Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що 14 лютого 1981 року відділом РАЦСу м. Євпаторії Кримської області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою, про що складено відповідний актовий запис за № 153. За час спільного проживання сторони мають двох повнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинилися 12 років тому. Впродовж всього часу сторони не спілкуються, не ведуть спільного господарства та не мають спільного побуту. За час окремого проживання між сторонами втрачене взаєморозуміння, взаємопідтримка і взаємоповага, як між подружжям. Позивач вважає, що збереження сім'ї неможливе, суперечить його інтересам, підстав для надання строку щодо примирення відсутні, тому просить шлюб розірвати. Позивач в підготовче засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка в підготовчому засіданні позов визнала, згідна на розірвання шлюбу. Зазначила, що з позивачем не проживають разом 12 років. Просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Частина 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки позивач позов підтримує, відповідачка визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вислухавши відповідачку, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 14 лютого 1981 року виконавчим комітетом Євпаторійської міської Ради народних депутатів Кримської області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 14.02.1981 року в будинку одруження в м. Євпаторія Кримської області, актовий запис за № 153. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов'язок подружжя турбуватись про сім'ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в сім'ї, та зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають 12 років, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відмітка про місце проживання в паспорті позивача свідчить про те, що він знятий з реєстрації місця проживання, де проживає відповідачка, 03.04.2012 р. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що сім'я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання відповідачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 104, 112-114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved