Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору іпотеки. Позов мотивує тим, що на даний час право власності на секцію №19 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку зареєстроване за [PERSON] Однак, рішенням господарського суду Волинської області від 23.04.2008 визнано будівлю гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 обєктом комунальної власності м. Луцька. В подальшому, рішенням [PERSON] міської ради № 58/154 від 28.04.2010 гуртожиток прийнято в комунальну власність, а рішенням міської ради № 11/111 від 29.06.2011 передано на баланс ЖКП №7. Право власності на приміщення гуртожитку у [PERSON] міської ради виникло на підставі закону та встановлено на підставі рішення судів. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 01.04.2013 витребувано майно з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] міської ради. Даним рішенням встановлено, що спірне житлове приміщення вибуло з комунальної власності поза волею його власника [PERSON] міської ради. 06.07.2007 [PERSON] уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки, за умовами якого передала в іпотеку банку секцію №19 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку. Оскільки, іпотекодавець не є власником квартири та не може здійснювати відчуження нерухомого майна, укладений договір іпотеки є недійсним. Факт набуття [PERSON] права власності на спірне житлове приміщення підтверджується судовим рішенням про витребування секції №19 по вул. Сагайдачного, 1 з чужого незаконного володіння. А тому, просить визнати недійсним договір іпотеки від 11.07.2007, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON], стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у справі. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. В поданих суду письмових запереченнях (а.с.39-44) зазначила, що вимоги позову не визнає. Крім того, просила суд застосувати позовну давність до позовних вимог. У позові [PERSON] міської ради відмовити повністю. Від представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» на адресу суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву [PERSON] міської ради та подано клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.79-82). Разом з тим просили застосувати правові наслідки недійсності кредитного договору у відповідності до ст. 1057-1 ЦК України. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. На підставі рішення Господарського суду Волинської області від 23.04.2008 (а.с. 5-12) будівлю гуртожитку по вул. Сагайдачного (Тельмана), 1 визнано обєктом комунальної власності м. Луцька. Рішенням Господарського суду Волинської області від 24.12.2008 (а.с. 13-17), встановлено, що виконуючи повноваження керівника, ліквідатор ЗАТ «Лізинг нерухомість» [PERSON] не передав у комунальну власність територіальної громади міста [PERSON], а відчужив належні банкруту ЗАТ «Лізинг нерухомість» обєкти житлового фонду, визначені в переліку секції у гуртожитку №1 по вул. Сагайдачного в м. Луцьку. Відповідно до встановлених обставин, секція №19 у будинку №1 по вул. Сагайдачного в м. Луцьку 30.05.2007 продана з аукціону [PERSON] за 36\~900 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням [PERSON] міської ради від 28.04.2010 № 58/154 «Про прийняття у міську комунальну власність гуртожитку за адресою: м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 1» надано згоду на прийняття у міську комунальну власність будівлі гуртожитку (а.с. 18). 29.06.2011 [PERSON] міська рада прийняла рішення № 11/111 (а.с. 19), яким передала обєкт комунальної власності гуртожиток, що на вул. Сагайдачного, 1 у м. Луцьку, на баланс ЖКП №7. Однак, на момент передачі гуртожитку у комунальну власність, частина житлових приміщень (секцій) перебувала у власності громадян, зокрема секція №19 була у користуванні [PERSON] На підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 51-53), [PERSON] набула у власність належне [PERSON] майно, яке складається з секції, яка розташована в м. Луцьку Волинської області на вул. Сагайдачного в буд. 1 і зазначена за №19. [PERSON] зареєструвала право власності на дане майно в установленому законодавством порядку. Вважаючи себе добросовісним набувачем, [PERSON], як власник секції №19 в гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11179682000, виконання умов якого забезпечила укладанням іпотечного договору від 11.07.2007 (а.с. 103-105). Предметом іпотеки виступило майно, яке складається з секції, яка розташована в м. Луцьку Волинської області на вул. Сагайдачного в буд. 1 і зазначена за №19. Оскільки в 2011 році дане майно було визнано комунальною власністю та передано на баланс ЖКП №7, прокурором міста [PERSON] було подано позов в інтересах держави та територіальної громади міста в собі [PERSON] міської ради Волинської області до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням суду від 01.04.2013 у даній справі, вимоги позову задоволено та витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] та передано у комунальну власність [PERSON] міській раді Волинської області приміщення секції №19 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку Волинської області (а.с. 27-29). Рішення суду, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09.10.2013, набрало законної сили. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Згідно вимог статті 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки може бути обєкт нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Оскільки, нерухоме майно було передано в іпотеку за іпотечним договором особою, яка незаконно набула права власності на це майно, то такий договір суперечить інтересам законного власника майна. У законного власника майна, [PERSON] міської ради, було відсутнє волевиявлення на укладення договору іпотеки, і згоди на укладення такого договору міська рада не надавала. Сторона відповідачів клопотала про застосування судом строку позовної давності. Однак, з матеріалів справи вбачається, що про реєстрацію обтяження на секцію №19 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку на підставі оспорюваного позивачем іпотечного договору №2904 від 11.04.2007, позивач [PERSON] міська рада дізналася з рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.03.2017 (а.с.30). А тому, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності. Що стосується заяви відповідача ПАТ «УкрСиббанк» про застосування правових наслідків відповідно до вимог ст.1057-1 ЦК України у вигляді накладення арешту на іпотечне нерухоме майно, то вона до задоволення не підлягає. За змістом ч.5 ст.1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобовязання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Цивільний кодекс України доповнено ст.1057-1 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобовязань» №5405-УІ від 2 жовтня 2012 року, що набрав чинності 4 листопада 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Згідно приписів ч.1, 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Отже, положення ч.5 ст.1057-1 ЦК України щодо права кредитодавця звернутися до суду з заявою про накладення арешту на майно застосовуються лише до відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскаржуваний позивачем іпотечний договір було укладено 11.07.2007. Таким чином, приписи ч.5 ст.1057-1 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникають з цього договору. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Іпотечний договір від 11.07.2007, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2904/2905, слід визнати недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved