Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: визнати право особистої приватної власності [PERSON] на Ѕ частку майна: автомобіль Москивич-408, державний номерний знак [NUMBER] , яку було придбано ними у 1975 році; дачу у садово-городньому товаристві «Росинка» (дерев`яний бдинок площею 16 кв.м., який був збудований у 1995 році), за яким закріплена земельна ділянка площею 0, 12 га. (Дрогобицький [ADDRESS] ); гараж металевий, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельний пай 2 га. у с.Лужок , Дрогобицького району; припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] ; визнати за нею право особистої приватної власності 1/3 ід.ч. квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона народилася в 1941 році. В 1962році одружилася з [PERSON] . Після одруження, виховала двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . За час ведення спільного господарства із [PERSON] ще в 1987 році вони отримали квартиру [ADDRESS] .. Квартира складається із двох кімнат, загальною площею 54 кв.м. Тобто, за час спільного з чоловіком проживання вони, як подружжя, спільною сумісною працею нажили ряд майна, яке можна виділити як: квартира [ADDRESS] ; автомобіль Москивич-408, державний номерний знак [NUMBER] , яку було придбано ними у 1975 році; дача у садово-городньому товаристві «Росинка» (дерев`яний будинок площею 16 кв.м., який був збудований у 1995 році), за яким закріплена земельна ділянка площею 0,12 га. ( Дрогобицький [ADDRESS] ); гараж металевий, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельний пай 2 га у с.Лужок, Дрогобицького району. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 28 травня 2009 року за № 2-1305 у 2009 році шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Однак, вона, як ініціатор розлучення, не настоювала після примирення з чоловіком на оформлені у органах РАЦСу розірвання шлюбу, у зв`язку з чим продовжували перебувати у статусі подружжя, що підтврдується Свідоцтвом про шлюб, яке вона отримала повторно. Після розірвання шлюбу, [PERSON] став проживати окремо у батьківській хаті його батьків у с.Лужок Дрогобицького району. Ним більше опікувався старший син [PERSON] . Коли [PERSON] проживав окремо у с.Лужок, Дрогобицького району, він часто приїжджав у м.Дрогобич на квартиру за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер . Від шлюбу [PERSON] має двох дітей: [PERSON] та сина [PERSON] (це її внуки). Вона проживала у кв. [ADDRESS] разом з молодшим сином [PERSON] . Він повернувся зі служби в армії. Через сімейні конфлікти з батьком [PERSON] , був змушений переїхати проживати у винайняту приватну квартиру, де проживав до 2015 року. [PERSON] в 2015 році захворів і з цієї причини повернувся проживати до неї. У сина [PERSON] було онкологічне захворювання, через яке він помер [INFO] . У [PERSON] від шлюбу був син - [PERSON] . Чоловік [PERSON] до часу своєї смерті розпорядився своїм спадковим майном, яке вони з ним нажили спільно, а саме склав заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON] . Фактично, з відкриттям спадщини 2016 році після смерті [PERSON] та з вимогою права на обов`язкову частку у спрадщині в Дрогобциьку держдавну нотаріальну котору (м.Дрогобич, вул.Гончарська, 11 державний нотаріус Кушнір О.) звернувся її тепер покійний син [PERSON] (як інвалід І групи). Вважає, що син [PERSON] мав право на обов`язкову ј частку спадкового майна (всього майна по смерті) батька [PERSON] . Документи на отримання обов`язкової частки спадкового майна було подано до Дрогобцької державної нотаріальної контори. Згідно заповіту, виданного [PERSON] , спадкоємцем є його син - [PERSON] . Згідно рішення Дрогобциького міськраонного суду від 13 березня 2018 року у справі № 442/274/18 провадження № 2/442/675/2018, [PERSON] поновлено строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом псіля сметрі дідуся [PERSON] . На даний час через свій вік, хоче зробити порядок з своїм майном і через те, що є інвалідом другої групи бажає розпорядитись своїм майном, яким володіє на даний час. Їй це необхідно для укладення договору довічного утримання, з особою яка буде опікуватись нею та доглдяати її, оскікльки цим ніхто не преймається. Бажає виділити своє майно, яким вона володіє спільно-сумісно, у особисту приватну власність. Позивач [PERSON] , яка також була допитана як свідок та її захисник Галишин А.В., позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві просять позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] , позову не визнав та просить в його задоволенні відмовити, з підстав викладених в письмовому відзиві. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки. Вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас як встановлено в судовому засіданні, позивач до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, не звертався, відповідно постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, не має, тобто позивачем не наведено перешкод які існують для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суду не наведено позивачем доказів того, що відповідачем порушуються (не визнаються) її права чи інтереси. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. В матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, у зв`язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - із поданих позивачем доказів, не вбачається яке саме його право порушено. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за безпідставністю та недоведеністю.

Outcome: dismissed