Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №64.1/72-КЕК-08 від 22 січня 2008 року, посилаючись на те, що згідно вказаного кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 3 100 доларів США. Внаслідок неналежної сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами та погашення кредиту станом на 16 жовтня 2014 року за ним наявна заборгованість в загальній сумі 16 609 грн. 71 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Також суду пояснила, що в прохальній частині позовної заяви описка в загальній сумі стягнення, а саме: написано «30 306,25 грн.» замість правильного «16 609,71 грн.». На запитання суду про дату здійснення останньог платежу по кредиту представник позивача відповіла, що ї й не відомо, але з моменту передачі права вимоги від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк», відповідача заборгованість не погашав, коштів не вносив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила закрити провадження у справі, однак судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, підстави відмови викладені в ухвалі суду від 28.09.2015 року. До початку оозгляду справи по суті представник відповідача просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 22 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №64.1/78-КЕК-08. Окрім того, 20 травня 2013 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №64.1/78-КЕК-08 від 22 січня 2008 року. У зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитними зобов`язаннями які виникли у [PERSON] за кредитним договором №64.1/78-КЕК-08 від 22 січня 2008 року. За кредитним договором №64.1/78-КЕК-08 від 22 січня 2008 року (а.с.5-10), ВАТ «Кредитпромбанк» надало відповідачу кредитні кошти в сумі 3 100 доларів США, з кінцевим терміном повернення 21 липня 2009 року. Умовами п. 1.3. договору передбачено обов'язок позичальника сплатити банку проценти за користування кредитом в розмірі 22 % річних. Згідно п. 4.2. договору позичальник взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення Кредиту у відповідності до Графіка. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, позичальник належно їх не виконував, що підтверджується довідкою про стан заборгованості від 16 жовтня 2014 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 16 жовтня 2014 року проведено розрахунок заборгованості за договором №64.1/78-КЕК-08 від 22 січня 2008 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитом в розмірі 16 609 грн. 71 коп., в тому числі: 16 609 грн. 71 коп. - заборгованість за кредитом, 0 грн. - відсотки. Розрахунку заборгованості із вказаними сумами проплат та датами їх здійснення представник позивача суду не надала. Детальні відомості нарахування та сплати тіла кредиту та відсотків, до дати укладення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань у ПАТ «Дельта Банк» відсутні, так як нарахування суми заборгованості здійснювалось первісним кредитором ПАТ «Кредитпромбанк». Як вбачається із копії рішення суду від 24 травня 2012 року по справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яке набрало законної сили 31 січня 2013 року із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вже стягнуто солідарно заборгованість за цим же кредитним договором в розмірі 13 322,70 грн. Отже, ПАТ «Кредитпромбанк» вже стягнуто заборгованість за кредитним договором №64.1/78-КЕК-08 від 22 січня 2008 року ще до укладення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань із ПАТ «Дельта Банк». Стаття 60 ЦПК України, вказує на те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи положення ст. 60 ЦПК України, суд вбачає, що звертаючись із позовом про стягнення коштів обов'язок доведення суми боргу покладається на кредитора. В окремих випадках, прямо передбачених законом, особа звільняється від обов'язку доказування обставин, що мають значення для справи. Ці випадки передбачені в ст. 61 ЦПК України. Однак, наведені стороною позивача причини неможливості подати повного розрахунку боргу не є підставами для звільнення від доказування в розумінні ст. 61 ЦПК України. Гарантією реалізації в цивільному судочинстві принципу змагальності є широке коло процесуальних прав, якими наділені особи, які беруть участь у справі: знайомитися з матеріалами справи, подавати суду докази та брати участь в їх дослідженні, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду тощо. Однак позивач, вказуючи на наявність складнощів в поданні доказів не скористався правом, визначеним ст. 137 ЦПК України, стосовно витребування цих доказів судом. Дану позицію позивача суд сприймає як ухилення від обов'язку доведення обставин на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Представником відповідача зроблено заяву про застосування строків позовної давності, що згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Як вбачається з умов кредитного договору, сторони встановили строк дії договору - 21 липня 2009 року (п. 4.3 договору). Також сторонами погоджено строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, зокрема повернення кредиту здійснюється щомісячними частками у розмірі не менш як 204 долари США в дати визначені Графіком кожного місяця. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у розділі 5 кредитного договору. Таким чином, виходячи з норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України суд приходить до висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки пунктами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вважає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. При цьому суд враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК Останній платіж за договором відповідач зобов'язаний був сплатити 21 липня 2009 року, згідно Графіку, а з позовом ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду аж 25 листопада 2014 року, а тому строк позовної давності по щомісячним платежам за кредитним договором позивачем пропущено. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 254,256, 261, 526, 527, 530, 612, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 137 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed