Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , Першої Харківської міської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі рішення Київського районного суду міста Харкова від 20 серпня 2004 року. Як зазначає позивачка вона у 2020 році вирішила зареєструвати вказане рішення у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте з`ясувалось, що в реєстрі містяться записи про накладення арешту на Ѕ частини квартири, які раніше належали її синові. Позивачка стверджує, що відповідач не є власником майна, тому арешти зараз є безпідставними. В позові просить скасувати арешти на Ѕ частину квартири за адресою [ADDRESS] , які зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 36426964 від 10.09.2007 № 3646950 від 07.09.2007, № 36426931 від 17.05.2004. виключити є вказаного реєстру вказані записи. Ухвалою від 10 грудня 2020 року провадження у справі відкрите. 05 квітня 2021 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву. Ухвалою від 04 листопада 2021 року року підготовче провадження закрите. Справа призначена до судового розгляду. В судове засіданні представник позивача з`явився, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] позов визнав, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач Перша Харківська міська державна нотаріальна контора в запереченнях зазначила про неналежність вказаного у позові відповідача, а саме зазначила, що накладаючи арешти, нотаріальна контора виступала виключно реєстратором накладених відповідними органами заборон та арештів по місту Харкову. Суд, вивчивши матеріли вказаної цивільної справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 травня 2020 року власником квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.07.2020 року квартира за адресою [ADDRESS] обтяжена арештом, обтяжувач Дзержинський районний суд міста Харкова від 14 травня 2001 року, 20 серпня 2001 року. Жодних інших доказів суду не надано. Сторона позивачки не надала необхідних доказів. Окремо суд звертає увагу на той факт, що відповідач [PERSON] визнає позов, а відповідач Перша Харківська міська державна нотаріальна контора- не є належним позивачем у справі. Суд за таких обставин констатує відсутність спору між сторонами. Так суд за відсутності документів, які б підтверджували право власності на квартиру позивачем, документів виконавчого провадження на підставі чого були накладені арешти та інших доказів, не може ухвалити рішення про скасування арешту майна. Вказаний позов є передчасним та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed