Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернувся в Краматорський міський суд Донецької області з позовом до [PERSON] про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №49М-08 від 30.01.2008 року [PERSON] 30.01.2008 року отримав кредит у розмірі 39000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.01.2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, між Банком та [PERSON] 30.12.2008 року укладено договір іпотеки на нерухоме майно - нежитлове приміщення дизайн студії «Гамма», загальною площею 43,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання виконав частково. У зв'язку із чим банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлове приміщення шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк». Статтею 34 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що при передачі в управління предмету іпотеки на період до реалізації, іпотекодавець звільняє від своєї присутності, присутності інших осіб та особистого майна, нерухомість, з метою надання іпотекодержателю можливості задоволення вимог за рахунок ринкового використання предмету іпотеки. Просить суд передати в управління ПАТ КБ «Приватбанк» нерухомість, щодо якої 10.12.2009 року по цивільній справі №2-6743/2009р. винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення дизайн студії «Гамма», загальною площею 43,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на період до його реалізації або повного виконання умов кредитного договору №49М-08 від 30.01.2008 року. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила його задовольнити та пояснила, що відповідач отримав у банку кредит у розмірі 39000 доларів США та передав в іпотеку нежитлове приміщення по [ADDRESS]. На даний час у банка є покупець на зазначене приміщення, але не має доступу до приміщення з метою огляду приміщення можливим покупцем. Передача предмета іпотеки в управління передбачає звільнення майна від особистої присутності власника, його речей та інше. У зв'язку із чим позивач і звернувся з вказаним позовом до суду. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та пояснив, що у позивача не має наміру здійснювати управлінням майном, а лише потрібно проникнути до приміщення, а отже позивачем обрано невірний спосіб захисту. В приміщенні ніякої господарської діяльності в приміщенні не проводиться, ніхто не звертався до відповідача з метою отримання доступу до приміщення для огляду можливим покупцем. Договір про порядок управління майном між сторонами не укладався, такі умови для затвердження їх в судовому засіданні також не представлено. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані в справі докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору №49М-08 від 30.01.2008 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 39000,00 доларів США з метою придбання нежитлового приміщення студії «Гамма», розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,6 кв.м. Відповідно до договору іпотеки від 30.12.2008 року, відповідач з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору №49М-08 від 30.01.2008 року, передав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності нежиле приміщення дизайн студії «Гамма», загальною площею 43,6 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30.01.2008 року, [PERSON] придбав нежиле приміщення дизайн студії «Гамма», розташоване в [ADDRESS], має загальну площу 43,6 кв.м. Відповідно до копії рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10.12.2009 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №49М-08 від 30.01.2008 року в сумі 41879,66 доларів США звернуто стягнення на нежиле приміщення студія «Гамма» загальною площею 43,6 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки б\\н від 30.01.2008 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з державного реєстру права власності, а також надання ПАТ КБ 2Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ст.34 КПК України, після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається заходи щодо забезпечення збереження предмету іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. З аналізу наведених правових норм вбачається, що передача майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, підставою передачі іпотечного майна в управління законодавець визначив, як наявність мети отримання продукції, плодів та доходів, так і необхідність в забезпеченні належного господарського використання іпотечного майна відповідно до його цільового призначення та з зазначенням умов управління відповідно до вимог Закону. Управління майном закріплене главою 70 ЦК України як окремий вид договірних зобов'язань. Так, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителю) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача) (ч. 1 ст. 1029 ЦК України). Цивільним кодексом України встановлено вичерпний перелік підстав виникнення відносин з управління майном, зокрема останнє може виникати із закону або договору управління майном. При цьому договір укладається за наявності волевиявлення власника майна. У разі не виявлення волі власника з причин, від нього незалежних, управління майном може виникати на підставі юридичного складу: адміністративного акту про створення управління (рішення суду, іншого компетентного органу) і договору, укладеного з управителем, що безпосередньо породжує управління майном. Таким чином, закріплений у цивільному законодавстві інститут управління майном передбачає договір як безпосередню підставу виникнення управління майном. З наведеної вище правової норми випливає, що рішення суду про передачу майна в управління має містити умови, на яких таке управління здійснюється. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» на наявність вказаних обставин не посилався, а як підставу позовних вимог зазначив сам факт наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та неможливість його продажу в зв'язку з відсутністю доступу до спірного нерухомого майна, що унеможливлює задоволення вимог за рахунок ринкового використання предмету іпотеки. Тобто використання нежитлового приміщення - предмету іпотеки, не має наслідком отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання, що прямо передбачено нормою ст. 34 Закону України «Про іпотеку». При цьому суд звертає увагу на те, що використання такого нерухомого майна, навіть за умови, що воно є предметом іпотеки та на нього звернуто стягнення, не може суперечити інтересам його власника, оскільки використання його з метою отримання доходів може спричинити втрату вартості такого майна, а відтак вплинути на права та інтереси його власника щодо можливого отримання в достатньому розмірі коштів від реалізації такого майна в порядку звернення стягнення на таке майно. Позивачем не надано суду належних доказів того, що предмет іпотеки використовується відповідачем для здійснення господарської діяльності з метою прибутку та що є можливість використовувати вказану нерухомість банком для отримання в результаті управління предметом іпотеки продукції, плодів і доходів, які будуть спрямовані на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Звільнення предмету іпотеки від власника та його речей не властиво такому способу захисту прав як передача предмета іпотеки в управління іпотеко держателя. У зв'язку із чим суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як безпідставних. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі відмові в позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача та залишаються на позивачеві. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed