Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженої відповідальності Науково-виробничої фірми «Стромкомплект» про визнання договорів недійсними в частині. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач мотивує тим, що у червні 2015 року прийняв рішення придбати для себе одночасно декілька квартир та машино-місць у незавершеному будівництвом житловому будинку по [ADDRESS], щоб у подальшому, після введення будинку в експлуатацію провести в них ремонтні роботи з метою подальшої здачі в оренду. З метою придбання вказаного нерухомого майна, позивач взяв у борг необхідні кошти, за рахунок яких придбав трикімнатну та три однокімнатні квартири, а також три машино-місця, але з огляду на значну кількість об'єктів з міркувань оптимізації оподаткування власного доходу від здачі в оренду та можливого продажу цього та іншого належного йому нерухомого майна, частину формально оформив на свою дружину та доньку. Так, 26 червня 2015 року між Науково-виробничою фірмою «Стромкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (продавець) та позивачем, який діяв від імені [PERSON] (покупець), за довіреністю від 28 грудня 2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С., зареєстрована в реєстрі за № 2266, було укладено попередній договір купівлі-продажу машино-місць, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1324.Крім того, 30 червня 2015 року позивач аналогічним чином уклав договори № 226БВ108, № 227БВ108 купівлі-продажу цінних паперів, договори№ 34-Ф-ГС та № 35-Ф-ГС про участь у будівництві об'єкту нерухомості. Позивач зазначає, що хоча і уклав оспорювані договори формально на ім'я відповідача [PERSON], яка на той час була дружиною позивача, однак діяв виключно у власних інтересах, оскільки саме він мав наміри на придбання квартир та машино-місць, домовлявся про всі істотні умови договорів та сплатив свої особисті грошові кошти, що є підставою для визнання цих договорів частково недійсними в частині покупця та інвестора згідно ст. ст. 203, 215, 655 ЦК України, та визнання покупцем та інвестором за цими договорами позивача. В судовому засіданні позивач та його представник позивача підтримали вимоги позовної заяви та просили її задовольнити. Відповідачі відзиви на позовну заяву не надали. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник проти позову заперечили, посилаючись на те, що всі оспорювані договори були укладені позивачем за дорученням відповідача [PERSON] за кошти, які вона 24 квітня 2015 року отримала у позику від чоловіка спільної доньки сторін [PERSON] - [PERSON] у розмірі 300000 доларів США, для придбання двох однокімнатних квартир та трьох машино-місць, які мала намір в подальшому після ремонту та переобладнання продати. В той же час [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що грошові кошти за письмовою розпискою їй не передавалися а знаходилися у сейфі за місцем проживання позикодавця. У позивача не було необхідності запозичувати будь-які кошти у третіх осіб, оскільки у сім'ї були наявні необхідні спільні заощадження у сейфі, але позивач взагалі не хотів вкладати їх у нерухомість в Україні. Відповідач Науково-виробнича фірма «Стромкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю в судове засідання не забезпечив явку свого представника, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи та пояснень учасників справи, вбачається, що 26 червня 2015 року було укладено попередній договір купівлі-продажу машино-місць між Науково-виробничою фірмою «Стромкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (продавець) та позивачем, який діяв від імені відповідача [PERSON] (покупець), за довіреністю від 28 грудня 2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С., зареєстрованою в реєстрі за № 2266. Вказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1324. Відповідно до п. 1.1 попереднього договору купівлі-продажу машино-місць сторони зобов'язалися в строк до 26 червня 2016 року на умовах і в порядку, встановленими цим попереднім договором, укласти договори купівлі-продажу машино-місць (об'єкт нерухомості) за будівельними номерами [NUMBER], проектною площею 21,69 кв.м., [NUMBER], проектною площею 15,67 кв.м., [NUMBER], проектною площею 22,40 кв.м., розташованих на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу по [ADDRESS]. Згідно п. 2.2 попереднього договору купівлі-продажу машино-місць загальна вартість машино-місць на момент укладення попереднього договору становила 1 687 500 грн. Відповідно до п. 2.3 попереднього договору купівлі-продажу машино-місць вартість об'єкту нерухомості сплачується покупцем авансом, протягом 2 робочих днів з моменту укладення попереднього договору, та заліковується в якості повної оплати вартості об'єкту нерухомості за основним договором. Згідно п. 2.1 попереднього договору купівлі-продажу машино-місць продавець передає у власність покупця об'єкти нерухомості, право власності продавця на які буде посвідчуватись свідоцтвами про право власності на об'єкт нерухомого майна або іншими передбаченими законом правовстановлюючими документами. Як вбачається з квитанції № 40719 від 26 червня 2015 року, позивачем внесена готівка в розмірі 1689187.50 гривень на поповнення поточного рахунку відповідача та цього ж дня ці кошти платіжним дорученням на суму 1687500.00 гривень перераховано як аванс за машино-місця № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] згідно попереднього договору від 26 червня 2015 року, що не оспорюється сторонами. Крім того, 30 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Український будівельно-інвестиційний банк» (продавець) та позивачем, який діяв від імені відповідача [PERSON] (покупець) на підставі довіреності від 28 грудня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С., зареєстрованої в реєстрі за № 2266, було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 226БВ108 та договір купівлі-продажу цінних паперів № 227БВ108. У цей же день, 30 червня 2015 року, позивачем на підставі вказаної довіреності від 28 грудня 2011 року від імені відповідача було укладено з Науково-виробничою фірмою «Стромкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю договори про участь у будівництві об'єкту нерухомості № 34-Ф-ГС та № 35-Ф-ГС відповідно. Як вбачається з п. 1.1 договору купівлі-продажу цінних паперів № 226БВ108 від 30 червня 2015 року, довіритель продає за участю повіреного, а покупець купує такі цінні папери: облігації цільові забезпечені у кількості 6317 штук, договірна вартість одного цінного паперу складає 332.04 гривень, загальна договірна вартість цінних паперів (сума договору) складає 2097496.68 гривень, номер лоту 187. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу цінних паперів № 226БВ108 загальна вартість цінних паперів на дату підписання цього договору 2097496.68 гривень. Відповідно до п. 1.1 договору № 34-Ф-ГС про участь у будівництві об'єкту нерухомості від 30 червня 2015 року договір купівлі-продажу цінних паперів - це цивільно-правовий договір, укладений до підписання договору про участь у будівництві об'єкту нерухомості між інвестором та продавцем лота облігацій. Лот облігацій - сукупність облігацій, придбання яких є підставою для отримання інвестором майнових прав на об'єкт нерухомості, які передбачають отримання інвестором об'єкта нерухомості у власність, оформлення права власності та реєстрацію такого права на об'єкт нерухомості, за умови повної оплати вартості таких облігацій. Лот облігацій є неподільним. Об'єкт нерухомості - житлове приміщення (квартира), в об'єкті будівництва, що має характеристики, визначені в п. 2.4 договору. Відповідно до п. п. 2.2, 2.3 договору № 34-Ф-ГСпро участь у будівництві об'єкту нерухомості його предметом є передача інвестору об'єкта нерухомості в погашення повністю сплаченого інвестором лота облігацій. Об'єкт нерухомості передається інвестору в строки, зазначені в договорі, однак у будь-якому разі після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Характеристики об'єкта нерухомості, який має бути переданий інвестору відповідно до договору і Інформації про випуск, визначені в п. 2. 4 договору № 34-Ф-ГС про участь у будівництві об'єкту нерухомості: однокімнатна квартира [ADDRESS]. Зазначені адреса і номер є будівельними, а загальна площа об'єкту нерухомості - проектною. Загальна площа об'єкту нерухомості відповідає лоту облігацій, який придбано інвестором за договором купівлі продажу цінних паперів: номер лота 187, кількість облігацій 6 317 шт. Крім того, як вбачається з п. 1.1 договору купівлі-продажу цінних паперів № 227БВ108 від 30 червня 2015 року, довіритель продає за участю повіреного, а покупець купує такі цінні папери: облігації цільові забезпечені у кількості 5806 штук, договірна вартість одного цінного паперу складає 332.04 гривень, загальна договірна вартість цінних паперів (сума договору) складає 1927824.24 гривні, номер лоту 188. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу цінних паперів № 226БВ108 загальна вартість цінних паперів на дату підписання цього договору 1 927 824.24 грн. Відповідно до п. 1.1 договору № 35-Ф-ГС про участь у будівництві об'єкту нерухомості договір від 30 червня 2015 року купівлі-продажу цінних паперів - це цивільно-правовий договір, укладений до підписання договору про участь у будівництві об'єкту нерухомості між інвестором та продавцем лота облігацій. Лот облігацій - сукупність облігацій, придбання яких є підставою для отримання інвестором майнових прав на об'єкт нерухомості, які передбачають отримання інвестором об'єкта нерухомості у власність, оформлення права власності та реєстрацію такого права на об'єкт нерухомості, за умови повної оплати вартості таких облігацій. Лот облігацій є неподільним. Об'єкт нерухомості - житлове приміщення (квартира), в об'єкті будівництва, що має характеристики, визначені в п. 2.4 договору. Відповідно до п. п. 2.2, 2.3 договору № 34-Ф-ГСпро участь у будівництві об'єкту нерухомості його предметом є передача інвестору об'єкта нерухомості в погашення повністю сплаченого інвестором лота облігацій. Об'єкт нерухомості передається інвестору в строки, зазначені в договорі, однак у будь-якому разі після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Характеристики об'єкта нерухомості, який має бути переданий інвестору відповідно до договору і Інформації про випуск, визначені в п. 2. 4 договору № 34-Ф-ГСпро участь у будівництві об'єкту нерухомості: однокімнатна квартира [ADDRESS]. Зазначені адреса і номер є будівельними, а загальна площа об'єкту нерухомості - проектною. Загальна площа об'єкту нерухомості відповідає лоту облігацій, який придбано інвестором за договором купівлі продажу цінних паперів: номер лота 188, кількість облігацій 5 806 шт. Як вбачається з квитанції № 43477 від 30 червня 2015 року, позивачем внесена готівка в розмірі 4030477.00 гривень на поповнення поточного рахунку відповідача [PERSON], та ці кошти цього ж дня було перераховано як безготівкову оплату вартості іменних цільових облігацій за договором купівлі-продажу цінних паперів № 226БВ108 платіжним дорученням № 43478 від 30 червня 2015 року на суму 2097496.68 гривень та за договором купівлі-продажу цінних паперів № 227БВ108 платіжним дорученням № 43479 від 30 червня 2015 року на суму 1927824.24 гривень відповідно. З наданих стороною позивача доказів судом встановлено, що позивач мав намір придбати для себе декілька квартир та машино-місць незавершеному будівництвом житловому будинку по [ADDRESS]. З цією метою позивач одноособово до моменту укладення відповідних договорів вів переговори з працівниками відділу продажу забудовника, погодив з забудовником інвестування одночасно трьох однокімнатних та однієї трикімнатної на 22-му поверсі, а також трьох машино-місць, самостійно обговорював умови їх придбання, а також запозичив необхідні кошти для їх придбання. Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2015 року між позивачем (позичальник) та [PERSON] (позикодавець) було укладено договір безпроцентної цільової позики, згідно п. 1якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 8468000 гривень (позика), що становить еквівалент 400000 доларів США за курсом Національного банку України станом на дату укладення даного договору. Відповідно до п. п. 2, 3, 5 зазначеного договору безпроцентної цільової позики від 25 червня 2015 року, укладеного між позивачем та [PERSON], позика надається позикодавцем позичальнику для участі у фінансуванні будівництва об'єктів нерухомості, що розташовані у житловому будинку по [ADDRESS], в тому числі шляхом придбання позичальником цільових облігацій та/або майнових прав на підставі відповідних договорів, укладених позичальником з забудовником та/або будь-якими іншими особами. Позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою, що підтверджується підписами сторін на примірниках договору. Позичальник зобов'язується використати позику за визначеним в п. 2 цього договору цільовим призначенням в строк, що не перевищує одного календарного місяця з моменту укладення сторонами цього договору, шляхом укладення позичальником з забудовником та/або будь-якими іншими особами відповідних договорів, що передбачають набуття позичальником у власність (в тому числі, у майбутньому) об'єктів нерухомості, зазначених в п. 2 договору. Також судом встановлено, що за погодженням з позивачем всі договори щодо обраних позивачем для інвестування квартир, а також машино-місць укладалися в приміщенні Публічного акціонерного товариства «ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД» 26 червня та 30 червня 2015 року. Як вбачається з показань свідка [PERSON], допитаної безпосередньо в судовому засіданні вбачається, що остання є директора відділу продажу публічного акціонерного товариства «ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД», позивач звернувся до відділу продажу у червні 2015 року з питань придбання одночасно декількох квартир та машино-місць, декілька разів оглядав можливі варіанти на різних поверхах, одного разу приходив у супроводі доньки, однак вона жодних запитань не ставила, умовами продажу, ціною та іншими подібними питаннями не цікавилася. До моменту укладення оспорюваних договорів свідок спілкувалася особисто та телефоном лише з позивачем, якого сприймала як покупця всіх об'єктів, оскільки саме він вів усі переговори щодо умов покупки, ціни, можливих знижок, та йому направлялися проекти договорів на електронну пошту. Відповідача по справі [PERSON], до моменту укладення договорів, а також безпосередньо в день їх укладення жодного разу особисто не бачила, телефоном не спілкувалася. Свідок показала, що саме позивач приймав рішення про обрання конкретних квартир та осіб, на яких будуть оформлюватися договори, вказавши свою дружину та доньку. 30 червня 2015 року свідок особисто супроводжувала оформлення угод в офісі забудовника, де крім позивача була присутня його донька, але вона під час підписання договорів жодної участі в обговоренні не брала, запитань не ставила. Свідок [PERSON], допитана безпосередньо в судовому засіданні показала, що вона є заступником директора відділу продажу публічного акціонерного товариства «ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД». 26 червня 2015 року саме вона супроводжувала укладення договорів позивачем у зв'язку з відсутністю свого керівника [PERSON], який одноособово вів усі переговори, на підписанні договорів була присутня його донька, але вона тільки на його прохання прочитала договори, жодних запитань не ставила. Відповідача бачила в офісі компанії вже через деякий тривалий час після підписання договорів, до підписання та безпосередньо під час підписання відповідача особисто не бачила, по телефону не спілкувалася. З показань свідка [PERSON], допитаного безпосередньо в судовому засіданні вбачається, що він дійсно 25 червня 2015 року позичив позивачу грошові кошти в розмірі 400000 доларів США на підставі відповідного письмового договору позики, на придбання декількох об'єктів нерухомості у новобудові по [ADDRESS]. Як пояснив свідок, вони давно товаришують з позивачем, а тому він погодився, оскільки позивач хотів купити житло на Саксаганського та у підсумку обрав цей будинок, хотів зробити бізнес-проект, обравши відповідне житло. Свідку не відомо, чи була присутня відповідач [PERSON] при оформленні договорів і на чиє ім'я такі оформлювалися. Також свідок зазначив, що грошові кошти у борг він надавав безпосередньо [PERSON] і саме останній зобов'язаний зазначені кошти повернути йому. Відповідно до наданих доказів судом встановлено, що саме позивач вів переговори з забудовником щодо придбання квартир та машино-місць, що підтверджується телефонними дзвінками та електронним листуванням між позивачем та працівниками забудовника, з яких вбачається, що позивач протягом червня 2015 року спілкувався телефоном з працівниками забудовника, йому направлялися плани поверхів та паркінгу, проекти договорів, контактні дані та інша необхідна інформація, пов'язана з придбанням квартир та машино-місць. Оригінали договорів та платіжних документів зберігаються у позивача, що в певній мірі у сукупності з іншими доказами також підтверджує фактичні обставини в частині того, хто саме мав волевиявлення на набуття прав та обов'язків покупця та інвестора за оспорюваними договорами, оскільки подібні документі зазвичай зберігаються саме тією особою, яка за рахунок власних коштів здійснювала оплату та є фактичним покупцем. Судом враховується, що відповідач оспорюючи в судовому зсіданні обставини отримання позивачем у борг 400000 доларів США від [PERSON], не пред'являв зустрічного позову з вимогами про поділ майна подружжя, а лише наголошував на тій обставині, що зазначених коштів її колишнім чоловіком у борг не бралося, а майно було придбане за її дорученням. Суд не бере до уваги такі твердження відповідача і вважає необхідним зазначити наступне. Суд вважає беззаперечно доведеним факт отримання [PERSON] у борг грошових коштів у розмірі 400000 доларів США від [PERSON], з метою придбання для особистих цілей ряду об'єктів нерухомого майна визначених у спірних договорах. Як слідує з матеріалів договору позики від 25 червня 2015 року, пояснень самого позивача, показів свідка [PERSON] факт передачі грошових коштів особисто [PERSON] мав місце з метою отримання останнім таких коштів для особистих цілей, а саме здійснення оплати по придбанню цінних паперів та участь у договорах інвестування. З урахуванням того факту, що відповідачем в ході розгляду справи не було доведено обставини наявності у неї обсягу коштів, достатніх для здійснення покупки цінних паперів за оспорюваними договорами та здійснення інвестування будівництва об'єктів нерухомого майна, що під спором, суд беручи до уваги доведеність [PERSON] походження коштів на виконання оспорюваних договорів в частині покупця цінних паперів та інвестора вважає, що такі були оплачені з особистих коштів [PERSON] Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що саме позивач мав намір на укладення оспорюваних договорів, виникнення прав та обов'язків за цими договорами саме для особистих цілей, для чого сплатив особисті кошти, домовлявся про всі істотні умови договорів, а відповідач [PERSON] фактично була формально вписаною в договори. Відповідачем [PERSON] не надані, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження спростування пояснень позивача. Стосовно пояснень відповідача, що вона особисто мала намір придбати квартири та парко-місця, спілкуватися з забудовником їй не було необхідності, а тому вона обрала об'єкти в мережі Інтернет та для їх придбання 24 квітня 2015 року позичила у чоловіка доньки [PERSON] кошти у розмірі 300000 доларів США для придбання двох однокімнатних квартир та трьох машино-місць, суд не приймає їх до уваги, оскільки суд ставиться до таких тверджень критично. При цьому враховує пояснення [PERSON] в частині тих обставин, що грошові кошти їй не передавалися, а також суд бере до уваги ту обставину, що в ході розгляду справи було достовірно встановлена обставина того, що станом на квітень 2015 року сторонам спору не були відомі ні умови ні орієнтовна ціна за договорами купівлі-продажу цінних паперів та договорами інвестування, а так само будь-яких переговорів з продавцями та забудовниками на момент написання [PERSON] письмової розписки не проводилося, а відтак відповідач на момент отримання позики, взагалі не могла володіти актуальною інформацією щодо наявності вільних квартир та парко місць у продажу, умов їх придбання тощо. Такий висновок суду доводиться у тому числі показами свідка [PERSON], яка надаючи суду покази зазначила, що сама процедура та специфіка укладення спірних у даній справі договорів вимагала безпосереднього спілкування та надання клієнту інформації яка на сайті компанії не відображалася і таку інформацію та умови за яких відбувалися угоди необхідно було доводити до клієнтів виключно при особистих зустрічах під час ведення переговорів. В той же час, судом враховується, що позивачем договір позики грошових коштів був укладений за день до укладення договору купівлі продажу цінних паперів, що логічно узгоджується з поясненнями самого позивача про відсутність вільних коштів для придбання таких та небажання забезпечувати збереження позичених коштів тривалий термін часу(до моменту укладення договорів). Суд не вдаючись до оцінки фактичних обставин намірів [PERSON] та [PERSON] в частині наявності чи відсутності факту позики 300000 доларів США, що може бути предметом позову у іншій справі, не бере до уваги надану відповідачем письмову розписку та оцінує таку критично, оскільки вона не спростовує доводи позивача [PERSON] про фактичне укладення та оплату спірних договорів від 26 червня 2015 року та від 30 червня 2015 року саме його особистими коштами. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, зокрема передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним тощо. Згідно ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналізуючи вказані норми Закону, з урахуванням встановленої обставини наявності у [PERSON] особистих коштів набутих ним у шлюбі, суд дійшов висновку, що дійсним покупцем за договором купівлі-продажу є особа, яка сплачує за майно особисті кошти та приймає це майно. Крім того, покупець може домовитись з іншої особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи для неї та, що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. На погляд суду саме позивач мав наміри на придбання квартир та машино-місць за оспорюваними договорами для себе особисто, для чого домовився про всі істотні умови, уклав з продавцем оспорювані договори та сплатив на їх виконання особисті кошти, а відповідач [PERSON] не довела наявності намірів на настання правових наслідків, як покупця за цими договорами, то відповідні договори купівлі-продажу цінних паперів № 226БВ108 та № 227БВ108 від 30 червня 2015 року, а також договори № 34-Ф-ГС та № 35-Ф-ГС про участь у будівництві об'єкту нерухомості від 30 червня 2015 року слід визнати частково недійсними у частині покупця та інвестора. Також підлягає визнанню частково недійсним у частині покупця попередній договір, укладений 26 червня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1324, що надає підстави визнати [PERSON] покупцем та інвестором за зазначеними договорами як особу, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладалися ці договори. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про можливість задоволення позовних вимог повністю, вважаючи такі обґрунтованими та переконливо доведеними перед судом. Питання про судові втрати вирішити за правилами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, розподіливши такі наступним чином: Судовий збір у розмірі 3200 гривень стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved