Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом та просить постановити судове рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 11.05.2004 року у розмірі 28 098,92 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.05.2004 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим, станом на 31.07.2013 року виникла заборгованість в розмірі 28 098,92 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 8364,82 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 19 734,10 грн., яку відповідач добровільно не погашає. В зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. В письмовій заяві позов підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу у відсутності свого представника. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що на підставі договору про відкриття картрахунку вона отримала у позивача кредитну картку з встановленим кредитним лімітом в розмірі 3000 грн. Строк виконання нею зобов'язань по сплаті кредиту та процентів за його користування в розмірі 3% річних на залишок заборгованості, визначається датою закінчення терміну дії кредитної картки, а саме: 11.05.2006 року. Будь-яких інших договорів (додатків чи додаткових угоди до договору) між нею та позивачем підписано не було. Умов та правил про надання банківських послуг вона не підписувала. Погашення кредиту проводилося нею до вересня 2009 року. З вересня 2009 року вона коштів за кредитом не сплачувала. В продовж трьох років з дня порушення нею зобов'язання, тобто до жовтня 2012 року, позивач вимог до неї не пред'являв. Просила застосувати позовну давність та відмовити позивачеві у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 травня 2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% річних із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміта відповідає строку дії картки /строк дії картки 2 роки/. Відповідач в судовому засіданні визнала, що отримала кредитні кошти в сумі 3000 грн. Отримавши кредитні кошті, відповідачка тим самим погодилася з істотними умовами договору. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік, що встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Відповідно до п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до норм ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пункт 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснює, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, сторонами було визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договір за кредитною карткою було укладено 11.05.2004р., а тому з урахуванням п.9.12 Умов договір діяв 24 місяці, тобто до 11.05.2006р., і з вказаної дати розпочався відлік строку позовної давності в три роки який закінчився відповідно, 11.05.2009р. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом згідно штемпелю вхідної кореспонденції 18.09.2013р., тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, і поважної причини пропуску цього строку Банком не наведено. Відповідач в ході розгляду справи заявив заяву про застосування позовної давності, що підтверджується його власними запереченнями проти позову, які містяться в матеріалах справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право Банку на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском Банком строку позовної давності. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed