Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.12.2011 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі встановленому у заяві-анкеті про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку із цим у останнього утворилася заборгованість в розмірі 35 001 грн. 01 коп. Представник позивача в судові засідання не з`являвся, в позовні заяві просив розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судовому засіданні 27.02.2019 року позов визнав частково. 27.05.2019 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову, застосувати строк позовної давності та зменшити розмір пені. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 21.12.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір (через підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку), відповідно до якого відповідачу наданий кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9-10). Литвин [PERSON] користувався платіжною карткою, знімав кошти, а також частково погашав заборгованість по кредиту. Відповідно до наданого банком розрахунку (а.с.5-8), відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього на 07.06.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 35 001 гривень 01 копійок, яка складається з наступного: 4550 гривень 11 копійки заборгованість за кредитом, 11 334 гривень 66 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом, 16 973 гривень 33 копійок пеня, 500 штраф (фіксована частина), 1642 гривень 91 копійок штраф (процентна складова). Верховний суд у постанові від 06.02.2018 року у справі №755/2720/16-ц висловив правову позицію, яка полягає в тому, що відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «Приват Банк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Отже, вказане свідчить про укладення між сторонами кредитного договору, надання кредиту та часткову сплату кредиту відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Судом встановлено, що кредитний договір було укладено 21.12.2011 року. Згідно довідки позивача термін дії карки встановлено до жовтня 2015 року, згодом термін дії картки було продовжено до березня 2019 року. Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» позичальник сплачує обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості (а.с.10). Отже, договором встановлено щомісячні платежі, тому строк позовної давності слід рахувати щодо кожного щомісячного платежу окремо, а не від закінчення строку дії карки, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Остання сплата заборгованості за кредитним договором від 21.12.2011 року здійснена відповідачем 09.07.2017 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-8). Коли відповідач здійснив останнє користування карткою з метою зняття кредитних коштів не відомо, оскільки позивач не надав виписки по рахунку. З позовом до суду банк звернувся в серпні 2018 року, не пропустивши загальний строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі. Обставина неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № б/н від 21.12.2011 року відповідачем не спростована, тому позов в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках підлягає задоволенню. Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру неустойки. Вирішуючи дане клопотання суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз`яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). З проведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість по кредитному договору, суд вважає таку обставину істотною. Також позивачем не зазначено підстав із яких можливо зробити висновок про настання негативних наслідків для банку через прострочення виконання відповідачем кредитних зобов`язань. З урахуванням ступеню виконання зобов`язання боржником, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 4000 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення штрафів, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 1642 грн. 91 коп. (процентна складова), оскільки за змістом кредитного договору неустойка у вигляді штрафів і пені, що нараховані в один і той же період, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв`язку з чим не підлягає стягненню штраф, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню у визначеному розмірі, нарахування якої розпочинається раніше. Враховуючи вищенаведене позов слід задовольнити частково та стягнути із [PERSON] в користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 19\~884 грн. 77 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 21.12.2011 року, з яких: заборгованість по кредиту в розмірі 4550 грн. 11 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 11 334 грн. 66 коп., пеня 4000 грн. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1\~762 гривні судового збору на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 527 ч.1, 530, 551, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial