Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територійв розмірі 1274,39 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він є багатогалузевим підприємством, яке здійснює обслуговування багатоквартирних будинків та приватних секторів у м.Моршин. Одним із предметів діяльності підприємства є надання послуг з утримання будинків, споруд та при будинкових територій.Відповідач зареєстрований та проживає у квартирі № 38 в будинку №9 на вул. І.Франкав в м. Моршин Львівської області, користується житлово-комунальними послугами (послугами з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій), але своєчасно не оплачує за споживання наданих йому послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 1274,39 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, вважала, що підстав для засотування строків позовної давності немає, оскільки відповідно до наданої ПЖКГ довідки про нарахування та оплату за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідач у листопада та грудні 2011р. сплатив за надані послуги у розмірі, що перевищує нараховану за місяць суму. Відповідач [PERSON] подав письмове ззаперечення на позов, в якому зазначав, що позивачем подано до суду неправдиві дані необґрунтовано види наданих послуг, складові та ціни послуг відповідно до кінцевої суми послуг згідно площі квартири; між ними не погоджено істотних умов договору надання послуг; позивачем не надано доказів того, що борг виник за період 2009-2012р., копій квитанцій, доказів їх неоплати, договору про надання послуг, площі квартири. Просив застосувати строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, який позивачем пропущений, та відмовити в задоволенні позову. Окрім цього, позивач в судовому засіданні пояснив, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з нього, виникла внаслідок того, що йому було зайво нараховано приблизно 240 грн. і позивач відмовлявся здійснити перерахунок, тому він протягом певного періоду до кінця 2011р. не здійснював оплату за надані послуги. Після того як керівником ПЖКГ став його хороший знайомий, він продовжив регулярно оплачути за надані послуги і платить до цього часу. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За ст.162 ЖКУ оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992р. № 572, із змінами, внесенеми постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідачі фактично користуються послугами, які їм надаються з боку позивача, що свідчить про існування договірних відносин між сторонами. Тому відповідач зобов'язаний нести витрати по утриманню та обслуговуванню будинку та прибудинкової території відповідно до затверджених рішенням виконкому Моршинської міської ради тарифів. При цьому враховується позиція Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013, і згідно з якою, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Оскільки відповідач від послуг, які надавав позивач, не відмовлявся, регулярно вносив оплату за ці послуги, за таких обставин відсутність письмового договору між сторонами по обслуговуванню будинку та прибудинкової території за умовами користування відповідачами послугами, які надавав позивач, само по собі не може бути підставою вважати відповідачів вільними від обов'язку оплати послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Згідно з довідкою, яка видана позивачем 05.04.2016р. за №867, відповідач зареєстрований та проживає у квартирі № 38 в будинку №9 на вул. І.Франка в м. Моршин Львівської області (а.с.6). Відповідно до довідки про нарахування та оплату за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (а.с.9), яка також видана позивачем, відповідач станом на березень 2016р. заборгував позивачу за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій 1274,39 грн. З цієї довідки також вбачається, що станом на жовтень 2011р. існувала заборгованість в розмірі 1342 грн. 13 коп. За послуги, що надавалися в листопаді 2011р., нараховано 47,48 грн. - сплчено 112 грн., за надані у грудні цього ж року нараховано 38,26 грн. сплчено 47,48 грн. Згідно цієї ж довідки відповідач з січня 2012р. по березень 2016р. щомісячно вносив нараховану позивачем поточну плату за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, незважаючи на твердження про те, що послуги позивачем належним чином не надаються. Оскільки відповідач не представив будь-якого іншого доказу в спростування заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та при будинкових територій у період, коли нарахування здійснювалось позивачем, суд вважає наданий позивачем розрахунок належним доказом для стягнення визначеної в ньому суми в примусовому порядку. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч.2 та ч.3 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, для того, щоб позовну вимогу про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, заявлену поза межами строку позовної давності можна було залишити без задоволення, необхідно щоб трьохрічний строк не переривався, так як після переривання він буде обчислюватись заново, і в позивача буде право протягом трьох років пред'явити відповідну вимогу до боржника. В даному випадку, виходячи з правової природи відносин, які встановились між сторонами, вчинення дій, що свідчать про визнання свого боргу, є здійснення відповідачем оплати за житлово-комунальні послуги і відповідно, не здійснення такої оплати є початком перебігу строку позовної давності. Враховуючи ту обставину, що відповідач систематично щомісячно протягом 2012р. березня 2016р. вносив плату за надані послуги, що підтверджується наданою позивачем інформацією, тобто вчиняв дії, які законодавець розцінює як початок нового обчислення строків позовної давності, такий строк пропущеним не є, і відповідно, наслідки його спливу застосовані бути не можуть. Отже, відповідач вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого обовязку вносити оплату за надвані позивачем житлово-комунальні послуги, а відтак, й про визнання ним боргу, тому строк позовної давності в даному випадку не пропущений. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума боргу 1274,39 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. Враховуючи, що ухвалою від 05.05.2016р. відстрочено сплату судового збору, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн.

Outcome: approved