Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. На підставу позовних вимог зазначив, що він є пенсіонером по інвалідності, та отримує пенсію в розмірі 1 867 грн. 57 коп. щомісячно. Позивач людина похилого віку, інвалід. Близької людини, яка має змогу його матеріально підтримувати у нього не має. З дружиною розлучений 04 жовтня 2013 року. Син та дружина проживають окремо. Практично вся пенсія яку він отримує йде на оплату комунальних послуг. Суми що залишається не вистачає на харчування та предмети першої необхідності. У зв'язку із чим просив суд стягувати із відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 усіх доходів щомісячно, починаючи із 05 жовтня 2013 року і довічно. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON], отримує пенсію по інвалідності, розмір якої складає 1 867 грн. 57 коп. щомісячно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та довідки про розмір отримуваної пенсії (а.с. 6,7). [PERSON] є сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 9). За даними довідки ОК «Карпати» [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS]. Дружина [PERSON] та син [PERSON] у квартирі зареєстровані, однак не проживають. Відповідно до статті 202 Сімейного Кодексу України повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Потреба в матеріальній допомозі має визначається із урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить (становитиме): з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. В наданій до матеріалів справи довідці управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську від 19 жовтня 2018 року № 5064 зазначено, що розмір пенсії позивача по інвалідності становить 1 867 грн. 57 коп. щомісячно. У зв'язку із наведеним позивач отримує пенсію у розмірі, який перевищує розмір прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, такі докази не надані позивачем в ході розгляду справи. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що позивач отримує соціальну допомогу у розмірі, який перевищує мінімальний. Також матеріали справи не містять доказів можливості надання такої допомоги сином. Стороною позивача в процесі розгляду справи не було заявлено клопотання про витребування інформації про доходи відповідача, так і не надано довідки про доходи самого позивача із зазначення усіх видів його доходів, а не тільки про розмір пенсії. Позивачем також не надано жодного доказу на підтвердження розміру заявлених у позові витрат на оплату комунальних послуг чи лікування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, так як позивач спроможний утримувати себе самостійно. На підставі ст. ст. 201-202 СК України,

Outcome: dismissed