Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з даним позовом, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 січня 2018 р., видане приватним нотаріусом Жихар В.М. на ім`я [PERSON] на спадкове майно, яке складається з будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.01.2018, видане приватним нотаріусом Жихар В.М. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] . На момент смерті останній належала квартира 1, що знаходиться у будинку [ADDRESS] та 7 га землі. Сторони по справі є рідними братом та сестрою, а тому є спадкоємцями першої черги після смерті матері. Однак після смерті матері відповідачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та не зазначила, що крім неї у ще один спадкоємець, а саме позивач, який є особою з інвалідністю ІІ групи та не має змоги пересуватись. А тому у спадщині був призначений один спадкоємець - відповідачка. Тому вважає, що спірні свідоцтва видані з порушенням законодавства, тобто в них не включено всіх спадкоємців. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та зазначила, що позивачу було відомо про факт смерті матері і відкриття спадщини після її смерті. Він був присутній на похоронах матері. Відповідачка неодноразово повідомляла позивача про необхідність звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте останній відмовлявся. За спільною згодою сторін до спірного будинку були заселені орендатори. За кошти отримані від оренди відповідачка купувала для позивача дрова для опалення, продукти харчування. Відповідачка не заперечує проти оформлення права власності на спірний будинок на ім`я позивача, за умови сплати за його рахунок нотаріальних послуг. 3-я особа, в судове засідання не з`явився, надав суду документи, на підставі яких було видано спірні свідоцтва про право на спадщину за законом. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 13 липня 2017 р. було складено актовий запис № 867, свідоцтво про смерть видане Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. На момент смерті [PERSON] спадкоємців з нею за місцем проживання зареєстровано не було. 30 серпня 2017 р. відповідачка звернулась до приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П. з заявою про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті її матері - [PERSON] та 26 січня 2018 р. отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: на квартиру № 1 , що складає [ADDRESS] , [ADDRESS] господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку, загальною площею 5,4213 га, розташованої на території Малорязанцівської селищної ради, за межами населених пунктів, земельна ділянка № 67,2, Попаснянського району Луганської області. З наданих суду сторонами доказів вбачається, що позивач до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не звертався. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Як передбачено статтею 1268 ч.1, 3, 4 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та не отримував відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, інші передбачені законом підстави вважати його таким, що прийняв спадщину, відсутні - права позивача щодо видачі спірних свідоцтв про право на спадщину відповідачці не порушені, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір підлягає віднесенню на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed