Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між нею, [PERSON] і [PERSON], [PERSON], яка діяла за себе та від імені неповнолітньої дочки, [PERSON], зареєстрований Лозівським філіалом Харківської товарної біржі, 01 жовтня 1997 року, за №471, предметом якого є житловий будинок за адресою: місто Лозова, Харківської області, вулиця Ломоносова, будинок №85. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглянути справу без її присутності, у разі неявки відповідача винести заочне рішення на підставі наявних доказів (а.с. 21). Представник відповідача [PERSON] громади міста Лозова в особі Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не зявився, однак надав заяву, в якій просить розглядати справу за їх відсутності, та вирішити справу на власний розсуд (а.с. 19-20). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 1997 року, між позивачем, [PERSON] і [PERSON], [PERSON], яка діяла за себе та від імені неповнолітньої дочки, [PERSON], було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку за №471, який розташований за адресою: місто Лозова, Харківської області, вулиця Ломоносова, будинок №85. Даний Договір купівлі-продажу житлового будинку було зареєстровано Лозівським філіалом Харківської товарної біржі за №471 від 01 жовтня 1997 року, та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 06 березня 1998 року, номер запису 5050 в книзі №10 імя позивача (а.с. 7). Із копії технічного паспорту на житловий будинок, виданого Лозівським бюро технічної інвентаризації 25.09.1997 року, вбачається, що право власності на житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресою, зареєстровано за [PERSON] (а.с. 10-12). В даний час позивач звернулась до нотаріальної контори, де мала намір укласти договір купівлі-продажу, тобто розпорядитися належним їй житловий будинком. При перегляді документів нотаріусом було зазначено, що вона є власником житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, який був зареєстрований Лозівським філіалом Харківської товарної біржі, що, на даний час, суперечить вимогам ст. 227 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року та ст. 657 Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року. Тому для упорядкування правовстановлюючих документів на належний їй житловий будинок, необхідно в судовому порядку визнати договір купівлі-продажу будинку дійсним. Згідно п.4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору. Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України у редакції 2003 року, що діє на момент ухвалення рішення по справі, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 3 статті 334 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved