Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач директор ККП Донецької міської ради «Донелектроавтотранс» Захаров В.Ф. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в гуртожитку [ADDRESS], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що гуртожиток [ADDRESS] є комунальною власністю та на праві господарського ведення належить ККП ДМР «Донелектроавтотранс». [PERSON] з 2000 року по 2010 рік водієм тролейбусу в тролейбусному депо №2 ККП ДМР «Донелектроавтотранс», а 10.09.2001 року їй був виданий ордер про зайняття житлової площі в гуртожитку [ADDRESS]. З 2011 року відповідачка самостійно за власною ініціативою не проживає в гуртожитку, тобто, більше шести місяців, але з реєстраційного обліку не знята. Таким чином ККП ДМР «Донелектроавтотранс», як балансоутримувач гуртожитку має право усунення порушень його прав володіння, так як відповідачка розірвала трудові відносини з підприємством, не проживає за вказаною адресою з 2011 року, чим перешкоджає позивачу вселити та зареєструвати інших осіб, які працюють на підприємстві та потребують житла. Представник позивача - Веренікіна В.В., яка діє на підставі довіреності від 16.12.2013 року № 04/85 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася та не направила суду повідомлення про поважні причини своєї неявки. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача, проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечував, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів та в порядку ст. 225 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані документи та докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в задоволенні іншим вимог відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Правовий режим надання, користування та виселення з гуртожитків регулюється статтями 127-132 ЖК України, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986р. №208, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008р. №500-У1; Указом Президента України «Про заходи щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків» від 24.11.2008р. №10732008; положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. №2482-Х11 ( із змінами і доповненнями). Відповідно до положень ч.1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин протягом шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Правилами цієї норми закону визначені правовідносини які регулюють порядок визнання осіб, такими що втратили право користування житловою площею у разі їх відсутності без поважних причин понад шестимісячного строку, протягом якого за ними зберігається таке право, це особи які мають право користування жилими приміщення державного чи громадського житлового фонду. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З наданих суду документів встановлено, що гуртожиток №6 за адресою: [ADDRESS] належить територіальній громаді м.Донецька в особі міської ради у повному господарському віданні ККП ДМР «Донелектроавтотранс» на підставі свідоцтва про право власності від 17.08.2004 року (а.с. 3). Згідно ордеру № 88 від 10.09.2001 року на зайняття житлової площі в гуртожитку [PERSON] за рішенням профкому виділено ліжко-місце у гуртожитку [ADDRESS]. (а.с. 5) Згідно довідки ККП ДМР «Донелектроавтотранс» №03/631 від 16.10.2013 року [PERSON] працювала водієм тролейбусу тролейбусного депо №2 з 04.09.2000 року по 06.09.2010 року. ( а.с.6) Акти складені комісією у складі коменданта та швейцарів гуртожитку від 15.01.2013 року, 10.02.2013 року, 12.03.2013 року, 18.04.2013 року, 23.05.2013 року, 18.06.2013 року, 25.07.2013 року, 15.08.2013 року, 20.09.2013 року підтверджують факт, того, що [PERSON] з 2011 року по теперішній час в гуртожитку не проживає, оплату не здійснює. З огляду на вищенаведені докази, суд приходить до висновку що відповідачка більше шести місяців без поважних причин відсутня за місцем реєстрації в гуртожитку, покинула його добровільно та не цікавиться вказаним житловим приміщенням, тому можливо визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею у гуртожитку [ADDRESS]. Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття особи з реєстрації достатньо рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у гуртожитку, яке виконується у цій частині відповідним відділом реєстрації в межах своєї компетенції, і не потребує додатково висновку про зняття з реєстрації, а тому в задоволенні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в необхідно відмовити за безпідставністю. Стороні на користь якої постановлено судом рішення, згідно положень ст.. 88 ЦПК України суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем понесені судові витрати, а саме сплачено судовий збір у розмірі 229,40 грн., який підтверджений документально (а.с.17,23), а тому на його користь з відповідача повинні бути присуджені понесені позивачем судові витрати у розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial