Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме. трьохкімнатну квартиру №7, що знаходиться на третьому поверсі пятиповерхового панельного будинку, загальна площа 61,1 кв.м, житлова площа 44,6 кв.м., що належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності та знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Симоненка, буд. №20.Позовні вимоги мотивува тим, що 13 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (правонаступник АТ УкрСиббанк) та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 11214077000, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає погашенню за рахунок предмета іпотеки. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 13 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (правонаступник АТ УкрСиббанк) та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 11214077000, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США з розрахунку 11,30% річних на строк з 13.09.2007 року по 11.09. 2037 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором № 11214077000 від 13.09.2007 року [PERSON] за договором іпотеки №б/н від 14.09.2007 року передала у іпотеку нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру №7, що знаходиться на третьому поверсі пятиповерхового панельного будинку, загальна площа 61,1 кв.м, житлова площа 44,6 кв.м., що належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності та знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Симоненка, буд. №20. Предмет іпотеки є власністю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] від 13.09.2007 року по реєстру №1209 Д і зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №2344927 та зареєстрованого у Івано-Франківському ОБТІ 13.09.2007 року за №4257 в реєстровій книзі №38, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Івано-Франківським ОБТІ 13.09.2007 року за № 15915637 та Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Івано-Франківським ОБТІ 13.09.2007 року за №15915674. Предмет іпотеки зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 13.09.2007 року за №17132829 і не має жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких [PERSON] Отримала право власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. 08.12.2011 року між ПАТ УкрСиббанк та ПАТ Дельта Банк укладено договір купівлі -продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ УкрСиббанк передає АТ Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ Дельта Банк замінює АТ УкрСиббанк як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ УкрСиббанк до АТ Дельта Банк прав вимоги до боржників до АТ Дельта Банк переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 11214077000 від 13 вересня 2007 року. Позивачем станом на 28.07.2015 року проведено розрахунок заборгованості за договором № 11214077000 від 13 вересня 2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитом в розмірі 990 897 гривень, 57 копійок, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 630 264 гривень 79 копійок, заборгованість за відсотками 360 629 гривень 78 копійок. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № 11214077000 від 13 вересня 2007 року відповідачем суду не представлено. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. У пункті 5.1 зазначеного договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхомпередачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання у порядку,встановленому ст.37 Закону України Про іпотеку. Відповідно до ч. 1\~ст. 575 ЦК України\~іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно з п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті\~33, статті\~36, частини першої статті\~37 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої\~статті 16 ЦК\~має право вимагати застосування його судом. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову ПАТ «Дельта Банк», оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладання кредитного договору №11214077000 від 13 вересня 2007 року. Через порушення умов Договору з боку позичальника своєчасне погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом та відсотками, яку відповідач у добровільному порядку не погасив,а тому суд дійшов висновку, що вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає до задоволення. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від його сплати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527, 530, 611, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved