Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату та компенсацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.03.2019 року по день винесення рішення, а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн. При цьому посилається на те, що після поновлення його судом на посаді відповідачем йому не виплачено заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі рішень судів по даний час. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.07.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 15.08.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 06.09.2019 року до суду від відповідача надійшов лист з додатками, в якому він зазначає про те, що Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перебуває в стані припинення, правонаступником є інша особу, а тому просить відмовити в задоволенні позовної заяви, оскільки в заяві визначений неналежний відповідач (боржник). Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року по справі № 295/7450/16-ц позов [PERSON] до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задоволено частково, визнано незаконним наказ № 273-К від 17.05.2016 року та поновлено [PERSON] на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 19.05.2016 року, стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15455,88 грн. без урахування обов`язкових податків та платежів та на відшкодування моральної шкоди 4000 грн. Рішення набрало законної сили. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 року по справі № 295/9867/16-ц позовну зваяву [PERSON] до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2016 року по 18.08.2016 року ( включно) в розмірі 7376,67 грн. без урахування обов`язкових податків та платежів та на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Рішення набрало законної сили. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2018 року по справі №295/15366/17 позов [PERSON] до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, компенсаційних втрат та відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.01.2017 року по 14.11.2017 року в сумі 72361,62 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 6370,28 грн. та відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Рішення набрало законної сили. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28.02.2019 року по справі №295/6007/18 позов [PERSON] до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України про стягнення заробітної плати та компенсаційних втрат за час її затримки та відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 14.11.2017 року по 28.02.2019 року в сумі 113108,94 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 10871,57 грн., без врахування податків та обов`язкових платежів та на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Рішення набрало законної сили. Відповідно до частини 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З 01.03.2019 року до цього часу заробітна плата позивачу не виплачується. Відтак відповідач має виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі з 01.03.2019 року по день ухвалення судом рішення та компенсаційні втрати, відповідно до Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Законодавством про працю ст. 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується не рідше ніж кожні півмісяця. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У випадках, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним або святковим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 року № 295/9867/16-ц визначено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 351,27 грн. Відповідно до частини 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати (далі - компенсація) провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Пунктом 2 Порядку проведення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, передбачено, що така компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з 01.01.2001 року. Сума компенсації обчислюється у відповідності до Порядку проведення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 як добуток нарахованої, але вчасно невиплаченої заробітної плати за відповідний місяць і приросту споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, що становить 4279,26 грн. Таким чином, на користь [PERSON] підлягає стягненню 46718,91 грн. заборгованість по заробітній платі та компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з 01.03.2019 року по 17.09.2019 року в сумі 4279,26 грн. Дана сума визначена без врахування податків та обов`язкових платежів. При вирішення питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що порушення з боку відповідача дотримання вимог трудового законодавства щодо проведення своєчасної виплати заробітної плати призвело до порушення нормальних умов життя позивача. Порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що позивач зазнав через незаконні дії відповідача моральних страждань. Однак, позивач розмір такої шкоди достатньою мірою не підтвердив, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково і визначає розмір моральної шкоди в сумі 500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача, згідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є неналежним відповідачем по справі, оскільки належність відповідача була встановлення рішеннями Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року № 295/7450/16-ц, від 18.08.2016 року № 295/9867/16-ц та від 05.02.2018 року № 295/15366/17, крім того, [PERSON] було поновлено на посаді саме Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що підтверджується копією наказу № 98 від 15.11.2017 року. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За встановлених обставин, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial