Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом та уточненнями, в яких просить визнати недійсним заповіт від імені [PERSON], посвідчений 24.12.1999р. виконкомом Сілецької сільської ради, реєстровий №136 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Свої вимоги мотивує наступним. Він з червня 1987 року проживає в [ADDRESS] разом з [PERSON], з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах. Даний будинок належав тітці [PERSON] - [PERSON] Вони проживали втрьох та вели спільне господарство. Йому відомо, що [PERSON] все майно, в тому числі вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, заповіла [PERSON], про що слала заповіт від 12.03.1996р. В листопаді 2014 року з матеріалів позову [PERSON] та [PERSON] до нього про усунення перешкод у користуванні майном, він дізнався, що останні, згідно заповіту від 24.12.1999р., є спадкоємцями всього майна після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Бурко О.Й. позов підтримали. Пояснили, що позивач довгий час проживав з покійною [PERSON] у спірному будинку, в якому за власні кошти провів ремонт, влаштував газопостачання, утримував це майно. Оскільки заповіт підписаний іншою особою, просять визнати його недійсним. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] та їх представник - адвокат Бордюк М.Й. позову не визнали. Подали суду заяву про застосування позовної давності до даного позову. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд відхиляє з наступних підстав. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється, тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України регламентовано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Спірний заповіт посвідчено іще 24.12.1999р., а свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на ім'я відповідачів видано 04.04.2001р. Позивач стверджує, що дізнався про те, що дізнався про спірний заповіт лише в 2014-му році. Суд не надає віри позивачу, оскільки на момент посвідчення вказаного заповіту, він проживав з [PERSON], про що сам неодноразово зазначав. В судовому засіданні встановлено, що позивачеві було чітко відомо, що [PERSON] та [PERSON] успадкували та оформили іще в 2001 році по 1/2 будинку. Крім всього, це також стверджується і тим, що [PERSON] регулярно сплачував комунальні послуги по квитанціях (про що і сам неодноразово заявляв в судовому засіданні), які надходили на ім'я [PERSON], договори щодо яких укладаються лище на підставі права власності на житло. Такі пояснення позивача слід розцінювати як намір останнього приховати той факт, що йому заздалегідь було відомо про існування оскаржуваного заповіту та свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи зазначене, а також те, що відповідачі заявляють про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відхилення позову. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Адвокат Бордюк М.Й. надавав відповідачам правову допомогу у даній справі, що стверджується договором дорученням від 16.02.2015р. та актами виконаних робіт від 16.02.2015р. З квитанцій від 19.02.2015р. вбачається, що відповідачами сплачено адвокату 4000грн. за надані послуги. Дана сума гонорару обумовлена договором. Оскільки в позові відмовлено, ці витрати слід стягнути з позивача на користь відповідачів.

Outcome: approved