Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача (з уточненнями а.с.21-23), в якому просив визнати недійсним положення пункту 7.5 «Оплата послуг за цим Договором здійснюється Власником з 08.09.2009 року» Договору про надання послуг №39/07/К від 29.12.2012 року, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 7» та [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що Договір про надання послуг №39/07/К був укладений Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 7» та [PERSON] 29.12.2012 року, при цьому, відповідно до умов цього договору (п.1.1-1.2.2) предметом цього договору є надання Підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 7» [PERSON] - як Власнику [ADDRESS], послуг пропускного режиму шляхом організації цілодобової служби консьєржів або організації «через автоматизовану систему диспетчеризації в будинку». Проте, пункт 7.5 «Оплата послуг за цим Договором здійснюється Власником з 08.09.2009 року» був підписаний позивачем помилково, оскільки він не був власником вказаної квартири та не отримував вказані послуги з 08.09.2009 року, а отже вказаний пункт має бути визнаний недійсним відповідно до положень ЦК України. Представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обгрунтування. Представник відповідача заперечувала проти задоволення вказаних позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, доказів не надала. Враховуючи викладене, проаналізувавши всі матеріали справи, в тому числі, копії, автентичність яких сторонами не заперечується: спірного договору та витягу про державну реєстрацію права власності позивача на [ADDRESS] (а.с.26, 27, 30), суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Договір про надання послуг №39/07/К був укладений Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 7» та [PERSON] 29.12.2012 року, при цьому, відповідно до умов цього договору (п.1.1-1.2.2) предметом цього договору є надання Підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 7» [PERSON] - як Власнику [ADDRESS], послуг пропускного режиму шляхом організації цілодобової служби консьєржів або організації «через автоматизовану систему диспетчеризації в будинку». У витязі про державну реєстрацію права власності позивача на [ADDRESS] зазначено, що рішення про державну реєстрацію вказаного права прийнято 01.10.2012 року, а підставою для його виникнення є мирова угода, затверджена ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.05.2012 року. Отже, вочевидь пункт 7.5 «Оплата послуг за цим Договором здійснюється Власником з 08.09.2009 року» не може бути визнаний таким, що відповідає як фактичним обставинам, так і внутрішній волі позивача, оскільки до вищевказаної дати позивач не був Власником вказаної квартири, та крім того, не отримував вказані послуги «пропускного режиму» з 08.09.2009 року, а тому суд вважає очевидним та доведеним, що вказаний пункт 7.5 був підписаний позивачем саме внаслідок помилки, в тому числі, у зв»язку з неможливістю використання ним за цільовим призначенням послуг, які могли бути надані лише в минулому та ще і не йому. У відповідності зі ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.3 ст.203 ЦК України: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до положень ч.1 ст.229 ЦК України: якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і огульні заперечення сторони відповідача не спростовують такого висновку суду. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» належить: стягнути на користь [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7», ЄДРПОУ 33443614, 243 грн. 60 коп. - судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved