Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 04 липня 2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання , у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 14 712 грн. 73 коп. та нарахований штраф у розмірі 250 грн. фіксованої частини та 735 грн. 64 коп. процентна складова. 19 червня 2018 року позивачем надана уточнена позовна заява відповідно до якої заборгованість по кредитному договору за період з 01 листопада 2013 року по 31 травня 2018 року складає 40 522 грн. 12 коп., з яких 37 772 грн. 12 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2 750 грн. заборгованість за пенею. У судове засідання представник позивача не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що згідно рішення суду ним погашена заборгованість по даному договору. Після закінчення дії кредитної картки, нову картку не отримував та не користувався кредитними коштами. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними та пояснила, що дія кредитного договору закінчилась. Даний факт встановлений рішенням суду , яке набрало законної сили та не підлягає доведенню. Після закінчення дії договору нарахування відсотків не передбачено діючим законодавством. Позивач пропустив строк звернення до суду, а тому з цих підстав просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши докази по справі , дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 липня 2008 року між сторонами укладений договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітом. Розмір щомісячного платежу складав 7% від заборгованості, що непогашена на протязі пільгового періоду. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено. Стягнено з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 04.07. 2008 року у розмірі 17 825 грн. 54 коп. Рішення набрало законної сили. Рішенням встановлено, що заборгованість нарахована станом на 31 жовтня 2013 року та на час ухвалення судового рішення строк дії договору витік. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У судовому засіданні встановлено, що відповідачем виконано рішення суду, сплачені кошти, що стягнуті судовим рішенням, останній платіж на виконання рішення суду внесений 28 липня 2017 року у сумі 13 025 грн. 54 коп. Вказані обставини підтверджуються і дослідженими доказами по справі ( а.с. 119). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ( а.с. 14) , строк дії кредитної картки 06/12, тобто до 30 червня 2012 року включно. Цією ж довідкою встановлено, що з 23 червня 2008 року по 04 жовтня 2011 року відбувалась зміна кредитного ліміту, починаючи з 500 грн. до 9 800 грн. Відповідно до виписки руху коштів по картці за період з 04 липня 2008 року по 17 травня 2018 року, з 31 травня 2012 року відбувається нарахування відсотків, штрафу та з цього часу відповідачем коштами з картки не користується. Суду не надано доказів, що після закінчення строку дії кредитної картки, відповідачу видана нова кредитна картка та останній користувався кредитним коштами. Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п'ята статті 261 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). У судовому засіданні встановлено, що строк дії кредитної картки сплинув 30 червня 2012 року , судове рішення по справі щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по даному кредитному договору ухвалене судом 18 лютого 2014 року. . Позивач звернувся до суду з даним позовом 03 січня 2018 року, представником відповідача заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Враховуючи, що позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права. Оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, то позовна давність не застосовується, а в позові відмовляється в цій частині за безпідставністю. За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed