Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач в уточненій позовній заяві просить виділити йому в натурі та визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 35,3 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що, рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 10.04.2003 № 85/1 зареєстровано ГО «Добробут» та видано свідоцтво про реєстрацію об`єднання громадян від 10.04.2003 року за № 4. Рішенням Мелітопольської міської ради від 15.04.2003 № 21 передано дев`ятиповерхову будівлю гуртожитку, яка знаходиться в [ADDRESS] у колективну власність ГО «Добробут». 19.06.2003 передано ГО «Добробут» у колективну власність гуртожиток [ADDRESS] , що підтверджується фактичними даними, які містяться в Акті приймання-передачі. 26.07.2003 виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради ГО «Добробут» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 02.07.2004 на підставі договору найму (оренди) йому було передано у платне користування житлові приміщення №№ 605,606 та частина нежитлових приміщень (коридору та душової) для проведення реконструкції. На підставі дозволу на реконструкцію, ГО «Добробут» отримала дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції гуртожитку за № 65 від 29.06.2004 та на підставі укладених з підрядчиками договорів, розпочала здійснювати виконання робіт з реконструкції будівлі гуртожитку, у тому числі і приміщення під окрему квартиру [ADDRESS] . 25.05.2004 між ним та ГО «Добробут» був укладений договір № 44 на реконструкцію і утримання квартири, а 20.03.2005 додаткова угода за №30, якою внесені додаткові пункти до Договору. Всі зобов`язання за Договором та Додатковою угодою вона виконала. За рахунок його грошових коштів, внесених в реконструкцію будівлі гуртожитку, були виконані будівельні роботи з реконструкції будівлі, в результаті чого були перебудовані та переплановані кімнати під № [NUMBER] в окремо ізольовану квартиру під [ADDRESS] . Після проведення реконструкції, згідно затвердженого проекту, актів закріплення квартир та повної сплати членських внесків за дольовою участю, його частка становила 35,3/4487 будівлі. 11.02.2019 було зареєстровано право власності за ГО «Добробут» на будівлю гуртожитку [ADDRESS] , а на підставі рішення загальних зборів ГО «Добробут» від 07.03.2019 № 42 йому надано згоду на оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,3 кв. м., доля якої становить 35,3/4487. Оскільки договір на реконструкцію і утримання квартири від 25.05.2004 за [ADDRESS] не визнаний судом недійсним, з урахуванням вимог ст. 204 ЦК України, він є правомірним, за своїм характером та змістом правового регулювання вказаний договір відноситься до договорів про спільну діяльність, укладений з метою забезпечення реалізації членами громадської організації своїх конституційних прав на житло, в зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. ст. 509, 629 ЦК України підлягає обов`язковому виконанню сторонами. На підставі ст. 328 ЦК України, вважає, що є всі законні підстави для визнання за ним права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,3кв.м., як самостійний об`єкт права власності, а на підставі ч.ч.1, 2 ст. 364 ЦК України вважає, що він, як співвласник будівлі, має право на виділ у натурі його частки із майна, що є у спільній частковій власності. Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Позивач звернув увагу суду на те, що виділити долю в натурі та оформити право власності він не може з тих підстав, що відповідач не виконує свої обов`язки по п.4.1,4,п.4.4.5 додаткової угоди до договору на реконструкцію. Постановою Запорозького апеляційного суду від 16 січня 2019 року у справі № 320/2324/15, що набрало законної сили, встановлені ті обставини, що він є співвласником будівлі гуртожитку, де його частка становить 35,3/4447, а проведені ним перепланування виконані з дотриманням вимог закону та договорів, що були укладені між ним та ГО «Добробут», він має всі передбачені ст. ст. 358, 364 ЦК України підстави для виділенні тієї частки, яка належить йому на праві спільної часткової власності. Заявлена ним вимога про визнання права власності на квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] , спрямована не на визнання право власності на новостворене майно в порядку ст. 331 ЦК України, яке підлягає прийняттю до експлуатації та державній реєстрації, а спрямована на виділенні частки із спільного майна, яким є багатоповерхова будівля, відповідно до приписів ст. ст. 358, 364 ЦК України, право власності на яке вже зареєстроване в установленому законом порядку за ГО «Добробут», співвласником якого у відповідній частці є він. Наданий ним акт приймання-передачі та технічний паспорт на квартиру не є документами, що свідчать про виділ частки із спільного майна. Такий спосіб захисту у повній мірі відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, яка містить такий спосіб захисту як визнання права. Що стосується прийняття до експлуатації квартири зазначив наступне. Квартира не може бути об`єктом містобудування, яка відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництво об`єктів» від 13 квітня 2011 року за № 461 підлягає прийняттю до експлуатації. Відповідно до змісту абз. 3 ч.1 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яким передбачено, що об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Таким чином, квартира не є об`єктом будівництва і на її перепланування чи перебудову не поширюється положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки квартира є складовою будинку щодо якого цим законом і передбачено порядок будівництва та прийняття його до експлуатації, у випадку виконання робіт, за наслідками яких такий будинок підлягає прийняттю до експлуатації. Тому, квартира не може змінювати своїх зовнішніх характеристик та геометричних розмірів, які б виходили за межі будинку, яке б перепланування не було ним проведено, а також змінювати свого функціонального призначення, оскільки як до так і після перепланування (реконструкції) кімнат гуртожитку в окрему ізольовану квартиру, її призначення як житлові приміщення не змінилося. За таких умов, оскільки утворене в результаті реконструкції будівлі гуртожитку [ADDRESS] нерухоме майно у вигляді окремо ізольованої однокімнатної квартири [ADDRESS] , не підлягає прийняттю в експлуатацію, на підставі ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності у нього виникло з моменту завершення будівництва (створення майна). Від представника відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій зазначено, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими. Від представника відповідача також надійшли письмові пояснення щодо заяви ГО «Добробут» про визнання позову, в яких зазначено, що комісією ГО «Добробут» було ретельно перевірено на відповідність документальні докази, додані до позову, документальним доказам, що містяться у ГО «Добробут», а саме: проведена перевірка дотримання та виконання договору на реконструкцію (і додаткової угоди до договору) в окрему квартиру приміщень, виділених у відповідності до договору найму та акту приймання-передачі; проведена перевірка на відповідність технічного паспорту на квартиру загально-будинковому проекту, затвердженому в установленому законодавством порядку; проведена перевірка, чи не було самовільного втручання в огороджувальні та несучі конструкції, інженерні системи загального користування після виготовлення технічного паспорту; чи були дотримані будівельні норми, стандарти і правила, що підтверджується актами на приховані роботи, актом комісії про закріплення квартири після реконструкції. Комісією при проведенні перевірки також враховувалось: статут ГО «Добробут»; рішення виконавчого комітету № 54 від 09.04.2015 року про присвоєння будівлі гуртожитку статусу житлового будинку; звіт експерта від 23.03.2015 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта і можливість безпечної експлуатації та реконструкції; постанова КМУ від 20.03.2019 за № 236 про внесення змін переліку будівельних робіт, які після їх закінчення не підлягають прийняття до експлуатації. Також комісією ГО «Добробут», при визнанні позову, були враховані права та інтереси всіх учасників судового процесу; враховано ст.47 Конституції України; приписи ч.1 ст. 629 ЦК України, постанову Запорізького апеляційного суду; приписи ч.1 та ч.2 ст. 364 ЦК України. Комісією було встановлено, що жодних порушень закону, при проведені реконструкції площі під окрему квартиру [ADDRESS] , не було, не було порушено і ЗУ «Про архітектурну діяльність», тому визнання відповідачем ГО «Добробут» позову [PERSON] не порушує закон та жодних прав, свобод та інтересів будь-яких осіб. Крім цього, від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. В судове засідання представник Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 20.06.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Постановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 23.07.2019 в підготовчому засіданні залучено до участі у справі в якості третьої особи Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області. Закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання, з урахуванням заяв про розгляд справи за їх відсутності, згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 10.04.2003 № 85/1 зареєстровано ГО «Добробут» та видано свідоцтво про реєстрацію об`єднання громадян від 10.04.2003 за № 4. Рішенням Мелітопольської міської ради від 15.04.2003 № 21 передано дев`ятиповерхову будівлю гуртожитку, яка знаходиться в [ADDRESS] у колективну власність ГО «Добробут». 19.06.2003 Управління комунальної власності Мелітопольської міської ради передало ГО «Добробут» у колективну власність гуртожиток, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . 25.05.2004 між [PERSON] та ГО «Добробут» укладено договір № 44 на реконструкцію і утримання квартири, відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобов`язання з дольової участі в переобладнанні квартири, а ГО «Добробут» прийняла зобов`язання з організації роботи по переобладнанню квартири, яка виділена співвласнику відповідно до проекту. Співвласник вносить кошти на переобладнання квартири в строки, вказані підрядником, розмір, яких визначається, виходячи з фактичних витрат організації на переобладнання кожному конкретному підряднику (а.с.14). 02.07.2004 між ГО «Добробут» та членом вказаної організації [PERSON] укладено договір найму (оренди) приміщення в будівлі гуртожитку, відповідно до якого ГО «Добробут» передало [PERSON] у користування приміщення №№ 605,606 та нежитлові приміщення (частку коридору та душової) для проведення реконструкції в окрему квартиру (а.с. 16-17). Згідно акту приймання-передачі від 02.07.2004 [PERSON] прийняв від ГО «Добробут» приміщення на 6-му поверсі в гуртожитку для проведення реконструкції згідно проекту під окрему однокімнатну квартиру за [ADDRESS] , що складається з житлових кімнат №№605,606 та нежитлових приміщень: частка коридору блока, душової (а.с.18). 20.03.2005 між [PERSON] та ГО «Добробут» укладена додаткова угода за №30 якою внесені додаткові пункти до договору від 25.05.2004 року, зокрема договір доповнено п. 4.1.4, відповідно до якого ГО «Добробут» зобов`язана виділити співвласнику у власність його долю нерухомого майна в натурі (згідно технічного паспорту на перебудовану квартиру), при наявності підтверджуючих документів проведеної реконструкції, технічного паспорту та повної сплати членських внесків згідно дольової участі в проведенні реконструкції та утримання організації, а також п. 4.4.5, відповідно до якого, співвласник має право вимагати від організації не чинити перешкоди у виділенні йому у власність його долі нерухомого майна в натурі при виконання усіх умов договору про реконструкцію та утримання квартири (договору про спільну діяльність) та додаткових умов (а.с.15). Згідно акту підтвердження поверхового закріплення квартир по [ADDRESS] від 10.03.2005, реконструкція квартири [ADDRESS] на шостому поверсі будівлі, згідно укладеного договору на реконструкцію та довідки-ордера за №44 від 25.05.2004, проведена у відповідність з проектом лист АС-8, ТУ проекту, ДБН. Загальна площа квартири складає 35,3кв.м., з яких житлова - 17,5кв.м. та відповідає технічному паспорту на квартиру від 01.03.2005 (а.с.26). Як вбачається з договору про передання прав на реконструйований (збудований) об`єкт рухомого майна від 05.07.2006, ГО «Добробут» передала [PERSON] всі майнові права та права замовника на окремо ізольовану квартиру [ADDRESS] , утвореної в результаті проведення реконструкції будівлі гуртожитку в житловий будинок за рахунок коштів (членських внесків) [PERSON] на фінансування робіт з реконструкції, з метою подальшого прийняття в експлуатацію новоутвореної квартири та реєстрації права власності на цей об`єкт за [PERSON] (а.с.28-29). Згідно акту приймання-передачі квартири [ADDRESS] від 10.03.2005 ГО «Добробут» передала, а позивач [PERSON] прийняв у користування на 6-му поверсі однокімнатну квартиру [ADDRESS] після проведеної реконструкції. Загальна площа квартири складає 35,3 кв.м. та відповідає технічному паспорту на квартиру від 01.03.2005 (а.с.30). 11.02.2019 зареєстровано право власності за ГО «Добробут» на будівлю гуртожитку [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.37), а на підставі рішення загальних зборів ГО «Добробут» від 07.03.2019 за № 42, [PERSON] надано згоду на оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,3 кв. м., доля якої становить 35,3/4487 (а.с.38). Вирішуючи питання про наявність законних підстав для визнання права власності на квартиру та виділ її в натурі, суд виходить з наступного. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Стаття 331 ЦК України регулює питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва, зокрема в ній зазначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. З такого ж моменту виникає право власності на перероблену річ, створену з використанням іншої речі (матеріалу). Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частина 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. №406, із змінами внесеними Постановою КМ №236 від 20.03.2019 року до таких будівельних робіт відносяться, в тому числі: роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками; реконструкція, капітальний ремонт, технічне переоснащення внутрішніх систем. Саме на цю постанову КМУ, як на підставу для визнання права власності на квартиру без ведення її в експлуатацію, посилається позивач та представник відповідача в письмових поясненнях щодо заяви про визнання позову. Однак, такі доводи не можуть бути прийняті судом до уваги, у зв`язку з наступним: Відповідно до ст. 100 ЖК України виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Як вбачається з вимог ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлового господарства від 17.05.2005 р №76 перепланування - це перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Відповідно до роз`яснень, які містяться в листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.08.2012 № 7/17-12928 «Щодо віднесення окремих об`єктів соціальної сфери до об`єктів реконструкції та капітального ремонту» за визначенням, наведеним у державних будівельних нормах ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - перебудова введених в експлуатацію в установленому порядку об`єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри тощо). Таким чином, перепланування, переобладнання та реконструкція є окремими поняттями та мають суттєві відмінності. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта на можливість безпечної експлуатації та реконструкції від 23.03.2015 об`єктом обстеження була реконструкція гуртожитку під багатоквартирний житловий будинок. З інших документів, доданих до матеріалів справи, також вбачається, що була проведена саме реконструкція приміщення, що складалось з житлових кімнат № [NUMBER] та № [NUMBER] та нежитлових приміщень: частки коридору блоку, душової в окрему квартиру, яка складається з одної житлової кімнати, кухні, ванної кімнати з туалетом, коридору. Таким чином, роботи, які були проведені в гуртожитку призвели до зміни зовнішніх характеристик об`єкта, його геометричних розмірів та функціонального призначення, що свідчить про проведення реконструкції об`єкта, а не його переобладнання чи перепланування. Постанова Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. №406, із змінами внесеними Постановою КМ №236 від 20.03.2019 до робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію відносять роботи лише з реконструкції внутрішніх систем, тобто опалення, вентиляції, водопостачання та водовідведення, а не реконструкції жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них. Тому, до спірних правовідносин вказана постанова КМУ не може бути застосована. Крім того, з аналізу змісту договору про передання прав на реконструйований (збудований) об`єкт рухомого майна від 05.07.2006 вбачається, що після реконструкції будівлі гуртожитку під окрему квартиру виник новоутворений об`єкт нерухомого майна - квартира, яка в подальшому повинна бути здана в експлуатацію та проведена її державна реєстрація (п. п.1.6, 1.7, 1.9-1.12). Таким чином, створений в результаті реконструкції будівлі гуртожитку новостворений об`єкт нерухомого майна - квартира підлягає прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. В Примітці 3 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року №406, із змінами внесеними Постановою КМ №236 від 20.03.2019 зазначено, що виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту та технічного переоснащення повинно здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та відповідно до розробленої та затвердженої в установленому законодавством порядку проектної документації. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 р.№553). Відповідно до п. 41 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновків, що в результаті реконструкції будівлі гуртожитку під окрему квартиру виник новоутворений об`єкт нерухомого майна - квартира. Момент виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, передбачений ч.2 ст.331 ЦК, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуа\-тації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою КМУ від 13.04.2011 №461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст.6 закону №1952-ІV). Таким чином, положення ч.2 ст.331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку із положенням ст.182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 закону №1952-ІV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація. У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Таким чином, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. У матеріалах справи відсутні відомості щодо державної реєстрації спірного майна, тобто окремої квартири, органом, що здійснює державну реєстрацію. Суд не може заміняти органи, які здійснюють державну реєстрацію, визнання права власності в судовому порядку залишається винятковим способом захисту. Право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі ст.ст.15, 16, 392 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов`язальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на це майно. У даному випадку в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач [PERSON] є власником спірного майна (окремої квартири), у володінні якого воно знаходиться, його права відповідачем не оспорюються, а навпаки визнаються, що вбачається із заяви про визнання позову, позиції представника відповідача в судовому засіданні та свідчить про відсутність спору між сторонами, а тому відсутні підстави для захисту права власності в судовому порядку. Крім того, посилання позивача на ст. ст. 204, 328 ЦК України, як на підставу для виникнення у нього права власності на квартиру [ADDRESS] , є помилковим, оскільки договір на реконструкцію та утримання квартири [ADDRESS] від 25.05.2004, хоча і є правочином, який в судовому порядку недійсним не визнавався, однак предмет цього договору становить порядок проведення реконструкції та утримання спірного майна, а не перехід права власності на спірне майно від однієї особи до іншої. Позивач посилається на те, що судами встановлено, що він є співвласником нерухомого майна. Проте, жодного судового рішення, яким за позивачем визнано право власності на нерухоме майно, не надано. Наданий позивачем технічний паспорт та акт приймання - передачі зі змісту якого вбачається, що ГО «Добробут» здійснив передачу позивачу у власність однокімнатну квартиру свідчить також про відсутність спору між сторонами, та не може бути підставою для визнання за позивачем права власності на вказану квартиру в судовому порядку. Рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 54 від 09.04.2015 про присвоєння будівлі гуртожитку статусу житлового будинку надане представником відповідача через приймальню суду, суд не приймає як належний та допустимий доказ, оскільки його ксерокопія належним чином не завірена, а його оригінал суду не надано. При цьому, суд враховує, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 14.02.2019, день формування витягу, в інформації про об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] вказано «будівля гуртожитку». /а.с. 37/ Проте, статус об`єкта нерухомості в даному випадку не впливає на відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на квартиру в судовому порядку. Щодо позовних вимог [PERSON] про виділ майна, з посиланням на ст. 364 ЦК України, суд вважає необхідним зазначити, що вказана правова норма закріплює право співвласника майна на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Як вбачається з матеріалів справи саме ГО «Добробут» є власником будівлі гуртожитку [ADDRESS] , [PERSON] не є власником ні будівлі гуртожитку, ні спірного майна, тобто новоствореної в результаті реконструкції квартири, тому пред`явлення позовної вимоги про виділ майна в натурі, з застосуванням ст. 364 ЦК України, є передчасним. Крім того, вимоги щодо виділення майна в натурі не підлягають задоволенню і у зв`язку з тим, що вони є похідними від вимоги про визнання права власності на це майно. Аналізуючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності та виділ в натурі, а тому вважає необхідним відмовити у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed