчувати з моменту встановлення втрати професійної працездатності - з 20.10.2015 року. Вважає, що є вина відповідача в отримані позивачем професійного захворюванням. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що факт отримання позивачем професійного захворювання відповідачем не заперечується, однак вважає, що відсутня вина відповідача в отриманні професійного захворювання. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.07.2015 року складено на ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», де позивач пропрацював в шкідливих умовах праці майже 10 років. Окрім цього, позивач працював більше 10 років в шкідливих умовах праці на ГЗК ВАТ «Міттал Стіл». Позивачу після звільнення 04.12.1996 року з підприємства відповідача профзахворювання було встановлено лише 03.05.2015 року, майже через 20 років після звільнення. Отже позивач отримав хронічне захворювання на інших підприємствах, де пропрацював майже 20 років. В той час як стаж його роботи на підприємстві ПАТ «ПІВДГЗК» склав лише 1 рік 8 міс. 27 днів, в період з 07.03.1995р. по 04.12.1996р року. Останній звернувся з позовом до ПАТ «Міттал Стіл», стягнув завдану моральну шкоду в розмірі 18000 грн., зазначене рішення суду апеляційним судом залишено без змін. Позивач звертався з позовом до ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», який було задоволено судом в розмірі 320000 грн. Вважає, що ПАТ «ПІВДГЗК» не є належним відповідачем у справі. Доказів вини відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання відсутні. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, від представника відповідача 07.06.2019 року надійшов відзив на позов (а.с.47-55), згідно якого, вимоги позивача вважають необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві зазначають, що загальний стаж [PERSON] на ПАТ «ПІВДГЗК» складає 1 рік 8 місяців 27 днів, в той час як загальний стаж роботи з урахуванням роботи на інших підприємствах зі шкідливими умовами праці складає 45 років (у шкідливих умовах 8 років) п.12 Акту). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача від 03.07.2015 року, який складено на Приватному акціонерному товаристві «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання позивача є умови праці механіка в кар`єрі за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в концентраціях, що перевищували гранично допустимі, які мали місце саме під час роботи [PERSON] на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча». Вказаним актом розслідування не встановлено, що позивач підпадав під дію таких шкідливих факторів, як «аерозоль» переважно фіброгеної дії у повітрі робочої зони в концентрації, що перевищують гранично допустимі норми, які в свою чергу стали причинами виникнення професійного захворювання - під час роботи на підприємстві відповідача в період з 07.03.1995 року по 04.06.1996 року слюсарем-ремонтником агломераційного цеху ПАТ «ПівдГЗК», у зв`язку з чим не можливо встановити наявність причинного зв`язку з отриманим професійним захворюванням та його працею на ПАТ «ПІВДГЗК». Вважають, що твердження позивача про порушення відповідачем законодавства про охорону праці не відповідає дійсності та ґрунтується на припущеннях, а тому ПАТ «ПІВДГЗК» є неналежним відповідачем у даній справі. Також у відзиві зазначають, що рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.01.2019 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.04.2019 року стягнуто з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 32000 без утримання податку з доходів фізичних осіб. Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2019 року стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 18000 без утримання податку з доходів фізичних осіб. Тобто суди дійшли висновку, що професійне захворювання [PERSON] , яке завдає йому фізичного болю і моральних страждань виникло з вини вказаних підприємств. Відповідач вважає, що встановлення позивачу 20% втрати професійної працездатності та не встановлення групи інвалідності свідчить про те, що позивач може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним незначним зниженням складності роботи або із зменшеним обсягом виконуваної роботи. Розрахунок розміру моральної шкоди на суму 83460 грн. вважають необґрунтованим та не підтверджений жодним нормативно-правовим актом. Сума моральної шкоди є завищеною та не відповідає засадам розумності і справедливості. Просять у задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 07.03.1995 року [PERSON] прийнятий слюсарем-ремонтником 5-го розряду агломераційного цеху ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступником якого є відповідач). 28.12.1995 року переведений слюсарем-ремонтником 6-го розряду агломераційного цеху ВАТ «ПІВДГЗК, 04.12.1996 року позивача звільнено за ініціативою працівника (а.с.20-21). Із довідки №57 від 30.05.2019 року наданої відповідачем слідує, що загальний стаж роботи [PERSON] на підприємстві ПАТ «ПІВДГЗК» в період з 07.03.1995 року по 04.12.1996 року та стаж роботи в шкідливих умовах праці складає 1 рік 8 місяців 27 днів (а.с.56). \~ \~ \~ \~Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 09 червня 2015 року [PERSON] встановлено діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В. ЛН першого-другого ступеня. Захворювання професійне (09.06.2015р.) В обґрунтуванні діагнозу професійного захворювання зазначено, що відповідно до даних санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-11-3/1362 від 21.07.2014р., виданої Криворізьким міськрайонним управлінням Головного управління держсанепідемслужби в Дніпропетровській області: на робочому місці слюсаря-ремонтника АЦ ВАТ «ПІВДГЗК» концентрація пилу складала 9,1 мг/м3 при ГДК до 2,0 мг/м3 понад 80% зміни; на робочому місці механіка кар`єру «Северний» концентрації пилу складали 13,8 мг/м3 при ГДК до 2,0 мг/м3 понад 80% зміни; на робочому місці електромеханіка в кар`єрі РУ ГЗК «МСКР» концентрація пилу складала 2,3 мг/м3 при ГДК до 2,0 мг/м3 понад 80% зміни; на робочому місці начальника (заступника) ЦШГ «НКГЗК» концентрація пилу складала 3,0 мг/м3 при ГДК до 2,0 мг/м3 понад 80% зміни; на робочому місці начальника цеху, старшого майстра, слюсаря-ремонтника ЦРО «НКГЗК» концентрація пилу складала 2,9-5,1 мг/м3 при ГДК до 2,0 мг/м3 понад 80% зміни. Згідно даних про доповнення СГХ умов праці №2/2-11-3/2092 від 26.05.2015р., виданої Криворізьким міськрайонним управлінням Головного управління держсанепідемслужби в Дніпропетровській області, на аналогічних робочих місцях начальника дільниці цеху ремонту обладнання №2 та начальника дільниці цеху шламового господарства рудозбагачувальної фабрики ВАТ «Мітал Стіл Кривий Ріг»: аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70% - від 2,9 до 5,1, при гранично допустимій до 2,0 (а.с.15-16). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 липня 2015 року, слідує, що проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , а саме: хронічного обструктивного захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В. ЛН першого-другого ступеня. J44 (а.с.11-14). В пункті 16 вказаного акту зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужила також праця в період з 07.03.1997 року по 07.05.1996 року слюсарем-ремонтником агломераційного цеху ВАТ «Південий гірничо-збагачувальний комбінат». Відповідно до п. 17 акту, причиною професійного захворювання визнано: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці механіка в кар`єрі за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці ДП «Науково-дослідний інститут безпеки праці та екології в гірничорудній і металургійній промисловості» в 2010 році). Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 8,9 при гранично допустимій до 2,0 (а.с. 11-14). При первинному огляді МСЕК 20 жовтня 2015 року [PERSON] у зв`язку з професійним захворюванням встановлено ступінь втрати професійної працездатності\~20 % по ХОЗЛ з 06 жовтня 2015 року і безстроково. Група інвалідності не встановлена (а. с. 9-10). Також встановлено, що в період з 27.04.2015 року по 14.05.2015 року [PERSON] проходив лікування в КУ «ЦПМСД №2» з приводу загострення професійного захворювання. Основний діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст., група В, фаза загострення, ЛН першого-другого ступеня (а.с. 17-18). Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Згідно довідки відповідача від 30.05.2019 року 20.01.2014 року Відкрите акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» змінило назву на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (а.с.56). Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Згідно з\~ Конституцією України\~- людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини\~є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.\~ \~ \~ \~ Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.07.2015 року та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності, встановленої 20.10.2015 року 20% безстроково. Суд не\~може погодитися\~із запереченнями\~представника відповідача\~про відсутність\~у відповідача\~підстав для\~відшкодування позивачу\~моральної шкоди\~у зв`язку\~з відсутністю\~причинного зв`язку\~між отриманим\~позивачем професійним\~захворюванням та\~ його\~працею на\~ПАТ «ПІВДГЗК», оскільки пунктом 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.07.2015 року визначено, що підставою для встановлення [PERSON] професійного характеру захворювання слугував профмаршрут в тому числі: 07.03.1995р. 04.12.1996р. слюсар-ремонтник в агломераційному цеху ВАТ «Південний ГЗК». Перевищення концентрації пилу на вказаному робочому місці позивача також підтверджується даними з медичного висновку ЛЕК від 09.06.2015р. (а.с.15). Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача за вказаний період роботи відповідачем не надано. Окрім того, із довідки №57 від 30.05.2019 року, доданої відповідачем до відзиву, слідує, що стаж позивача в шкідливим умовах праці на підприємстві відповідача складає 1 рік 8 місяців 27 днів. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. З огляду на вищезазначене, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про відсутність причинного зв`язку між працею позивача на підприємстві ПАТ «ПІВДГЗК» та отриманим позивачем професійним захворюванням, внаслідок чого спричинена позивачу моральна шкода, оскільки відповідно до ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, входять: моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, наявність причинного зв`язку та вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, діючим законодавством не заперечується можливість стягнення з власника підприємства моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати таку моральну шкоду. Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Факт наявності у позивача моральної шкоди доведений рішеннями Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.01.2019 року та рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2019 року, про які зазначає відповідач у відзиві та якими стягнуто на користь [PERSON] кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я. Крім того, сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення позивачу 20% ступіню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням,\~обсяг фізичних\~та моральних\~страждань позивача,\~їх інтенсивність\~та довготривалість,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~стосунках,\~наслідків,\~що наступили.\~ Також суд враховує тривалість праці позивача на підприємстві відповідача ПАТ «ПІВДГЗК», що склала 1 рік 8 місяців 27 днів, наявність шкідливих умов праці та враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання. Доказів того, що після звільнення з ПАТ «ПІВДГЗК» позивач проходив лікування в медичних закладах через погіршення стану здоров`я позивачем та його представником суду не надано. Судом із наданих доказів встановлено, що [PERSON] на протязі майже 20 років після звільнення з підприємства відповідача до медичних установ з приводу погіршення стану здоров`я та встановлення професійного захворювання -не звертався. Суду лише надано копію виписки-епікрізу із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] про проходження лікування в період з 27.04.2015 року по 14.05.2015 року. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 4000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я під час роботи на підприємстві відповідача. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.13 Закону України Про охорону праці та

Outcome: partial