Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача стягнення суми інфляції та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання вироку суду, посилаючись на те, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2016 року, визнано винним у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України та задоволено цивільний позов [PERSON], яким стягнуто на його користь з [PERSON] заподіяну матеріальну та моральну шкоду у розмірі 22 3000,00 грн. На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист, який позивачем було пред'явлено для примусового виконання до виконавчої служби. Виконавчий документ було повернуто стягувачу в зв'язку з неможливістю стягнення коштів та відсутністю інформації про джерела доходів відповідача. 23.11.2017 року відповідачем було сплачено кошти, які зараховано на рахунок виконавчої служби. Позивач стверджує, що відповідач будучи обізнаним про свій обов'язок відшкодувати шкоду завдану позивачу, жодних дій для виконання вироку суду в добровільному порядку не вчинив, умисно вчиняв дії, що унеможливлювали та ускладнювали виконання судового рішення, не виконував рішення суду та вимоги державного виконавця про стягнення грошових коштів. В зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 29.04.2016р. по 23.11.2017р. В судове засідання позивач не з'явився, направив на адресу суду заяву де просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с. 23. Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останнього та ухвалити у справі заочне рішення за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2016 року по справі №1-КП/359/83/2016 відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та стягнуто на користь позивача матеріальну та моральну шкоду в розмірі 223000,00 грн. /а.с.7-8/. Вказане судове рішення було проголошено у присутності [PERSON] На виконання вказаного вироку, судом був виданий виконавчий лист, який позивач пред'явив для примусового виконання до Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. 17 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 51446076) з примусового виконання виконавчого листа № 1-кп/359/83 виданого 02.06.2016 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення боргу в сумі 22300,00 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] /а.с. 9/. Разом з тим, 15.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки в ході проведення виконавчих дій не вдалось встановити майно та джерела доходів відповідача за рахунок яких можна було б стягнути кошти /а.с.10/. Позивач повторно пред'явив виконавчий лист № 1-кп/359/83, у зв'язку з чим 17.05.2017 року державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 53964916) /а.с.11/. 24 листопада 2017 року державним виконавцемДарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53964916 у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі згідно виконавчого листа. Борг перераховано згідно платіжного доручення № 9909 від 23.11.2017 р. /а.с.12/. Проте, в зв'язку з тим, що відповідач вироку суду виконав несвоєчасно, позивач просить стягнути з останнього на його користь суму збитків від інфляції в розмірі 4542,91 грн. та 3 % річних в розмірі 1050,83 грн. за період з 29.04.2016 року по 23.11.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного суду України від 01.10.2014 року по справі №6-113/цс14, викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України. До таких способів належить, серед іншого, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved