Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що у 2011 році вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] та від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2015 року народження. Зазначає, що відповідач не проживає разом з сім`єю, будь-якої участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, інших осіб, які перебувають на його утриманні, не має, а тому має можливість сплачувати аліменти. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.03.2021 і до досягнення дітьми повноліття, а також просить стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. витрат на правову допомогу. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом про розірвання шлюбу та свої вимоги мотивує тим, що 11.06.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, від якого народилися діти [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2015 року народження. Проте спільне життя з відповідачем не склалося, з лютого 2021 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, тобто шлюбні відносини фактично припинені та збереження сім`ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб та судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання сторони не з`явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача за первісним позовом - адвокат Петрищев О.О. позовні вимоги підтримує повністю та зустрічний позов визнає в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги про стягнення аліментів та витрат на правову допомогу визнає в повному обсязі, зустрічний позов підтримує та просить задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 червня 2011 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 620, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 11). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 14,15). Зі змісту позовної заяви вбачається, що причиною розпаду сім`ї стала відсутність взаєморозуміння між подружжям, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин, сторони подружні стосунки не підтримують, сімейних відносин не поновлювали і не мають наміру цього робити. Примирення між сторонами неможливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім`ї (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). За таких обставин суд вважає, що сім`я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить як інтересам подружжя, так і інтересам їхніх дітей, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач є батьком дітей, які знаходяться на вихованні матері, відповідно до законодавства повинен надавати кошти на їх утримання, є особою працездатного віку, інших утриманців не має та з урахуванням обставин, викладених в ст. ст. 182, 184 СК України, та визнання відповідачем позову, суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для відповідного віку дитини, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу [PERSON] було надано: договір №24/03 про надання правової допомоги від 24.03.2021 року (а.с. 4), ордер адвоката №1013532, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 5, 6), акт прийому-передачі адвокатських послуг по договору про надання правової допомоги (а.с. 7), квитанцію від 30.03.2021, відповідно до якої [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] на підставі договору №24/03 від 24.03.2021 3000 (три тисячі) грн (а. с. 8). Зазначеними доказами підтверджено, що [PERSON] сплатила адвокату Петрищеву О.О. за договором від 24.03.2021 року про надання правової допомоги гонорар в розмірі 3000 грн. Вказаний розмір послуг адвоката суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивачки. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] 3000 грн. витрат за надання правової допомоги та на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. Також з позивача за первісним позовом [PERSON] на користь відповідача за первісним позовом підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved