Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач в серпні 2020 року звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2011 року, мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось, тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям, фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства між позивачем та відповідачкою припинені, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 18.08.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти проведення заочного розгляду та постановлення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась судом належним чином за адресою, що вказана в позовній заяві. До матеріалів справи долучено письмову заяву відповідачки з зазначенням про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлялась судом про розгляд справи. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 12 липня 2011 року було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Путивльського районного управління юстиції у Сумській області (а/з № 26), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з № 49) Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення позивача, викладені в позовній заяві, сторони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, намірів зберігати шлюб він не має та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved