Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону Шафранюк В.М. в інтересах Державного концерну «Укроборонпром» звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до Тернопільського державного науково технічного підприємства «Промінь» (далі - ТДНТП «Промінь»), [PERSON] та просить визнати недійсним укладений між Тернопільським державним науково технічним підприємством «Промінь» та [PERSON] договір надання послуг від 30 січня 2018 року №Н49. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 5 грудня 2000 року серії ІІ-ТР №001553, виданого на підставі рішення Тернопільської міської ради народних депутатів від 16 листопада 2000 року, ТДНТП «Промінь» є користувачем земельної ділянки площею 8,1957 га (передано в користування 24,1310 га, з них вилучено на підставі відповідних рішень міської ради - 15,9353 га). Разом з тим, 30 січня 2018 року між ТДНТП «Промінь» та [PERSON] укладено договір надання послуг № Н49. Відповідно до п. 1.1 договору ТДНТП «Промінь» передало [PERSON] в платне користування площадки (контур № [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , загальною площею по 45,28 м2. Згідно п. 2.1. договору [PERSON] отримує площадку, вказану у п.1.1 на термін обумовлений цим договором, у строкове платне користування згідно акту приймання передачі в 3-х денний термін з моменту підписання даного договору. Пунктами 3.1 та 3.3 договору визначено, що оплата за користування становить 5,82 грн. за 1 м2 та метражу площадки - 45,28 м2 і нараховується з 01 лютого 2018 року. [PERSON] сплачує ТДНТП «Промінь» орендну плату за 2 роки авансом. Строк чинності договору зазначено в п. 9.1. та становить 49 років - з 01 лютого 2018 року по 01 лютого 2067 року. Також зазначає, що як вбачається зі змісту вищезазначеного договору, за своєю правовою природою він є договором оренди нерухомого майна, а саме, земельної ділянки, хоч в них і визначено, що в користування передається «площадка». При цьому, даний договір, незважаючи на його назву - «Договір надання послуг», не є і договором про надання послуг, адже відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Разом з тим, змістом договору не передбачено жодних послуг, які ТДНТП «Промінь» зобов`язується надавати і які споживаються в процесі їх надання. Тому вважає, що зазначений договір є удаваним правочином, який укладений для приховання іншого правочину, а саме - договору оренди земельної ділянки, а також його укладено з порушенням норм Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі». Позивача заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону Шафранюк В.М. в судове засідання не з`явився, проте, надав до суду заяву, згідно якої просив проводити судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Державного концерну\~«Укроборонпром» надав до суду заяву, згідно якої просив проводити слухання справи без участі їхнього представника, повністю підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача ТДНТП «Промінь» в судове засідання не з`явився, однак, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Позовні вимоги визнають у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 5 грудня 2000 року серії ІІ-ТР №001553, виданого на підставі рішення Тернопільської міської ради народних депутатів від 16 листопада 2000 року, ТДНТП «Промінь» є користувачем земельної ділянки площею 8,1957 га (передано в користування 24,1310 га, з них вилучено на підставі відповідних рішень міської ради - 15,9353 га). 30 січня 2018 року між ТДНТП «Промінь» та [PERSON] укладено договір надання послуг № Н49 (далі - договір). Відповідно до п. 1.1 договору ТДНТП «Промінь» передало [PERSON] в платне користування площадки (контур № [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , загальною площею по 45,28 м2. Згідно п. 2.1. договору [PERSON] отримує площадку, вказану у п.1.1 на термін обумовлений цим договором, у строкове платне користування згідно акту приймання передачі в 3-х денний термін з моменту підписання даного договору. Пунктами 3.1 та 3.3 договору визначено, що оплата за користування становить 5,82 грн. за 1 м2 та метражу площадки - 45,28 м2 і нараховується з 01 лютого 2018 року. [PERSON] сплачує ТДНТП «Промінь» орендну плату за 2 роки авансом. Строк чинності договору зазначено в п. 9.1. та становить 49 років - з 01 лютого 2018 року по 01 лютого 2067 року. У відповідності до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 13 Конституції України, положення якої кореспондується з положенням ст.1 Земельного Кодексу України, - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до положень ст.77Земельного\~Кодексу України\~та\~ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово- навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Відповідно до ст.373ЦК України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до положень ст.118 Земельного Кодексу України відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву про передачу у власність земельної ділянки і в разі згоди надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Відповідно до положень ст.125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності чи право користування на земельну ділянку посвідчується державним актом. Як видно зі змісту вищезазначеного договору, за своєю правовою природою він є договором оренди нерухомого майна, а саме земельної ділянки. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі», а також 93\~Земельного кодексу України, визначено оренду землі як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною другою ст.125\~ЗК України встановлено, що право на оренду земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Відповідно до ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст.\~4\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. Оскільки, ТДНТП «Промінь» є користувачем земельної ділянки на праві постійного користування, а тому не може бути її орендодавцем та не має права розпоряджатись землями, які передані йому в постійне користування. Водночас, органом, який уповноважений приймати рішення про передачу даної земельної ділянки в користування (оренду) ніколи не приймалось. Отже, шляхом укладення договору, частина земельної ділянки передана в користування іншим особам без згоди на те уповноваженого органу, який здійснює управління землями державної власності та без державної реєстрації такого права оренди. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1\~3, 5\~6\~ст. 203 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 3\~ст. 215 Цивільного кодексу України\~передбачено, що в тому разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Ці дані встановлюються, згідно п. 3 ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, показаннями свідків. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню, оскільки повністю доведені матеріалами справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved