Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом до [PERSON] про визнання права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Вказує, що на час смерті, батько мав у власності садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою в [ADDRESS] , який в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею - 71.6 кв.м, житловою площею - 32.0 кв.м); «Г» - погребу з шийкою, «б» - прибудови, «б1» - прибудови, «Б» - літньої кухні, «В» - сараю, «Д» - вбиральні, «№1» - колодязю питного, «№2» - огорожі. Зазначає, що з метою переоформлення спадщини, позивач як спадкоємець за законом першої черги звернувся до Гребінківської державної нотаріальної контори, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус йому відмовила, мотивуючи свої дії відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Також зазначив, що спадкоємцем першої черги спадкування є дружина спадкодавця - мати позивача [PERSON] , яка не бажає успадковувати вищевказане майно та не заперечує проти того, щоб його успадкував позивач. В зв`язку з наведеним просить суд, визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 12.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і судовий розгляд справи призначений на 29.10.2020 року з викликом сторін (а.с.21-23). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 29.10.2020 на підставі клопотання представника позивача адвоката Чумарного А.І. замінено первісного відповідача Почаївську сільську раду Гребінківського району Полтавської області на належного відповідача [PERSON] . Розгляд справи відкладено на 09.11.2020 року о 13 год. 00 хв.(а.с.77-79). В підготовче судове засідання 09.11.2020 року позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість в матеріалах справи (а.с.83) міститься заява представника позивача адвоката Чумарного А.І., якою останній просить проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явився, натомість надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує, просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с.84,85). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України в підготовчому засіданні суд ухвалює судове рішення у разі визнання позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Ульяновка (нині - Почаївка) Гребінківського району Полтавської області помер батько позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Ульяновською сільською радою, Гребінківського району, Полтавської області 22 жовтня 2014 року, актовий запис № 13 (а.с.7 зворот). Позивач, [PERSON] , є сином померлого [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 12.09.1971 року, виданим Ульяновською сільською радою Гребінківського району Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис №28 (а.с. 5 зворот). Також спадкоємцем майна померлого є мати позивача [PERSON] , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 16.07.1966 року, виданим Ульяновською сільською радою Гребінківського району Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис №16, та прийняла спадщину шляхом спільного проживання на момент смерті [PERSON] (а.с. 7). Із довідки, яка видана виконавчим комітетом Почаївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області від 05.09.2017 року №391 вбачається, що дійсно відповідно до рішення виконавчого комітету Ульяновської сільської ради від 18.04.1997 року (протокол №5) власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (помер [INFO] ) (а.с.8). Відповідно до довідки, яка видана виконавчим комітетом Почаївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області від 05.09.2017 року №394, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (помер [INFO] ) (а.с.16). Із довідки, яка видана виконавчим комітетом Почаївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області від 05.09.2017 року №393 вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , який належав на праві власності гр. [PERSON] , що помер [INFO] , розташований на земельній ділянці площею 0,21 га. Земельна ділянка не приватизована і є власністю Почаївської сільської ради (а.с.15). Згідно із довідкою, яка видана виконавчим комітетом Почаївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області від 05.09.2017 року №392, останнім місцем проживаня гр. [PERSON] (помер [INFO] ), було [ADDRESS] . На час смерті, за цією ж адресою зареєстровані: дружина - [PERSON] , 1938 року народження (а.с.392). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Експертне бюро «Рідний Дім» від 09.09.2020 року № 1914, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок в Реєстрі прав власності на нерухоме та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрований. Всі будівлі та споруди побудовані до 05.08.1992 року (а.с.11). 11 жовтня 2017 року органом БТІ на ім`я [PERSON] - позивача у справі, виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). З даного технічного паспорту вбачається, що за адресою : [ADDRESS] , збудовані наступні об`єкти: «А-1» - житлового будинку (загальною площею - 71.6 кв.м, житловою площею - 32.0 кв.м), рік побудови 1976; «Г» - погребу з шийкою, рік побудови 1976; «б» - прибудови, рік побудови 1976; «б1» - прибудови, рік побудови 1976; «Б» - літньої кухні, рік побудови 1976; «В» - сараю, рік побудови 1976; «Д» - вбиральні, рік побудови 1976; «№1» - колодязю питного, «№2» - огорожі.. Згідно даних звіту незалежної оцінки, ринкова вартість всіх об`єктів становить 36054,00 гривень (а.с. 12). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.08.2020 року, яка видана в.о. завідувача Гребінківської ДНК Л.Д. Потапенко, вбачається, що спадкова справа на майно померлого [INFO] - [PERSON] , згідно алфавітної книги в Гребінківській ДНК заведена за №214/2016 рік, відповідно матеріалів спадкової справи, спадщину прийняли: дружина - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та син - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про інших спадкоємців які б могли прийняти спадщину чи відмовитися від неї, не відомо. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус відмовляє, зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадковий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.17). З наданих позивачем суду документів встановлено, що спору щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , немає. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За нормою ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 . Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач, який прийняв спадщину після смерті свого батька, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набув право власності в порядку спадкування за законом з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі викладеного,

Outcome: approved