Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір від 15.01.2016 року, відповідно до якого відповідач надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з умовою сплати річних відсотків за його користування. Однак, своїх зобов`язань по кредитному договору належним чином вона не виконала. Рішенням Сумського районного суду від 20.04.2017 року з неї на користь Банку стягнуто 21 228 грн. 26 коп. заборгованості. Не дивлячись на це, відповідач продовжує нарахування відсотків. Вважала, що відповідач звернувся до суду про стягнення заборгованості, тим самим достроково припинив дію кредитного договору № б/н від 15.01.2016 року. Просила визнати вказаний кредитний договір припиненим та зобов`язати відповідача не нараховувати відсотки по ньому. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позов підтримав повністю, просив слухати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просив слухати справу без його участі, направивши заперечення, в якому позов не визнав, вказавши, що прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум, пославшись на п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань». Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Просив суд відмовити у задоволенні позову. З`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що 15 січня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого Банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних за його користування. Однак, [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору належним чином не виконала. В зв`язку з цим 20 квітня 2017 року рішенням Сумського районного суду Сумської області позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто з [PERSON] 21 228 грн. 26 коп. заборгованості, з яких 17 581 грн. 72 коп. заборгованості по кредиту, 2 124 грн. 91 коп. заборгованість про процентам, 1 521 грн. 63 коп. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, та судові витрати (арк.с.7). Рішення набрало законної сили. Незважаючи на рішення суду щодо стягнення коштів, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» продовжує нарахування відсотків за користування кредитом згідно умов кредитного договору № б/н від 15.01.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦПК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідач звернувся до суду про стягнення заборгованості, чим достроково припинив дію кредитного договору № б/н від 15.01.2016 року. Таким чином, кредитний договір № б/н від 15.01.2016 року є фактично припиненим. Щодо стягнення заборгованості за збільшеними відсотковими ставками, то банком, в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, жодних доказів про встановлення процентної ставки з 21.04.2017 року, суду не надано. Крім того, за положеннями ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.02.2018 року у справі № 61-2404св18. Таким чином, заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами слід обраховувати по строк винесення рішення Сумського районного суду Сумської області - 20 квітня 2017 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволеню.

Outcome: approved