Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач Дніпровський міський центр зайнятості звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] перебувала на обліку у позивача як безробітна у період з 08.04.2020 року по 10.11.2020 року. Відповідач отримувала допомогу по безробіттю за період з 09.07.2020 року по 10.11.2020 року розмірі 7 978 грн. 55 коп. При взятті відповідача на облік їй під підпис було роз`яснено права та обов`язки. У заяві від 10.04.2020 року, яка була підписана відповідачем [PERSON] , вона повідомила позивача про те, що жодного заробітку вона не має. Разом з тим, актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 32/011220 від 01.12.2020 року встановлено, що під час перебування на обліку у позивача, [PERSON] отримувала державну соціальну допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи (внаслідок психічного розладу) з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (згідно довідки № 7/2-1269 від 30.11.2020 р. від Правобережного Управління соціального захисту населення ДМР). Вважає, що [PERSON] не мала права перебувати на обліку в центрі зайнятості, і в періоди з 09.07.2020 року по 10.11.2020 року незаконно отримала допомогу по безробіттю у розмірі 7 978 грн. 55 коп., яку зобов`язана повернути. Позивачем на адресу боржника була направлена претензія від 17.12.2020 року з вимогою повернути незаконно отримані кошти по безробіттю, однак на теперішній зазначені кошти добровільно не повернуті. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь незаконно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 7 978 грн. 55 коп. та судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява в якій вона просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги не визнає, та зазначає, що як тільки вона дізналась, що їй буде надаватись допомога по догляду за її мамою, яка є інвалідом, а саме [INFO] , вона повідомила про це співробітника центру зайнятості. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] \~10.04.2020\~року звернулась\~до позивача\~із заявою\~про надання\~(поновлення)\~статусу безробітного\~та заявою\~про призначення\~(поновлення)\~виплати допомоги\~по безробіттю (а. с. 11-12). На підставі поданих документів позивач призначив [PERSON] допомогу по безробіттю з 09.07.2020 по 10.11.2020 року (а. с. 22). Загалом за цей період відповідачу виплачено допомоги на суму 7 978 грн. 55 коп., що підтверджується довідкою від 01.12.2020 року (а. с. 20). Відповідно до довідки № 7/2-1269 від 30.11.2020 року, яка видана Правобережним Управлінням соціального захисту населення ДМР [PERSON] отримувала державну соціальну допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року (а. с. 19). Суд зазначає, що у поданій заяві від 10.04.2020 року відповідачем не вказано, що вона отримує державну соціальну допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи (внаслідок психічного розладу). Згідно Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 32/011220 від 01.12.2020 року, [PERSON] отримувала державну соціальну допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи (внаслідок психічного розладу) з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (а.с. 18). Наказом Дніпровського міського центру зайнятості № 140 від 16.12.2020 року було прийнято рішення вжити заходів щодо стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю із [PERSON] у розмірі 7 978 грн. 55 коп. за період з 09.07.2020 року по 10.11.2020 року (а. с. 21). Позивачем на адресу [PERSON] була направлена претензія № 6106 від 17.12.2020 року з вимогою у 15-денний строк з дня отримання цієї претензії повернути незаконно отримані кошти по безробіттю (а. с. 22), однак на теперішній час зазначені кошти не повернуті. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон) статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої\~зайнятості,\~а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства. Таким чином, [PERSON] у спірні періоди відносилась до категорії зайнятого населення та не мала права перебувати на обліку в службі зайнятості як безробітна, оскільки отримувала державну соціальну допомогу по догляду за особами з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Всупереч нормам чинного законодавства, [PERSON] не повідомила центр зайнятості про отримання соціальної допомоги, будучи проінформованою про свій обов`язок, визначений ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Отже, отримання особою, яка має статус безробітної, державної соціальної допомоги, впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про існування такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення на випадок безробіття. Положеннями ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума забезпечення та вартості наданих послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з неї з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до абз. 19 п.п. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 р. № 792, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня встановлення факту виконання зареєстрованим безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), зайняття іншим видом діяльності згідно із статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення». Таким чином, [PERSON] з 09.07.2020 року по 10.11.2020 року відносилась до категорії зайнятого населення та з цього часу не мала права перебувати на обліку в службі зайнятості, так як отримувала державну соціальну допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи (внаслідок психічного розладу), яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Згідно із ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Доводи [PERSON] про те, що вона повідомляла позивача про отримання допомоги на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи 20 жовтня 2020 року, суд до уваги не приймає, оскільки окрім особистих письмових пояснень відповідача цей факт не підтверджується жодним доказом. Жодного офіційного документу, заяви, або письмового повідомлення про отримання допомоги [PERSON] на адресу позивача не спрямовувалось. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 7 978 грн. 55 коп. отримані відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. За змістом ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2270, 00 грн. (а. с. 7).

Outcome: approved