Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ДП «Прикарпатзахідтранс» в особі ЛВДС «Дубриничі» про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 2 317,35 грн. та суми заборгованості за весь період прострочення по виплаті зарплати у розмірі 3 724 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 23 лютого 2015 року його було звільнено з посади лінійного обхідника аварійно-ремонтної служби ДП «Прикарпатзахідтранс» ЛВДС «Дубриничі» за власним бажанням, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. В день звільнення він звернувся до бухгалтерії для виплати йому заборгованості по заробітній платі, однак отримав відмову через відсутність коштів на підприємстві. Оскільки відповідач у добровільному порядку не провів з ним розрахунок по заробітній платі в розмірі 2 317,35 грн., а також відповідно до положень ст. 117 КЗпП України не виплатив середній заробіток за весь період прострочки виплати зарплати в розмірі 3 724 грн., тому просить позов задовольнити. Під час розгляду справи у зв'язку з виплатою заробітної плати, зменшив позовні вимоги, а саме просив стягнути з відповідача лише суму середнього заробітку за період прострочки виплати зарплати в розмірі 3 724 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив змінений позов задовольнити, а справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача Кривяник І.І. у судове засідання також не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій змінений позов визнав та просив справу розглянути у його відсутності. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності регулює законодавство про працю. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільнені та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2013 року (справа № 6-15 ц13). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 2 березня 2005 року працював на лінійній виробничо-диспетчерській станції «Дубриничі» дочірнього підприємства «Прикарпатзахідтранс» на різних посадах. 23 лютого 2015 року його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, з посади лінійного обхідника аварійно-ремонтної служби (а. с. 6). Згідно розрахункового листа ЛВДС «Дубриничі», заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем на день звільнення складала 2 317,35 грн., яку в повному обсязі було виплачено лише 24 квітня 2015 року, що стверджується відомістю № 22 від 24 квітня 2015 року на видачу розрахунку при звільненні за лютий місяць 2015 року (а. с. 5, 19, 23, 26). Як вбачається з розрахунку заборгованості за весь період прострочення по виплаті заробітної плати, який визнаний сторонами та відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, середній заробіток [PERSON] з моменту його звільнення, тобто з 23 лютого 2015 року по 23 квітня 2015 року, склав 3 724 грн. (а. с. 4). Право на виплату позивачеві компенсації у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати передбачено також Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Дане право позивача порушено, а відтак змінений позов щодо виплати [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки з моменту його звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 3 724 грн. є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved