Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на 1/2\~квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], яка померла 05 травня 2016 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 травня 2016 року померла рідна бабуся позивача [PERSON]. За свого життя вона склала заповіт, згідно якого все належне їй майно, де б таке не було та з чого не складалось і взагалі те, що буде їй належати за законом на день її смерті та на що вона буде мати право, в тому числі всю належну їй частину квартири №8 (вісім) з відповідною частиною місць загального користування по вулиці Клочківській № 197-Б (сто девяносто сім - Б) в місті Харкові, вона заповідає онуку, [PERSON], [INFO]. Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Десятої харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак правовстановлюючий документ на вказану квартиру був втрачений, у звязку з чим виникла необхідність звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду подав заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовільнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, ознайомившись з волевиявленням представника позивача, суд виходить з наступного:. Згідно\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.\~Статтею 60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. 01 травня 2016 року померла рідна бабуся позивача [PERSON], що підтверджується актовим записом про реєстрацію смерті №6884 від 05.04.2016 року, який видано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області(арк..12). За життя небіжчиця склала заповіт, згідно якого все належне їй майно, де б таке не було та з чого не складалось і взагалі те, що буде їй належати за законом на день її смерті та на що вона буде мати право, в тому числі всю належну їй частину квартири №8 (вісім) з відповідною частиною місць загального користування по вулиці Клочківській № 197-Б (сто девяносто сім - Б) в місті Харкові, вона заповідала онуку, [PERSON], [INFO] (арк..13). У встановлений законом шестимісячний строк позивач подав заяву про прийняття спадщини до Десятої Харківської державної нотаріальної контори, що підтверджується належним чином завіреними матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON]. У листопаді 2016 року представник позивача звернувся до Десятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом №2832/0214 від 17 листопада 2016 р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру. Згідно з довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №49513 від 23.03.2017 року квартира [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради на праві спільної сумісної власності зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.09.1999 Комісією з приватизації відомчого житлового фонду ДП «ХЗЕА» р.№1415(арк..40). Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Виходячи з ч.ч. 1 і 2 ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки сторонами не подано доказів іншого, частка [PERSON] та [PERSON] у праві власності на квартиру становить по 1/2\~у кожного. Таким чином, до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], входить 1/2 квартири\~[ADDRESS]. На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. На підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. На підставі ст..319 Цивільного Кодексу України 2003 року право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. На підставі ст..ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). На підставі вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. На підставі ст..1217 Цивільного Кодексу України спадкування в Україні здійснюється за законом та за заповітом. На підставі ст..1217 Цивільного Кодексу України 2003 року спадкування в Україні здійснюється за законом та за заповітом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, згідно Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року. На даний час визнати право власності за [PERSON]\~є неможливим у звязку з її смертю, оскільки її правоздатність припинилася та наявність документу, яким це право власності у порядку приватизації підтверджено не викликає у суду сумнівів, бо про це повідомлено Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №49513 від 23.03.2017 року. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved