Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом та уточненнями, в яких просить визнати за ним право власності на окрему нежитлову будівлю загальною площею 40.6кв.м, розташовану по [ADDRESS] . На обґрунтування вимог зазначив, що йому належить 13/100 частин вказаної нежитлової будівлі та земельної ділянки, на якій вона розташована. Рішенням міської ради даному нерухомому майну присвоєно статус окремого будинковолодіння. Однак, внаслідок змін законодавства він позбавлений змоги зареєструвати право власності на таке. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримала. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. [PERSON] належать нежитлові приміщення загальною площею 40,6кв.м, що становить 13/100 частин від будинку по [ADDRESS] та надана для обслуговування даних приміщень земельна ділянка несільськогосподарського призначення, площею 0,0077га в межах згідно з планом, кадастровий №4624810100:00:006:0057, що стверджується договором купівлі-продажу від 09.04.2010р., витягу з Державного реєстру правочинів від 09.04.2010р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.05.2010р. та довідкою від 21.07.2017р. З висновку від 10.11.2020р. встановлено, що належні позивачу 13/100 частин нежитлової будівлі загальною площею 40,6кв.м, яка складається з: складу (прим.2-7) площею 10,6кв.м; складу (прим. 2-10) площею 22,9кв.м; коридору (прим 2-8) площею 7,1кв.м має окремий вхід та може бути виділена в окрему будівлю. Рішенням Сокальської міської ради Львівської області №87 від 15.10.2020р. нежитловій будівлі (магазину-складу), який належить [PERSON] , присвоєно адресу: [ADDRESS] та змінено адресу земельної ділянки площею 0,0077га кадастровий №4624810100:00:006:0057 з [ADDRESS] на [ADDRESS] . Також, даним рішенням зобов`язано позивача [PERSON] провести реєстрацію речових прав на вказане нерухоме майно. Згідно ст.317 ЦК України, зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. В силу ст.356 ЦК України, Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно, а не на конкретно визначену частку в майні. Згідно з нормою ст. 357 ЦК частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У разі недосягнення згоди між співвласниками у праві спільної часткової власності про порядок володіння і користування спільним майном співвласник має право звернутися до суду з позовом про надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а якщо це неможливо - вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду. Виходячи з аналізу даних норм, суд дійшов висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] може бути виділено відокремлену частину нежитлових приміщень без завдання шкоди будівлі в цілому, оскільки в належній йому счатсині приміщень існує окремий вхід та він користується своєю часткою як окремими будинковолодіннями.

Outcome: approved