Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з даним позовом до суду, посилаючись на те, що сторони уклади кредитний договір, на умовах строковості, оплатності, зворотності, Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу грошові кошти для придбання автомобіля, а відповідач зобов'язався у передбачені договором строки та розмірі повертати отримані кошти та сплачувати відсотки за користування ними. Відповідач не виконав належним чином зобов'язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з поточної заборгованості та простроченої заборгованості за кредитом, поточної та простроченої заборгованості за процентами по кредиту. Крім того, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, позивач просить стягнути з штрафні санкції, які складаються з пені передбаченої договором за несвоєчасне погашення заборгованості та процентів по кредиту, а також штрафні санкції за прострочення грошового зобов'язання передбаченого законом, а саме трьох відсотків річних від сум простроченого кредиту та процентів по кредиту, інфляційні витрати від суми простроченого кредиту та процентів по кредиту. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову з урахуванням збільшення /а.с. 44-46/ підтримав просив задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнала в частині стягнення заборгованості по кредиту а процентах за користування кредитом, в задоволенні іншої частини позовних вимог просила відмовити. В обґрунтування заперечень представник пояснила, що стягнення простроченої заборгованості за кредитом та за процентами по кредиту договором не передбачені, природа таких нарахувань невідома. Крім того, розрахунок розміру штрафних санкцій передбачених законом є необґрунтованим, з огляду на те, що останній вираховувався із розміру простроченої заборгованості, походження якої невідомо,а не з розміру заборгованості. Також це стосується і нарахування пені за договором, яка також вираховувалась і простроченої заборгованості, а не з заборгованості. Крім того, представник зазначила, що до вимог про стягнення пені також необхідно застосувати наслідки пропуску строку позовних давності, оскільки така вимоги має бути пред'явлена в межах одного року, а позивач просить стягнути пеню майже за шість років. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи,суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29.07.2008 року сторони уклали кредитний договір /а.с. 8-14/, відповідно до умов якого позивач відкриває відповідачу не відновлювану кредитну лінію на загальну суму 189902 грн. терміном по 29.07.2015 рік включно на купівлю автомобіля, з процентною ставкою 19% (п.п. 1.1., 1.2., 1.2.1., 1.5.) Починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа включно кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 2260 грн. 74 коп. та нарахованими процентами (п.3.1.1.) Позивач виконав зобов'язання та надав відповідачу кошти визначені договором, разом з тим відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів не завжди виконував у строки та у розмірі передбаченому договору, що вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача /а.с. 22-31/. Так, з розрахунку заборгованості /а.с. 47-50/ вбачається, щозаборгованість за кредитом в розмірі 9042 грн. 80 коп., заборгованість за процентами в розмірі 2448 грн. 36 коп., яка визнається представником відповідача. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Таким чином вимоги позивача стягнення заборгованості та заборгованості по відсоткам є законними та обґрунтованими. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 118077 грн. 17 коп.; прострочену заборгованості за процентамипо кредиту в розмірі 38315 грн. 25 коп. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що не може пояснити яким чином нараховувалась прострочена заборгованість по кредиту та процентах, з чого складається остання, а також чим передбачено таке визначення прострочена заборгованість і його різницю від фактичної заборгованості. В свою чергу, судом з матеріалів справи не вбачається підстав для стягнення вказаних вище нарахувань. Крім того, згідно п. 4.1. договору розрахунок процентів за кредитом здійснюється на фактичну суму заборгованості. Позивач просить стягнути з штрафні санкції, які складаються з пені передбаченої договором за несвоєчасне погашення заборгованості та процентів по кредиту. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку наданого позивачем вбачається, що останній просить стягнути пеню з січня 2009 року по квітень 2015 року. Представником відповідача заявлено застосування наслідків пропуску строку до вимог, які не охоплюють останній рік, за який може бути стягнута пеня, згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України. Суд вважає доводи представника відповідача в цій частині є обґрунтованими і відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, вимоги в частині стягнення пені за період, що не з січня 2009 року по квітень 2014 рік задоволенню не підлягають. Крім того, з розрахунку заборгованості та пояснень представника позивача вбачається, що розрахунок пені нараховувався із суми простроченої заборгованості, походження якої представник позивача не зміг пояснити, а отже вимоги позивача в цій частині також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. До аналогічних висновків суд приходить і в частині стягнень відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки також з розрахунку заборгованості та пояснень представника позивача вбачається, що розрахунок санкцій за прострочення грошового зобов'язання нараховувався із суми простроченої заборгованості, походження якої представник позивача не зміг пояснити, а отже вимоги позивача в цій частині також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial