Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивачем, [PERSON], подано до Семенівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, у якій позивач просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, [PERSON] послалася на те, що 31 березня 1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Семенівської міської Ради народних депутатів № 17 від 31 березня 1993 року їй було видано свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вказаного свідоцтва вищевказане домоволодіння належить колгоспному двору, вона є головою колгоспного двору. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на даний час зареєструвати право власності на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], вона не може, так як право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а не на неї, а вона вважається тільки головою колгоспного двору. В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Семенівської міської ради Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів, вона маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаною, не оформила право власності на домоволодіння у якому мешкає. Про те, що вона мала право на майно, яке належало колгоспному двору, роз'яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Підпунктом б) пункту 6 вказаної постанови визначено, що розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи ту обставину, що на даний час вона не має можливості оформити право власності на свій житловий будинок з господарсько -побутовими будівлями, який фактично є її власністю, якою вона володіє багато років, та розташований по [ADDRESS], вона змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власних майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач, [PERSON] у судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, але до суду надала письмову заяву, згідно даних якої просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, Семенівський міський голова Чернігівської області Бичков Олександр Федорович у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без участі представника Семенівської міської ради Чернігівської області, позовні вимоги визнає у повному обсязі, наслідки визнання позову йому зрозумілі. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, начальник реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області Тихомирова Наталія Володимирівна у судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, надала до суду письмове клопотання, згідно даних якого у судове засідання з'явитися не може, просить розглянути справу без присутності представника третьої особи на стороні відповідача - реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції та вирішити справу на власний розсуд суду у відповідності до вимог закону. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних обставин. У справі встановлено, що 31 березня 1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Семенівської міської Ради народних депутатів № 17 від 31 березня 1993 року позивачу було видано свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вказаного свідоцтва вищевказане домоволодіння належить колгоспному двору, позивач є головою колгоспного двору. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на даний час зареєструвати право власності на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], позивач не може, так як право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а не на позивача, а позивач вважається тільки головою колгоспного двору. В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Семенівської міської ради Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів, позивач маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаною, не оформила право власності на домоволодіння у якому мешкає. Про те, що позивач мала право на майно, яке належало колгоспному двору, роз'яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Підпунктом б) пункту 6 вказаної постанови визначено, що розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на свій житловий будинок з господарсько -побутовими будівлями, який фактично є власністю позивача, якою позивач володіє багато років, та розташований по [ADDRESS], позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власних майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved