Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся 17.02.2014 року до суду із заявою, в якій зазначив, що 23 липня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №017-2008 -2498 та кредитний договір №017-2008-2499. В забезпечення виконання зобов'язань був укладений договір іпотеки квартири [ADDRESS]. У зв'язку з недотриманням умов договору було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Залізничним відділом Державної виконавчої служби Львівській МУЮ було арештовано предмет іпотеки та передано на реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів. На прилюдних торгах ПАТ «Універсал Банк» придбав предмет іпотеки. У зв'язку з цим позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою про виселення зі спірної квартири. Однак відповідачі відповідають категоричною відмовою. Просить виселити відповідачів з [ADDRESS], позбавити права користування квартирою [ADDRESS] та усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації відповідачів. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, заперечень суду не надали, представник позивача не заперечував проти винесення заочного рішення, у зв'язку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідачів, постановляючи заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок та житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 -ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. В судовому засіданні було встановлено, що 23 липня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №017-2008 -2498 та кредитний договір №017-2008-2499. В забезпечення виконання зобов'язань 23 липня 2008 року був укладений договір іпотеки квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Шапіро І.В у реєстрі 1256. З Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 9.10.2010 року , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. у реєстрі за №1722, вбачається, що позивач придбав предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. З довідки ЛКП «Граніт» вбачається, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі. Позивач неодноразово поштовою кореспонденцією повідомляв відповідачів про звільнення квартири добровільно. Однак відповідачі добровільно відмовились звільнити квартиру [ADDRESS], що підтверджується складеним актом від 5.11.2013 року, та свідчить про те, що позивач змушений звернутись до суду. Відповідно до ст.317 ч.1 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст..109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому засіданні. Таким чином, оскільки права позивача, як власника житла, порушені, суд вважає, що позовні вимоги про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] та позбавлення їх права користування житлом, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Зняття з реєстрації відповідачів за певною адресою не може бути предметом розгляду, оскільки воно стосується питання виконання рішення суду.

Outcome: approved