Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500240011 від 11 листопада 2011 року в сумі 50 683 грн. 07 коп. та витрат по оплаті судового збору, посилаючись на те, що відповідач отримала у ПАТ «Альфа Банк» кредит в розмірі 29 900 грн. та зобов`язалась у порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, стоки та на умовах, що передбачені цим договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 23 грудня 2013 року за нею наявна заборгованість в розмірі 50 683 грн. 07 коп. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, однак вона залишена без реагування. 23.12.2013 року між позивачем та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за договором кредиту. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується конвертом що повернувся за закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомила. Враховуючи положення ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 11 листопада 2011 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 500240011 (а.с.13), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримала кредит в розмірі 29 900 грн. з терміном погашення до 14 листопада 2014 року. Пунктом 2.2. договору передбачено обов'язок відповідача сплатити банку проценти за користування кредитом в розмірі 21% річних. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язалась у порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. 23 грудня 2013 року між позивачем та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за кредитним договором № 500240011 (а.с.5-8). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належно їх не виконувала, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості за кредитним договором № 500240011 від 11 листопада 2011 року (а.с.9). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Позивачу станом на 23 грудня 2013 року було передано заборгованість відповідача за кредитним договором № 500240011 від 11 листопада 2011 року (а.с.9) в сумі 50 683 грн. 07 коп., в тому числі 28 059 грн. 70 коп. - прострочена заборгованість по тілу кредиту. Отже, позивачем не надано суду розрахунку заборгованості в сумі 50 683 грн. 07 коп., а тому підтвердженою є заборгованість в сумі 28 059 грн. 70 коп. Будь-яких доказів, які б спростовували розмір заборгованості в сумі 28 059 грн. 70 коп. за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 546, 611, 612, 1050, 1054; 16, 20 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 74, 88, 197 ЦПК України,

Outcome: partial