Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач ДП «ЛІКВО» просить стягнути з відповідача колишнього директора цього підприємства [PERSON] 24909578,35 гривень відшкодування завданої ним матеріальної шкоди. В обгрунтування позову вказує, що ревізією фінансово-господарської діяльності підприємства за час керівництва відповідача встановлено порушення законодавства, які призвели до збитків, які є предметом позову. Правовою підставою позову зазначено ст. 1166 ЦК України. В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України представник позивача просила розглянути справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи. Знято клопотання про витребування доказів, викладене в п. 2 прохальної частини позовної заяви (а.с. 4, 51). Відповідач про час і місце судових засідань повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с. 36), однак на пошту за отриманням судових повісток не з'явився (а.с. 41-42, 49-50 ), однак в жодне з судових засідань не з'явився, причини неявки суду не повідомив, даними про поважність причин неявки суд не володіє, заяви про розгляд справи за його відсутності, письмових пояснень або заперечень не надав. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Обов'язком, які беруть участь у справі, є добросовісне здійснення своїх процесуальні прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків (ч.3 ст.27 ЦПК України). Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. Тому, зі згоди сторони позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 09.07.2010р. [PERSON] був призначений на посаду директора ДП «ЛІКВО» (а.с. 9), звідки був звільнений 16.11.2011р. (а.с. 10). Актом ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «ЛІКВО» від 13.01.2012р. за період роботи директором [PERSON] внаслідок порушення законодавства при закупівлі товарів встановлено 24909578,35 гривень збитків (а.с. 19-28). Висновки ревізії не спростовані. За даним фактом за ч. 2 ст. 364 КК України - зловживання службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки - було порушено кримінальну справу, яку за постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.11.2014р., що набрала законної сили, було закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину (а.с. 5-7). Згідно до ч. 1\~ст. 130 Кодексу законів про працю України,\~працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.\~\~ Відповідно до п. 3\~ст. 134 КЗпП України,\~повна матеріальна відповідальність настає, якщо шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Для покладення відповідальності за п. 3\~ст. 134 КЗпП України необхідно встановити не факт притягнення працівника до кримінальної відповідальності, а наявності в його діях складу злочину. Відповідальність працівника за п. 3\~ст. 134 КЗпП України\~\~виникає за умови, що злочинний характер його діянь,\~в тому числі недбалість, зловживання владою або службовою посадою, підтверджено у встановленому порядку вироком суду. Працівник, щодо якого припинено провадження у справі через відсутність складу чи події злочину, не може відповідати у повному розмірі заподіяної шкоди за цією підставою. Згідно до роз'яснень, що містять в п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року\~з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної\~підприємствам,\~установам, організаціям їх працівниками», судам\~слід\~мати\~на\~увазі, що до\~позовних\~заяв\~про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями\~працівника,\~які\~мають\~ознаки\~діянь,\~переслідуваних\~у кримінальному порядку\~(п. 3\~ст. 134\~КЗпП України), повинні\~додаватись докази, які підтверджують,\~що вчинення працівником\~таких\~діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність\~у\~повному розмірі шкоди покладається\~і\~в\~тих\~ випадках, коли\~шкода\~заподіяна\~діями працівника,\~що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку,\~\~але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності,\~або з інших підстав, передбачених законом\~\~(пункти\~3,\~4,\~8\~статті\~6,\~7, 7-1, 7-2,\~8,\~9,\~10 КПК). Положеннями ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які позивач\~посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були ним надані, суд першої інстанції виходить із недоведеності заподіяння відповідачем шкоди внаслідок дій, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, та підстав для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати матеріальну шкоду у повному розмірі згідно до п. 3\~ст. 134 КЗпП України. Згідно зі\~ст. 132 КЗпП,\~за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351\~цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством (ст. 134 КЗпП). Суду не надано письмового договору про повну матеріальну відповідальність з відповідачем, позивач не заперечує його не укладення. Тому відповідач [PERSON] несе матеріальну відповідальність у розмірі не більше свого середнього місячного заробітку. Внаслідок того, що суду не надано даних про його середній місячний заробіток за останні повні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню, конкретний розмір стягнення необхідно визначити при виконанні цього судового рішення згідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100. Внаслідок часткового задоволення позову з відповідача стягується судовий збір у мінімальному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial