Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати його таким, що втратив право користування домоволодінням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником вищезазначеного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу. В даному володінні зареєстрований відповідач, який після відчуження позивачу нерухомого майна добровільно не знявся з реєстраційного обліку та вже близько 22 років не проживає у будинку позивача. Своїми неправомірними діями відповідач обмежує позивача у здійсненні права власності. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вислухавши представника позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5,17). За вищевказаною адресою відповідач зареєстрований з 30 квітня 1998 року (а.с.6-12, 26). У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача та головою квартального комітету №25, відповідача жодного разу за адресою: [ADDRESS], не бачила, там живуть лише позивач з дружиною і сином. Речей відповідача в будинку позивача вона також не бачила, про випадки перешкод у користуванні вказаним житлом відповідачу їй не відомо. Свідок [PERSON]. пояснила, що також є сусідкою позивача з 1975 року, знає сторін особисто. Зазначила, що відповідач, який є зведеним братом позивача, одружився близько 20 років тому і більше вона його не бачила, де він зараз проживає вона не знає. Речей або інших предметів, які можуть належати відповідачу в будинку позивача вона не бачила, а також про випадки перешкоджання відповідачу проживати в будинку позивача їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] зазначив, що він є сусідом позивача. Знає, що близько 20 років назад відповідач проживав у спірному домоволодінні, згодом одружився та виїхав до іншого місця проживання. Речей відповідача в будинку позивача він не бачив, про випадки перешкод у користуванні вказаним житлом відповідачу йому не відомо. Актом обстеження на предмет встановлення факту не проживання від 31 липня 2018 року, встановлено, що відповідач за адресою: [ADDRESS], з 1996 року не проживає (а.с.13). Дослідженими в судовому засіданні доказами поважні причини відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлені. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному домоволодінні понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робив і ніхто не перешкоджав його проживанню або вселенню до нього, а тому вимоги позивача щодо визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved