Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] працював на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений наказом підприємства №349-к від 03 травня 2018 року за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Не погодившись з таким звільненням, відповідач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 січня 2019 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, поновлено останнього на роботі та стягнуто з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 79375,86 гривень з 03 травня 2018 року по 10 січня 2019 року. У зв`язку з тим, що рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, підприємством наказом №39-к від 11 січня 2019 року [PERSON] було поновлено на роботі з 11 січня 2019 року. Після поновлення на роботі відповідач відпрацював три робочі дні після чого з 15 січня 2019 року по 28 січня 2019 року (14 календарних днів) йому було надано щорічну відпустку за відпрацьований період з 03 травня 2018 року по 03 листопада 2018 року та сплачено відпускні за 14 календарних днів у сумі 1858,64 гривень. Наказом підприємства №95 від 28 січня 2019 року відповідача було звільнено за власним бажанням з 28 січня 2019 року у зв`язку з чим останньому було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за період з 03 листопада 2018 року по 28 січня 2019 року - 9 календарних днів у сумі 961,85 гривень, а також у березні 2019 року відповідачеві після його звільнення вдруге було сплачено компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 23,73 гривень (нараховано 29,48 гривень). Постановою Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції від 10 січня 2019 року було скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Таким чином, судом було визнано законним звільнення відповідача 03 травня 2018 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з чим позивачу було завдано шкоду у вигляді утвореної заборгованості [PERSON] перед підприємством у розмірі здійснених виплат у сумі 2481,79 гривень (зі дні відпустки, які відповідачем не було відпрацьовано та компенсацію), у тому числі: 1496,21 гривень - оплата щорічної відпустки з 15 січня 2019 року по 28 січня 2019 року за 14 календарних днів; 961,85 гривень - компенсація за невикористану відпустку при звільненні за період з 03 листопада 2018 року по 28 січня 2019 року за 9 календарних днів; 23,73 гривень - компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати. Враховуючи, що позивач 04 квітня 2019 року вже не мало змоги стягнути заборгованість з [PERSON] наказом, оскілки на той час останній звільнився та не перебував у трудових правовідносинах з позивачем, тому стягнення заборгованості є можливим лише за рішенням суду. Тому, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» заборгованість у розмірі 2481,79 гривень та витрати зі сплати судового збору у сумі 2102,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 39). Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності представника позивача до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином що підтверджується розпискою про отримання судової повістки про виклик до суду (а.с. 40). Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі доказами та документами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Наказом Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» №349-к від 03 травня 2018 року звільнено 03 травня 2018 року [PERSON] за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5). Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 січня 2019 року задоволено частково позов [PERSON] до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлено [PERSON] на роботі прохідником підземним 5 розрядку з повним робочим днем в шахті дільниці ПР-2 Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая». Вирішено допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» (а.с. 7). Наказом Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» №39-к від 11 січня 2019 року на підставі рішення суду поновлено [PERSON] в ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» в якості прохідника 5 розряду з 11 січня 2019 року (а.с. 6). Відповідно до записки про надання відпустки №257 від 15 січня 2019 року [PERSON] було надано щорічну відпустку за період з 03 травня 2018 року по 03 листопада 2018 року включно на 14 календарних днів з 15 січня 2019 року по 28 січня 2019 року (а.с. 14). Згідно витягу з наказу Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» №95-к від 28 січня 2019 року [PERSON] звільнено 28 січня 2019 року за власним бажанням, на підставі особистої заяви останнього від 28 січня 2019 року (а.с. 8, 9). Як вбачається з наказу (розпорядження) про закінчення трудового договору №22 від 28 січня 2019 року при звільненні [PERSON] 28 січня 2019 року за власним бажанням, останньому нарахуванню підлягала компенсація за 9 днів невикористаної відпустки (а.с. 15). Відповідно до бухгалтерської довідки без номеру від 01 квітня 2020 року, виданої Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая», за січень 2019 року нарахована заробітна плата [PERSON] згідно розрахунково-платіжної відомості складає 14512,95 гривень, у тому числі: - 2053,73 гривень - заробітна плата за 3 робочі дні; - 1858,64 гривень - оплата щорічної відпустки з 15 січня 2019 року по 28 січня 2019 року за 14 календарних днів (за відпрацьований період з 03 травня 2018 року по 03 листопада 2018 року); - 8247,96 гривень - оплата вимушеного прогулу за рішенням суду за травень 2018 року; - 1157,78 гривень - оплата вимушеного прогулу за рішенням суду за червень 218 року; - 1194,84 гривень - компенсація за невикористану відпустку при звільненні за 9 календарних днів. В березні 2019 року нарахована компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати за січень 2019 року в розмірі 29,48 гривень (до сплати 23,73 гривень). Станом на 01 квітня 2020 року з [PERSON] необхідно стягнути оплату щорічної відпустки та компенсацію за невикористану відпустку при звільненні в розмірі 2458,06 гривень та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 23,73 гривень. (а.с. 12). Здійснення позивачем нарахувань та виплата [PERSON] спірних сум, а саме: 1496,21 гривень - оплата щорічної відпустки з 15 січня 2019 року по 28 січня 2019 року за 14 календарних днів; 961,85 гривень - компенсація за невикористану відпустку при звільненні за період з 03 листопада 2018 року по 28 січня 2019 року за 9 календарних днів; 23,73 гривень - компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, підтверджується таблицею з інформацією про нараховану та виплачену заробітну плату [PERSON] , платіжними дорученнями №960 від 14 лютого 219 року, №1050 від 07 березня 2019 року, №1137 від 12 березня 2019 року, №8 від 15 квітня 2019 року, №1475 від 16 травня 2019 року та доданими до них реєстрами на зарахування заробітної плати за січень - березень 2019 року (а.с. 15, 16, 17-19, 20, 21-23, 24, 25-27, 28, 29-30, 31, 32-33). Відповідно до положень статей 74, 75 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ст. ст. 2, 6 Закону України «Про відпустки» громадянам, які перебувають у трудових відносинах, зокрема, з підприємствами, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникам за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП України до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховуються: час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу); Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України , ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Таким чином, одним із видів відрахувань із заробітної плати є відрахування із заробітної плати працівників для покриття заборгованості підприємству, де вони працюють. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. З системного тлумачення положень вищезазначених правових норм вбачається, що роботодавець може звернутися із вимогами про стягнення коштів за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду, постановленій 17 липня 2019 року у цивільній справі за Єдиним унікальним номером 332/1433/17-ц. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. В межах даної цивільної справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачем, в установлені судом строки, не надано відзив на позов або зустрічний позов, або будь-яких доказів на спростування обґрунтувань та вимог даного позову. Так, сторонами не оспорюється та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] був звільнений з підприємства 03 травня 2018 року, а на підставі рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області поновлений на роботі з 11 січня 2019 року. Однак, постановою Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року зазначене рішення суду першої інстанції було скасовано та відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог, тобто звільнення останнього було визнано судом законним. З огляду на викладене, зважаючи, що відповідача було поновлено на роботі на підставі рішення суду Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 січня 2019 року, яке в подальшому було скасовано постановою Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, таким чином у період з 03 травня 2018 року по 28 січня 2019 року [PERSON] не перебував у трудових відносинах з позивачем, останнім не був відпрацьований зазначений період часу, який не підлягав зарахуванню до стажу роботи відповідачу, який дає право на щорічну основну відпустку, а як наслідок [PERSON] не мав права на отримання щорічної відпустки зі сплатою відпускних за 14 календарних днів у сумі 1858,64 гривень, а також компенсації за невикористані 9 календарних днів відпустки у сумі 961,85 гривень при звільненні з підприємства 28 січня 2019 року. Більш того, зважаючи, що постановою Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року звільнення [PERSON] 03 травня 2018 року з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» було визнано законним та він згідно наказу підприємства №349-к від 03 травня 2018 року є звільненим саме з зазначеної дати, а тому під час звільнення останнього з підприємства 28 січня 2019 року, до сплати останньому не підлягала компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 23,73 гривень. Окрім того, суд вважає необхідним відзначити, що оскільки відповідач вдруге був звільнений з підприємства 28 січня 2019 року, а тому на час винесення Донецьким апеляційним судом постанови від 04 квітня 2019 року, Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая» не мало можливості наказом (розпорядженням) підприємства відрахувати із заробітної плати останнього виниклу заборгованість. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позову Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» підлягають задоволенню в повному обсязі, а з [PERSON] слід стягнути виниклу перед позивачем заборгованість у сумі 2481,79 гривень, яка складається з оплати щорічної відпустки з 15 січня 2019 року по 28 січня 2019 року у розмірі 1496,21 гривень, компенсації за невикористану відпустку при звільненні за період з 03 листопада 2018 року по 28 січня 2019 року у розмірі 961,85 гривень та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 23,73 гривень. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №604 від 03 квітня 2020 року Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая» сплачено судовий збір за подання позову до Вугледарського міського суду Донецької області у розмірі 2102,00 гривень (а.с. 42). З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» в повному обсязі, суд, вважає необхідним, на виконання вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 гривень. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved