Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з останнього 6979,56 грн. суми страхового відшкодування. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09 березня 2016 року приблизно о 07:45 в м. Києві, по вул. Трутенка, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Вольво (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] та автомобіля Фольксваген (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , що належить [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Фольксваген (д.р.н. [NUMBER] ), відповідно до довідки ДАІ та звіту від 17.05.2016. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 31.03.2016, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, 122-4 КУпАП). На момент ДТП між [PERSON] та ПрАТ «СК «Ліберті» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №01-0007-005/16 від 26.01.2016 року. На підставі заяви про настання страхової події від 10.03.2016, страхового акту №16/11 від 01.06.2016 з розрахунком страхового відшкодування від 01.06.2016 року було сплачено [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 6 979,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням №284 від 01.06.2016. На момент ДТП діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8154576 від 27.04.2015, укладений з ПрАТ «СК «УНІКА», ПрАТ «СК «Ліберті» звернулось до Позивача про відшкодування сплаченої суми. На підставі страхового акту №00188936 від 09.06.2016 року, наказу №00188936 від 09.06.2016 року страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 6 979,56 грн. Позивач просить стягнути з відповідача 6 979,56 грн суми страхового відшкодування в порядку регресу на підставі положень ст.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І від 14 червня 2019 року відкрито провадження у справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2020 справа передана на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної Олександри Олегівни. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 22.06.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву, а треті особи на подання пояснень. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження буз виклику сторін на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 березня 2016 року приблизно о 07:45 в м. Києві, по вул. Трутенка, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Вольво (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] та автомобіля Фольксваген (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , що належить [PERSON] Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Фольксваген (д.р.н. [NUMBER] ), відповідно до довідки ДАІ та звіту від 17.05.2016. Як встановлено судом, відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 31.03.2016, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, 122-4 КУпАП). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Відповідно до матеріалів справи, на момент ДТП між [PERSON] та ПрАТ «СК «Ліберті» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №01-0007-005/16 від 26.01.2016 року, відповідно до якого були застраховані майнові інтереси власника транспортного засобу Фольксваген д.р.н. [NUMBER] . На підставі заяви про настання страхової події від 10.03.2016, страхового акту №16/11 від 01.06.2016 з розрахунком страхового відшкодування від 01.06.2016 року було сплачено [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 6 979,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням №284 від 01.06.2016. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8154576 від 27.04.2015, укладеного з ПрАТ «СК «УНІКА». ПрАТ «СК «Ліберті» звернулось до позивача з заявою про відшкодування сплаченої суми в порядку суброгації. На підставі страхового акту №00188936 від 09.06.2016 року, наказу №00188936 від 09.06.2016 року страховою компанією «УНІКА» було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 6 979,56 грн. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.п38.1.1. ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, до позивача перейшло право вимоги на отримання від винної особи - відповідача - компенсації матеріальної шкоди, пов`язаної з виплатою страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу положень ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved