Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання права на майно в порядку спадкування за законом. На підставу своїх вимог спирається на те, що [INFO] в селі Поташ, Маньківського району, Черкаської області помер батько позивача [PERSON]. Позивач є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого батька, та є спадкоємицею за заповітом, після смерті батька звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до Маньківської державної нотаріальної контори, де заведено спадкову справу №273 за 2007 рік. Крім позивача, спадкоємицею за заповітом є також її сестра [PERSON], яка після смерті батька відмовилась від прийняття спадщини. [INFO] в селі Поташ, Маньківського району, Черкаської області померла баба позивача по-батькові [PERSON]. Батько позивача [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON], на думку позивача, фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном, взяв його під охорону, тобто є таким, що прийняв спадщину відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., за якою визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Тобто, позивач є спадкоємицею за законом після смерті її баби [PERSON], після смерті якої спадщину прийняв її син [PERSON], але своїх спадкових прав не переоформив. У свою чергу, позивач прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON], і до неї перейшли всі права та обов'язки спадкодавця. Після смерті баби позивача [PERSON] інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, не було, крім її батька, більше ніхто спадщину не приймав, відповідно відмовився від прийняття спадщини. Разом з тим, згідно довідки Потаської сільської ради, крім її батька, спадкоємцем за законом також був його брат [PERSON], який спадщину не приймав і заяви до нотаріальної контори не подавав, вибув із с. Поташ у 2007 році, місце його перебування позивачу невідоме. Нещодавно позивачу стало відомо, що його покійна баба [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю) в процесі приватизації колишнього радгоспу «Маньківський», реорганізованого у ВАТ «Маньківське», а потім у ТОВ «Мир» як колишня працівниця та пенсіонер вказаного підприємства. Про ці обставини позивачу стало відомо від Потаської сільської ради довідкою від 11.06.2015р. №314, якою Потаська сільська рада повідомила позивача, що земельна ділянка (земельна частка (пай) [NUMBER], належна покійній бабі [PERSON], розташована в полі [NUMBER], площа земельної частки паю становить 2,9633га. Разом з тим, даним листом її повідомлено, що державний акт на земельну частку (пай) на ім'я баби не видавався. У Маньківський селищній раді позивачу надано завірені копії Списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), де під [NUMBER] значиться [PERSON], жителька [ADDRESS]. Тобто, даним підтверджується, що баба позивача [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю), була включена у списки на отримання Сертифіката на право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель ВАТ «Маньківське» смт. Маньківка, однак за життя цей сертифікат їй не було видано, цей процес був довготривалим у часі, і до видачі сертифіката вона не дожила. Довідка Потаської сільської ради від 11.06.2015р. №314 підтверджує, що земельна ділянка (пай) [NUMBER], яка виділена та належить [PERSON], розташована в полі [NUMBER], площа земельної частки паю становить 2,9633га. Тобто, цим самим підтверджується, що земельна ділянка, належна покійній згідно затвердженого списку на право на земельну частку (пай), закріплена в натурі на місцевості. Отримані позивачем в управлінні Пенсійного фонду України в Маньківському районі Черкаської області архівні документи пенсійної справи підтверджують, що її баба [PERSON] дійсно була радгоспним пенсіонером. Позивач звернулась до Маньківської районної державної адміністрації з клопотанням повідомити її, у якому порядку вона може отримати Сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього ВАТ «Маньківське», на ім'я її покійної баби [PERSON]. На це листом від 10.04.2015р. за №01-15/764 її повідомлено, що видати її Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я моєї покійної баби [PERSON] Маньківська районна державна адміністрація не має можливості у зв'язку з відсутністю на даний час таких повноважень. Також для вирішення даного питання позивачу рекомендовано звернутись до суду. Також, через свого представника вона звернулася до Маньківської державної нотаріальної контори з проханням видати її свідоцтво про право на спадщину після смерті її баби на вказане майно, на що листом від 02.07.2015р. №1126/02-31 позивачу надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача до суду не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримав. Представник Потаської сільської ради в судове засідання не з'явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивачки визнає та просить справу слухати у його відсутності. Третя особа [PERSON] будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74, 76 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик в друкованих органах, до суду не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню згідно вимог ст. ст. 16, 319, 322, 328, 392, 1218, 1223, 1268, 1296 ЦК України, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що [INFO] в селі Поташ, Маньківського району, Черкаської області у віці 76 років помер батько позивача [PERSON], про що 04.09.2006р. в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 12, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 04.09.2006р. виконкомом Потаської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Позивач є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого батька, та є спадкоємицею за заповітом. Після смерті батька позивачка звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до Маньківської державної нотаріальної контори, де заведено спадкову справу №273 за 2007 рік. Крім позивача, спадкоємицею за заповітом є також її сестра [PERSON], яка після смерті батька відмовилась від прийняття спадщини. Ці обставини підтверджено в тому числі Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 17.08.2010р. у справі №2-338-2010р. [INFO] в селі Поташ, Маньківського району, Черкаської області у віці 90 років померла баба позивача по-батькові [PERSON], про що [INFO]. в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 17, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане [INFO]. Потаською сільською радою Маньківського району Черкаської області. Батько позивача [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном, взяв його під охорону, тобто є таким, що прийняв спадщину відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., за якою визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач є спадкоємце за законом після смерті її баби [PERSON], після смерті якої спадщину прийняв її син [PERSON], але своїх спадкових прав не переоформив. У свою чергу, позивач прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON], і до неї перейшли всі права та обов'язки спадкодавця. Після смерті баби позивача [PERSON] інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, не було, крім її батька, більше ніхто спадщину не приймав, відповідно відмовився від прийняття спадщини. Разом з тим, згідно довідки Потаської сільської ради, крім її батька, спадкоємцем за законом також був його брат [PERSON], який спадщину не приймав і заяви до нотаріальної контори не подавав, вибув із с. Поташ у 2007 році, місце його перебування позивачу невідоме. Нещодавно позивачу стало відомо, що його покійна баба [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю) в процесі приватизації колишнього радгоспу «Маньківський», реорганізованого у ВАТ «Маньківське», а потім у ТОВ «Мир» як колишня працівниця та пенсіонер вказаного підприємства. Про ці обставини позивачу стало відомо від Потаської сільської ради довідкою від 11.06.2015р. №314, якою Потаська сільська рада повідомила позивача, що земельна ділянка [NUMBER], належна покійній бабі [PERSON], розташована в полі [NUMBER], площа земельної частки паю становить 2,9633га. Державний акт на земельну частку (пай) на ім'я баби не видавався. У Маньківський селищній раді позивачу надано завірені копії Списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), де під [NUMBER] значиться [PERSON], жителька [ADDRESS]. Баба позивача [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю), була включена у списки на отримання Сертифіката на право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель ВАТ «Маньківське» смт. Маньківка, однак за життя цей сертифікат їй не було видано, цей процес був довготривалим у часі, і до видачі сертифіката вона не дожила. Довідка Потаської сільської ради від 11.06.2015р. №314 підтверджує, що земельна ділянка (пай) [NUMBER], яка виділена та належить [PERSON], розташована в полі [NUMBER], площа земельної частки паю становить 2,9633га., тобто, земельна ділянка, належна покійній згідно затвердженого списку на право на земельну частку (пай), закріплена в натурі на місцевості. Архівні документи пенсійної справи підтверджують, що баба позивача - [PERSON] дійсно була радгоспним пенсіонером. Позивач звернулась до Маньківської районної державної адміністрації з клопотанням повідомити її, у якому порядку вона може отримати Сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього ВАТ «Маньківське», на ім'я її покійної баби [PERSON]. На це листом від 10.04.2015р. за №01-15/764 її повідомлено, що видати її Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я моєї покійної баби [PERSON] Маньківська районна державна адміністрація не має можливості у зв'язку з відсутністю на даний час таких повноважень. Також, через свого представника вона звернулася до Маньківської державної нотаріальної контори з проханням видати її свідоцтво про право на спадщину після смерті її баби на вказане майно, на що листом від 02.07.2015р. №1126/02-31 позивачу надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Даною постановою повідомлено, що дійсно за заявою позивача від 01.03.2007р. про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Заїчко В.П. була відкрита спадкова справа №73 за 2007 рік. На підставі заяви [PERSON] від 09.01.2001 року про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO], державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Заїчко В.П., була відкрита спадкова справа №6 за 2001 рік. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивована тим, що не надано правовстановлюючий документ на належну покійній [PERSON] земельну ділянку, як те вимагає пункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595. Для можливості оформлення спадщини в нотаріальному порядку, позивачу необхідно надати нотаріусу правовстановлюючий документ на землю (сертифікат або державний акт). Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться, зокрема, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. У позивача правовстановлюючого документа немає, і отримати вона його не може. Таким чином, у неї як спадкоємиці, немає іншої можливості оформити право власності на майно, ніж шляхом звернення з даним позовом до суду. За життя баба позивача не встигла і не змогла отримати Сертифікат на право на земельну частку (пай), здійснити державну реєстрацію права власності та отримати правовстановлюючий документ, а в даний час це зробити неможливо, оскільки вона померла, а на померлу людину документ не видається. Тим не менш, право на майно вона мала за життя. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.537 ЦК УРСР, частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За ч.3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі роз'яснення: Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Ст. 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Частина 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до закону, спадщина належить позивачу з часу відкриття спадщини, як спадкоємець позивач є власником майна в порядку спадкування, зобов'язаний утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте не можу цього робити у зв'язку з відсутністю документа, який засвідчує право власності та відсутністю можливості його отримати у зв'язку із смертю спадкодавця, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved