Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду з позовом до [PERSON], 3-я особа Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зменшення розміру аліментів посилаючись на те, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2013 року з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 18.07.2009 року він уклав шлюб з [PERSON], від якого в нього народилося три дитини. Його дружина перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку. Таким чином, на його одноосібному утриманні окрім малолітніх дітей від другого шлюбу, знаходиться ще і його дружина. Дані факти не були предметом розгляду та не враховані судом при розгляді позову про стягнення аліментів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.06.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-я особа: Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зменшення розміру аліментів передано для розгляду за територіальною юрисдикцією до Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою від 27.07.2018 року за вказаним позовом Дніпровським районним судом м. Києва було відкрито провадження та призначено справу до розгляду с поряду спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивач позов підтримала та просить суд зменшити розмір стягуваних за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2013 року з [PERSON] аліментів з 1\\4 частини до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати ухвалення рішення. В судовому засіданні додатково пояснила, що окрім вказаного в позові, позивач не має постійного заробітку, він є приватним підприємцем. На сьогодні його матеріальне становище в зв'язку з народженням дітей погіршилось, тому він не має змоги сплачувати стягнуту судом суму аліментів. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просить суд відмовити в задоволенні позову. До суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] взагалі не бере участі у розвитку сина, не виховував його в минулому і не має на меті взагалі спілкуватися з ним чи брати участі у його вихованні в майбутньому. Позивач жодного разу не звертався до відповідача з проханням чи вимогою надати можливість бачитися із дитиною. Позивач намагається ввести суд в оману вказуючи на факти, що наявність дітей не була врахована судом в момент винесення рішення про стягнення аліментів. На момент винесення рішення суду позивач вже був у другому шлюбі і мав одну дитини від цього шлюбу, але на рішення суду даний факт не вплинув. Відповідач вважає, що доводи позивача в частині того, що в нього троє дітей та дружина в декретній відпустці і в наслідок цього останній не може сплачувати аліменти, не можуть братися до уваги, оскільки інтереси її сина не можуть бути обмежені за рахунок інших дітей, народжених в іншому шлюбі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2003 року, який 09 жовтня 2007 року було розірвано, даний факт сторонами не оспорюється. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2013 року стягнуто з [PERSON], [INFO], громадянина України, на користь [PERSON], [INFO], на утримання дитини - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1\\4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-8). 18.07.2009 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Від цього шлюбу у них народилось три дитини: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.10-12). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на те, що після ухвалення судового рішення, яким присуджено до стягнення аліменти на утримання малолітньої доньки, у позивач змінився майновий стан, а саме, що він перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, від якого в нього народились три дитини, які перебувають на його утриманні. Крім цього, його дружина також наразі не працює, оскільки перебуває в декретній відпустці. Таким чином, на його одноособовому утриманні перебуває чотири особи. Дані факти не були предметом дослідження під час розгляду справи про стягнення аліментів, тому за склавшихся обставин позивач не спроможний сплачувати аліменти в розмірі визначеному за рішенням суду. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем доведено наявність обставин, які свідчать про те, що після ухвалення судового рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання малолітньої дитини, з урахуванням вимог ст.192 СК України у позивача змінився матеріальний стан. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2013 року при встановлені розміру аліментів не було надано оцінки тій обставині, що [PERSON], на момент ухваленні рішення про стягнення аліментів, перебував в іншому зареєстрованому шлюбі та мав від того шлюбу дитину. Крім цього, вже після ухвалення рішення суду, у [PERSON] народилось ще дві дитини, молодший дитини на сьогодні ще не виповнилося року, дружина не працює, а тому дана обставина впливає на зміну матеріального стану позивача. При цьому, суд враховує, що позивач є особою працездатного віку, медичних показань стосовно працевлаштування та заняття певними видами діяльності позивачу не встановлено, доказів щодо непрацездатності чи обмеженої працездатності позивачу за станом здоров'я суду не надано, тому позивач спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Крім того, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01 липня 2018 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 1944 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. Враховуючи викладене та

Outcome: partial