Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , яка на день смерті проживала в м. Севастополь, АР Крим. Після померлої залишилось спадкове майно а саме: земельна ділянка, кадастровий номер якої 7123480300:03:001:0571, площею 3,4176 га, яка розташована в адмінмежах Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області. Померла заповіту не залишила. Після смерті матері позивач вступила в управління спадковим майном, а саме зберігає у себе державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №210905, а також отримує сільськогосподарську продукцію за здану в оренду землю. Крім неї спадкоємцями першої черги за законом є: [PERSON] , яка звернулася із заявою про прийняття спадщини та була заведена спадкова справа № 358 від 12.11.2013 в Другій Севастопольській державній нотаріальній конторі, яка знаходиться за адресою: м. Севастополь вул. Робоча, 4, АР Крим , але спадкове майно і досі не оформлене. Крім вищевказаних спадкоємців першої черги за законом ще є дочки: [PERSON] та [PERSON] , які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, про що стверджують нотаріально засвідчені заяви про відмову від спадщини. Факт наявності у покійної [PERSON] спадкового майна, підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 210905 від 02.11.2004 відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,4176 га на території Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За таких обставин, [PERSON] за життя володіла, користувалася та розпоряджалася вище згаданим майном, а отже воно перебувало у її власності. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги за законом являється позивач [PERSON] . Позивачем було подано до Монастирищенського районного суду Черкаської області позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом. 18.11.2019 Монастирищенський районний суд ухвалив рішення по справі. Враховуючи це рішення, 24.01.2020 позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини в Монастирищенську державну нотаріальну контору, для її реєстрації. Однак, державним нотаріусом було відмовлено в реєстрації заяви про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи після померлої [INFO] , [PERSON] на підставі рішення Монастирищенського районного суду від 18.11.2019, так як згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.06.2019 спадкова справа 358 /2013, після померлої [PERSON] вже відкрита 12.11.2013 Другою Севастопольскою державною нотаріальною конторою, яка знаходиться за адресою: м. Севастополь, вул. Робоча, 4 А.Р . Крим, що унеможливлює оформлення її прав, так як відповідно до діючого законодавства України, зокрема п. 2.4. глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій України», затверджених наказом МЮ України від 22.02.2012, № 296/5, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину подається за місцем знаходження цієї справи. У зв`язку з вище викладеним просить визнати право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, так як згідно ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-У11, територія автономної Республіки Крим та міста Севастополь, з 20 лютого 2014 р., визнано тимчасово окупованою територією. Закон встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. У зв`язку із блокуванням усіх відділень поштового зв`язку Укрпошта на території півострову, національний оператор змушений тимчасово припинити прийом та доставку пошти в напрямку до Автономної Республіки Крим та м. Севастополь до врегулювання ситуації. Врегулювання проблеми доставки поштових відправлень до Автономної Республіки Крим може відбутися тільки після відновлення конституційного ладу на тимчасово окупованих територіях півострова Крим та м. Севастополь. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7123480300:03:001:0571, загальною площею 3,4176 га, яка знаходиться в адміністративних межах Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області в порядку спадкування. Ухвалою суду від 10.02.2020 позовну заяву залишено без руху для виправлення недоліків, які позивач виправив в строк. Ухвалою суду від 26.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.05.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, просить його задоволити з підстав зазначених в позовній заяві. В судове засідання представник Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду подав заяву відповідно до якої просить розглянути справу без участі представника сільської ради. Позов не визнають повністю, оскільки вважають, що вони є неналежними відповідачами у справі. Заслухавши позивача, перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.01.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі ( а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 03.11.1954 бюро ЗАГС - с. Шукайвода в графі мати зазначено « [PERSON] » (а.с.9). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 25.02.1970 Лукашівським сільЗагс Монастирищенського району, [PERSON] після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 210905, виданого 02.11.2004 [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 3,4176 га, яка розташована в адміністративних межах Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123480300:03:001:0571 (а. с. 8). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ - 7113306052020 від 10.01.2020, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,4176, яка розташована в адміністративних межах Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123480300:03:000:0571. Державну реєстрацію земельної ділянки проведено 01.09.2015. земельна ділянка перебуває в оренді ФГ «СІ-ДІ», речове право зареєстровано 07.03.2017 (а.с. 20 - 22). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Доказів наявності заповіту після [PERSON] , яка померла [INFO] , суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Так, згідно заяви [PERSON] від 15.01.2020, [PERSON] звернулась до уповноважених нотаріальних органів із заявою про прийняття всієї спадщини після смерті матері, [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті постійно проживала в м. Севастополь (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 18.11.2019 [PERSON] визначено додатковий строк два місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис №14 (а.с. 15 -17). Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті їхньої матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується їх заявами від 04.07.2013 та 22.04.2019, відповідно (а.с. 12, 13). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до п. 1.12 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №56459355 від 08.06.2019, спадкову справу після [PERSON] , яка померла [INFO] заведено 12.11.2013 в м. Севастополь, другою Севастопольською державною нотаріальною конторою, номер у спадковому реєстрі № 55300043, номер у нотаріуса № 358/2013 (а.с.19). Відповідно до п. 2.4 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Можливість заведення кількох спадкових справ щодо одного спадкодавця станом на теперішній час не передбачена чинним зако\-нодавством. Згідно відповіді (листа - роз`яснення) Монастирищенської державної нотаріальної контори № 24/01 - 16 від 24.01.2020, [PERSON] повідомлено наступне. Згідно пред`явленої [PERSON] . Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.06.2019, спадкова справа 358/2013, після померлої [INFO] [PERSON] відкрита 12.11.2013: Другою Севастопольською державною нотаріальною конторою, яка знаходиться за адресою: м. Севастополь , вул. Робоча,4 . Відповідно до діючого законодавства України, зокрема п. 2.4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину подається за місцезнаходженням цієї справи (а.с. 14). Тобто, позивачу [PERSON] фактично відмовлено у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, а не відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину по суті нотаріусом не розглядалась. Позивачем, доказів неправильного визначення місця відкриття спадщини, для витребування нотаріальною конторою спадкової справи, для подальшого її провадження, суду не надано. Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу [PERSON] нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Про правильність застосування даних норм права свідчить постанова Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 2 - 390/2006, провадження № 61-5088св18. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину тощо. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 84 ЦПК України ). У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов`язком суду на підставі ч. 5 ст. 12 ЦПК України є роз`яснення наслідків не вчинення такої процесуальної дії. Суд роз`яснював позивачу його права в тому числі і право заявляти клопотання про витребування доказів. Будь-яких клопотань позивач до суду не заявляв. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Так судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №56459355 від 08.06.2019, спадкову справу після [PERSON] , яка померла [INFO] заведено 12.11.2013 в м. Севастополь, другою Севастопольською державною нотаріальною конторою, номер у спадковому реєстрі № 55300043, номер у нотаріуса № 358/2013 (а.с.19). З заявою про прийняття спадщини звернулася рідна сестра позивача [PERSON] , про що не заперечувала і позивач в своїй позовній заяві. Позивачем в позовній заяві визначено відповідачем Аврамівську сільську раду Монастирищенського району Черкаської області. Клопотання від позивача про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача до суду не надходило. За вимогами ч. 2 ст. 51 ЦПК України суд позбавлений ініціативи заміни неналежного відповідача чи залучення співвідповідача, а тому суд вважає, що в задоволенні позову і з цих підстав необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки, у позові відмовлено повністю, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8 липня 2011 року сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ (п. 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 18.02.2020 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 7123480300:03:001:0571, площею 3,4176 га, яка розташована в адміністративних межах Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області становить 109 725,15 грн, тобто позивачеві при подачі позову необхідно було сплатити судовий збір в сумі 1 097,25 грн (109 725,15 грн х 1% : 100:). Так, позивачем за подачу позовної заяви було сплачено судовий збір: в сумі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.1605873774.1 від 05.02.2020 та 1 097,25 грн, підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.1620756652.1 від 18.02.2020, а тому суд вважає, що надмірно сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.1605873774.1 від 05.02.2020 підлягає поверненню позивачу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed