Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач в серпні 2017 року звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів та сплати заборгованості за аліментами. В обґрунтування вказує, що 11.10.2000 року між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб. На підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24.10.2012 року, шлюб було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти спочатку проживали з відповідачкою в квартирі за адресою: [ADDRESS] однак, починаючи з 2013 року та до цього часу діти проживають з позивачем та дружиною - [PERSON] у її квартирі, за адресою: [ADDRESS]. Весь цей час діти перебували на повному утриманні позивача. Відповідачка самоусунулась від батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Позивач вказує, що відповідач постійними скандалами і вживанням алкоголю негативно впливає на дітей, зокрема, на підставі протоколу Оболонського районного управління ГУ МВС України в м. Києві, складеного 07.08.2013 року, відносно відповідачки було порушено адміністративну справу за ч.1 ст. 184 КУпАП щодо невиконання нею обов'язків щодо виховання дітей, зокрема доньку [PERSON] у віці 5 років було залишено відповідачкою без нагляду на цілу добу, дитина стояла на підвіконні 9-го поверху та кричала. Внаслідок таких дій зі сторони відповідачки, донька пережила сильний стрес.Позивач зазначає, що після цього випадку забрав обох доньок до себе на постійне проживання в трьохкімнатну квартиру площею 80 кв.м, що належить дружині позивача - [PERSON], а відповідачку поставлено на облік у Київській міській клінічній психоневрологічній клініці №1. [PERSON] вказує, що вже більше чотирьох років відповідачка з донькою [PERSON] не виявляє ініціативи щодо спілкування та побачень з нею. Останній раз спілкування з донькою стався 09.05.2015 року, однак такі побачення закінчуються сварками, що створює в сім'ї недоброзичливу морально-психологічну атмосферу, та тяжким чином впливає на психологічний стан дитини. Дитина боялася знаходитися сама у приміщенні, навіть тоді коли у квартирі усі є. У червні 2014 року у відповідачки знов стався нервовий зрив і вона потрапила до Київської міської клінічної психоневрологічної клініки №1, де лікувалася декілька місяців. Після виходу вона зустрілася з старшою донькою [PERSON], та надавивши на жалість переманила доньку до себе, бо донька є співвласником квартири з позивачем. У жовтні місяці 2014 року [PERSON] забрали до Дитячої лікарні прямо зі школи у зв'язку з пережитим стресом. Позивач зі своєю дружиною навідувалися до дитини у лікарню, сплачували її лікування та давали гроші на витрати. Позивач зазначає, що як тільки донька [PERSON] погодилася жити з відповідачкою, остання подала позов до суду про стягнення аліментів на утримання доньки, де рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з 18.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 06.05.2016 року позивач зателефонував донці [PERSON], де вона повідомила, що вже три дні, як відповідачка без причини не випускає її з квартири, навіть до школи. Позивач негайно викликав поліцію, щоб визволити дитину. Після вищевказаного випадку позивач забрав доньку [PERSON] до себе за адресою: [ADDRESS], де вона раніш проживала. Позивач зазначає, що відповідачка служить поганим прикладом для дітей, оскільки перебуває на обліку в психоневрологічній лікарні з 2006 року, та за останні 5 років вона розгубила усі документи на дітей, на квартиру у якій проживала, та 8 разів лежала у Київській міській клінічній психоневрологічній клініці №1. Часті нервові зриви пагубно відображаються на психіці неповнолітніх дітей. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial