Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

позивач, заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської місцевої ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього до місцевого бюджету понесених Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочину в розмірі 61 322, 30 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що вироком\~Личаківського районного\~суду м.\~Львова від\~14.05.2018р.\~відповідача визнано\~винним у\~вчиненні кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.\~2\~ст.\~286\~КК України\~та засуджено\~до покарання\~у виді\~5\~років позбавлення\~волі та\~на підставі\~ст.\~75\~КК України\~звільнено від\~відбування покарання\~з іспитовим\~строком 3\~роки.\~Зокрема,\~судом встановлено,\~що відповідач 27 травня 2017 року, близько 22-30 год керуючи автомобілем марки «Деу Ланос» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись ним по вул. Галицькій у м. Львові-Винники в напрямку міста Львова, навпроти будинку 59 порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.2, 1.5, 2.3 (б) Розділу 12 п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не застосував екстрене гальмування керованого ним автомобіля, здійснив наїзд на пішохода. Внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON] , пішохід [PERSON] отримала травму тіла у вигляді гематоми та садна на чолі, струсу головного мозку, забою-надриву обидвох легень з поступленням повітря та крові у плевральні порожнини та повітря під шкіру, відкритого перелому обидвох кісток правої гомілки, закритого перелому обидвох кісток лівої гомілки, закритого перелому правої плечової кістки. Вказані ушкодження заподіяні тупими предметами, супроводжувалися тяжким травматичним шоком. Вказана травма стала причиною смерті [PERSON] Стаціонарне лікування потерпілого проводилось у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, витрати якої склали 61 322, 30 грн. Відповідно до чинного законодавства, такі витрати відповідач зобов`язаний відшкодувати і тому, просить стягнути їх в примусовому порядку. Прокурор в судовому засіданні підтримав позов з аналогічних підстав наведених у такому. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку по місцю реєстрації, причин неявки суду не повідомив, відзив не подавав. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого представник позивача не заперечив. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265, 280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 14.05.2018р. (а.с.10-12), який набрав законної сили, встановлено, що [PERSON] 27 травня 2017 року, близько 22-30 год керуючи автомобілем марки «Деу Ланос» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись ним по вул. Галицькій у м. Львові-Винники в напрямку міста Львова, навпроти будинку 59 порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.2, 1.5, 2.3 (б) Розділу 12 п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не застосував екстрене гальмування керованого ним автомобіля, здійснив наїзд на пішохода. Внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON] , пішохід [PERSON] отримала травму тіла у вигляді гематоми та садна на чолі, струсу головного мозку, забою-надриву обидвох легень з поступленням повітря та крові у плевральні порожнини та повітря під шкіру, відкритого перелому обидвох кісток правої гомілки, закритого перелому обидвох кісток лівої гомілки, закритого перелому правої плечової кістки. Вказані ушкодження заподіяні тупими предметами, супроводжувалися тяжким травматичним шоком. Вказана травма стала причиною смерті [PERSON] . Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Згідно ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Вказані положення Закону надають Львівській міській раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоров`я, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України. Згідно спеціальної норми ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Постановою Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. 3, 4 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до довідки виданої Комунальним некомерційним підприємством «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» (а.с.15), потерпіла [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анастезіоліології з ліжками для інтенсивної терапії з 27.05.2017р. по 03.07.2017р. (37 ліжко-днів). Як вбачається\~з листа\~Комунального некомерційного\~підприємства «8-а\~міська клінічна\~лікарня м.\~Львова» загальна\~сума затрачених\~коштів на\~лікування потерпілого\~ [PERSON] \~становить61 322, 30 грн. З огляду на це, вказаний доказ судом визнається належним та враховуючи на обов`язок відповідача відшкодувати вартість лікування потерпілого суд приходить до висновку. Що позов підлягає до про задоволення. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.25-27), Комунальне некомерційне підприємство «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» є комунальною організацією, засновником якого є Львівська міська рада. Тому, кошти підлягають стягненню до місцевого бюджету. При цьому, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення, понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 1 921,00 гривень.

Outcome: approved