Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач - Державна установа «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» (далі - ДУ «ХВЕЗ»), звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 84 464,46 грн та судові витрати. Заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08 листопада 2016 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] щодо порушення норм чинного законодавства під час її звільнення. Апеляційним судом Херсонської області винесено рішення щодо поновлення вказаної особи на попередній посаді та стягнення з ДУ «ХВЕЗ» 61 437,39 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28 вересня 2015 року по 08 листопада 2016 року; 2 507,12 грн премії за вересень 2015 року; 2 000 грн моральної шкоди; 243,60 грн та 1 507,24 грн судових витрат. Наказ від 18 вересня 2015 року № 132-к щодо звільнення [PERSON] був підписаний директором ДУ «ХВЕЗ» [PERSON], без погодження профспілкового комітету підприємства. З метою належного виконання зазначеного вище рішення суду ДУ «ХВЕЗ» виплатила [PERSON] указані вище платежі, внаслідок чого позивачу діями відповідача завдано матеріальних збитків в загальному розмірі 84 464 грн. 46 коп. Позивачем направлялася відповідачу претензія від 16 грудня 2016 року № 266 з вимогою погасити заборгованість, проте 04 січня 2017 року адресат відмовився від одержання даного листа. Позивач направив відповідачу повторну претензію від 15 лютого 2017 року № 01-11/33 з вимогою погасити заборгованість, яку відповідач також не виконав, заборгованість не погашена. Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 січня 2018 року позов ДУ «ХВЕЗ» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ДУ «ХВЕЗ» у рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу 84 464,60 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 січня 2021 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 січня 2018 року. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 січня 2021 року цивільну справу за позовом ДУ «ХВЕЗ» до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу, передано за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, мотивуючи тим, що позивачем не обґрунтовано, чому виплачена [PERSON] сума коштів є збитками, заподіяними винними діями [PERSON] . Крім того, вказав, що умовами трудового контракту від 26 січня 2012 року № 55, укладеного між ним та ДУ «ХВЕЗ», не передбачено відшкодування або компенсацію директором підприємства коштів виплаченої заробітної плати та/або премій працівникам у разі поновлення їх на роботі. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , наведені у відзиві доводи підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному у відзиві, проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. Представник позивача в судове засіданні не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до наказу від 18 вересня 2015 року № 132-к [PERSON] звільнена з посади бухгалтера І категорії ДУ «ХВЕЗ» з 21 вересня 2015 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (скорочення штату), із виплатою компенсації за 16 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 02 березня 2015 року по 21 вересня 2015 року, та з виплатою вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України та вимог чинного трудового законодавства. У зв`язку із звільненням працівника в період тимчасової непрацездатності роботодавець наказом від 05 жовтня 2015 року № 138-к вніс зміни до наказу від 18 вересня 2015 року № 132-к та вважав датою звільнення [PERSON] 28 вересня 2015 року (26 вересня та 27 вересня 2015 року вихідні дні). Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08 листопада 2016 року поновлено [PERSON] на посаді головного бухгалтера І категорії Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» з 28 вересня 2015 року; стягнуто з Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 вересня 2015 року по 08 листопада 2016 року в розмірі 61 437,39 грн та 2 507,12 грн премії за вересень 2015 року, всього 63 944,51 грн з вирахуванням всіх обов`язкових платежів передбачених чинним законодавством; стягнуто з Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У рішенні Апеляційного суду Херсонської області від 08 листопада 2016 року зазначено, що в межах наданих сторонами доказів, встановлено, що, скоротивши посаду бухгалтера І категорії з одного підрозділу та ввівши за рахунок цієї посади нову одиницю завідуючого лабораторією іншого нествореного підрозділу, ДУ «ХВЕЗ» фактично провела зміни в організації виробництва і праці, не повідомивши про такі зміні у порядку передбаченому чинним законодавством і умовами трудового договору первинну профспілкову організацію та не обґрунтувавши економічність і правомірність вчинення таких дій. ДУ «ХВЕЗ» виплатило [PERSON] всі необхідні платежі (платіжна відомість за січень 2017 року, платіжні доручення від 30 січня 2017 року № 28, від 30 січня 2017 року № 30, від 30 січня 2017 року № 548, від 22 червня 2017 року № 6, від 22 червня 2017 року № 5, від 22 червня 2017 року № 4) (а.с.30-34). Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Статтею 136 КЗпП України визначений порядок покриття шкоди, заподіяної працівником. Приписами частини четвертої статті 136 КЗпП України передбачено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до пункту 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержуватися вимог статей 134 (п. 8), 237 КЗпП України про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службову особу обов`язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу. При цьому належить врахувати, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. У статті 5 Статуту державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» визначено, що Управління ХВЕЗ здійснює його директор. Директор ХВЕЗ самостійно вирішує питання діяльності установи за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції Уповноваженого органу управління. Директор ХВЕЗ: здійснює керівництво діяльністю установи на засадах єдиноначальності та несе персональну відповідальність за виконання покладених на ХВЕЗ завдань щодо ефективного використання майна та цільового призначення коштів; видає, в межах своєї компетенції, накази організаційно-розпорядного характеру, видає розпорядження, дає доручення, організовує та контролює їх виконання., призначає на посади та звільняє з посад фахівців, начальників структурних підрозділів, має право заохочувати та накладати стягнення у відповідності з чинним законодавством України. Згідно із контрактом з директором Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» від 26 січня 2012 року № 55 та додаткової угоди № 03 до контракту від 26 січня 2012 року № 55, директором Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» до 28 січня 2018 року включно є [PERSON] . Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв [PERSON] претензію від 16 грудня 2016 року № 266 з вимогою відшкодувати шкоду, однак 04 січня 2017 року конверт повернувся не врученим з відміткою Укрпошти «за відмовою адресата від одержання». 15 лютого 2017 року позивач направив відповідачу повторну претензію № 01-11/33 з вимогою погасити заборгованість. До даного часу [PERSON] коштів не повернув, доказів протилежного суду не надано. З аналізу вищенаведених обставин справи та норм чинного законодавства судом встановлено, що відповідач [PERSON] на час виникнення спірних правовідносин був посадовою особою, який прийняв рішення про звільнення [PERSON] з займаної нею посади та підписав відповідний наказ. Такі дії посадової особи у судовому порядку були визнані неправомірними, вчиненими з порушенням норм КЗпП України. Оскільки, відповідно до трудового контракту та статуту установи, саме на директора [PERSON] були покладені обов`язки щодо прийняття управлінських рішень, прийняття та звільнення з займаних посад працівників, самостійно вирішувати управлінські питання та нести персональну відповідальність за виконання покладених на підприємство, що знаходиться під його керівництвом, завдань, суд приходить до висновку, що саме на [PERSON] покладається відповідальність за прийняття неправомірних рішень та винесення наказу, що скасований судом, а тому саме [PERSON] , як директор ДУ «ХВЕЗ» повинен покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи та моральної шкоди. Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1 600,00 грн.

Outcome: approved