Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням зазначивши, що на підставі договору купівлі продажу від 13.03.1997 року, він є власником квартири № 44, що у будинку № 6/3 «б» по вул. В. Пермська в м. Кіровограді та в цій же квартирі зареєстрований і фактично проживає. Разом з тим, в указаній квартирі зареєстрована його донька [PERSON], яка з квітня 2004 року і по теперішній час в квартирі фактично не проживає, що спричиняє йому матеріальну шкоду, у вигляді додаткових витрат по сплаті комунальних послуг. З урахуванням вказаних обставин та вважаючи, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, позивач з даним позовом звернувся до суду. Представник позивача надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, розгляд справи здійснити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, проте була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, причини неявки у судове засідання не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти. Відповідно до договору купівлі продажу від 13.03.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], позивач є власником квартири № 44, що у будинку № 6/3 «б» по вул. В. Перспективна в м. Кіровограді та в цій же квартирі зареєстрований і фактично проживає, що підтверджується паспортом громадянина України та довідкою «ЖЕО №2 Кіровоградської міської ради» № 4245 від 27.08.2015 року. Разом з позивачем в належній на праві приватної власності позивачу квартирі зареєстрована відповідачка, що підтверджується матеріалами справи, проте фактично в квартирі позивача не проживає з квітня 2004 року, місце її перебування не відоме. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до п. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до п. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що обставини викладені у позові знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є обґрунтованими, доведеними, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial