Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, у якому просив зобовязати [PERSON] відновити дорогу загального користування шляхом перенесення огорожі вздовж своєї земельної ділянки на ширину 60 см. в с.Виннички Пустомитівського району, встановивши при цьому межові знаки, та стягнути судові витрати. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що жителі с.Виннички користуються вулицею дорогою загального користування, яка обслуговує будинки сторін шляхом проходу, підїзду. Починаючи з 2015 року позивач [PERSON] самочинно захопила частину дороги загального заїзду вздовж шириною 60 см, внаслідок чого жителі та позивач позбавлені права на безпечний проїзд та прохід до своїх будинків, а також проїзд до них карет швидкої медичної допомоги та машин ДСНС. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та дали пояснення аналогічні мотивам звернення до суду. Позивач зазначив, що він представляє не тільки свої інтереси, а й інтереси сусідів, порушено саме його право, оскільки він купив цю земельну ділянку з будинком. Представник відповідача [PERSON] позов заперечив та пояснив, що його довірителька користується земельною ділянкою тривалий час в одних і тих же межах. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області проти позову заперечив та пояснив, що жителі с.Виннички користуються дорогою, яка пролягає біля меж ділянки відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок у с.Виннички, 83 Пустомитівського району Львівської області належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.04.2010 року. Земельна ділянка площею 0,2494 га з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у с.Виннички Пустомитівського району Львівської області належить на праві власності [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №200275 від 02.03.2005 року. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ч. 2 ст. 152 ЗК України встановлює, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Положеннями ст. 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Ч. 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Тобто, порушення, невизнання або оспорювання права власності або права користування на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу передбаченого 152 ЗК України. Судом встановлено, що позивач не є власником будинку та земельної ділянки в с.Виннички Пустомитівського району Львівської області. З наявної в матеріалах справи довіреності вбачається, що [PERSON] уповноважує [PERSON] бути його представником з питань продажу, обміну від його імені, належного [PERSON] на праві власності житлового будинку та земельної ділянки, розташованої в с.Виннички, Пустомитівського району Львівської області. У судовому засіданні позивач ствердив, що порушені саме його права, однак дане твердження є недостовірним, оскільки позивач не являється власником будинку та земельної ділянки. Згідно ч.1, 3 ст.\~10, ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог вказаних статей цивільно-процесуального законодавства позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачами порушується саме його право. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом, що права останнього були порушені відповідачами, та що такі\~згідно\~ст. 15 ЦК України\~підлягаю захисту чи відновленню у способи визначені\~ст. 16 ЦК України. Із наведеного слідує, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed