Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № HEC0SE00000186 від 10.01.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 18.09.2015 року має заборгованість 23862,68 гривень, з яких 1522,72 гривень заборгованості за тілом кредиту, 5822,61 гривень заборгованість за відсотками, 418,19 гривень заборгованість по комісії, 16099,16 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязання. Представник позивача в судове засідання не з'явився, наявне клопотання про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач позов не визнав, просив застосувати строки позовної давності. Представник відповідача позов не визнав, надав письмові заперечення та пояснив, що заборгованість по даному кредитному договору була стягнута рішенням Цюрупинського районного суду Хесронської області від 25.03.2008 року №2-470/08. Виконавчий лист було повернуто але позивач повторно до виконавчої служби його не пред'являв.Просить застосувати строки позовної давності. Зазначив, що факт відновлення перебігу строку позовної давності не доведено, оскільки платежі в період з лютого 2015 року по травень 2015 року банк самовільно здійснив із нарахувань [PERSON] допомоги по безробіттю. Розпорядження на списання цих коштів відповідач не надавав. Банк не мав права проводити такі списання за межами строку дії кредитного договору, який сплив 10.01.2008 року. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що згідно договору відповідно до укладеного договору № HEC0SE00000186 від 10.01.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 18.09.2015 року має заборгованість 23862,68 гривень, з яких 1522,72 гривень заборгованості за тілом кредиту, 5822,61 гривень заборгованість за відсотками, 418,19 гривень заборгованість по комісії, 16099,16 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязання, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 18.09.2015 року. Заборгованість по даному кредитному договору була стягнута рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25.03.2008 року №2-470/08. Виконавчий лист було повернуто але позивач повторно до виконавчої служби його не пред'являв. Строк дії договору встановлено до 10.01.2008 року (п.1.1 кредитного договору № HEC0SE00000186 від 10.01.2006 року. Відповідно ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. З наданого банку розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач визнав борг та відновив перебіг строку позовної давності, здійснивши в період з 24.02.2015р. по 21.05.2015р. сплату процентів на загальну суму 783,41 грн. Наведене не відповідає дійсності з огляду на наступне. З 02.02.2015р. по 05.05.2015р. [PERSON] перебував на обліку в Цюрупинському районному центрі зайнятості, що підтверджується доданими до заперечень довідкою та записами у трудовій книжці. На вимогу Центру зайнятості відповідач відкрив рахунок для отримання допомоги по безробіттю в ПАТ КБ «ПриватБанк», на який йому перераховувалася така допомога, всього у сумі 1546,76 грн. Відповідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Такого розпорядження банку відповідач не надавав. Отже, банк не мав права списувати ці кошти в порядку договірного списання, оскільки договірне списання коштів можливе виключно в межах строку дії договору, який сплив 10.01.2008 року. А тому одностороннє списання коштів з рахунку, відкритого для отримання допомоги по безробіттю в банку позивача є незаконним та не підтверджує визнання ним боргу і поновлення перебігу строку позовної давності. Щодо примусового виконання виконавчого листа органом стягнення слід зазначити, що з отриманої від ВДВС Цюрупинського РУЮ копії виконавчого листа вбачається, що банк пропустив встановлений ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» річний строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, оскільки у розділі «Відмітки державного виконавця про виконання рішення (вироку) або про повернення виконавчого листа стягувачу» останній запис про повернення датований 23.10.2013р., що свідчить про пропуск цього строку і подальшу неможливість звернення за стягненням без поновлення судом цього строку. Відповідно до ППВСУ №6-127цс14 від 22.10.2014 року за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Позивачем предявлено позов після спливу трирічного строку, зокрема позов подано 06.11.2015 року, тоді як відповідно до загальних положень закону строк давності встановлено у три року з моменту коли особа дізналася чи мала можливість дізнатися про порушення свого права. Відповідно до положень ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення. Частиною четвертою вказано статті закріплено, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява відповідача та його представник про застосування позовної давності заслуговує на увагу, доказів щодо спростування такої заяви у судовому засіданні з наданих доказів не встановлено, тому суд відмовляє позивачеві у задоволенні позовних вимог саме з підстав пропуску строку позовної давності, який, як встановлено судом не переривався. Витрати у справі віднести на позивача.

Outcome: dismissed