Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач Державне спеціалізоване автотранспортне підприємство Державного комітету телебачення і радіомовлення України звернулося до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором зберігання майна № 36 від 30.12.2016 року в розмірі 45740,00 грн., інфляційні збитки у розмірі 2354,35 грн., три відсотки річних 550,53 грн., пеню у розмір 4155,589 грн., а разом 52800,47 грн., та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.2016 року між сторонами був укладений Договір зберігання майна N36. Згідно п.4.1 Договору зберігання майна №36 від 30.12.2016р. відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати щомісячну плату за зберігання майна. Відповідно п. 6.2 Договору зберігання майна №36 від 30.12.2016р. у випадку не оплати в строк платежів, передбачених у п.4.1 даного Договору, позивач має право стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Згідно п.4.2 Договору зберігання майна N35 від 30.12.2016р. щомісячна плата складає 5300,00 грн. включаючи ПДВ. 31.03.2017 року була заключена Додаткова угода №1, згідно п.2 якої щомісячна плата встановлена 5400,00грн. включаючи ПДВ. Свої зобов'язання відповідач не виконував, борг по виконанню умов Договору зберігання майна №36 від 30.12.2016 року станом на 01.11.2017 року склав 45740,00 грн. 03.10.2017 року [PERSON] був попереджений, що в разі несплати грошових зобов'язань на підставі п. 7.1. Договору N36 від 30.12.2016 року, Договір буде достроково розірваний. [PERSON] на попередження не відреагував. Наказом № 47 від 02.11.2017 року Договір був розірваний. Інфляційні збитки за період дії Договору зберігання майна №36 від 30.12.2016 р. склали 2354грн.35 коп., 3% річних за період невиконання умов Договору склали 550 грн.53 коп., пеня за період невиконання умов Договору склала 4155 грн.59 коп. Разом борг склав 52800 грн. 47 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, представник [PERSON] подав до суду заяву у якій просить розглядати справу без його участі, у заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 31.05.2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.12.2016р. між Державним спеціалізованим автотранспортним підприємством Державного комітету телебачення і радіомовлення України та [PERSON] укладено Договір зберігання майна №36 (а.с. 39-40) Відповідно до п. 2.1 Договору зберігання майна Державне спеціалізоване автотранспортне підприємство Державного комітету телебачення і радіомовлення України виділило на зберігання майна [PERSON] нежитлове приміщення загальною площею 100,00 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За даним Договором Державне спеціалізоване автотранспортне підприємство Державного комітету телебачення і радіомовлення України зберігає майно [PERSON] до 31.03.2017 р. (п. 3.1. Договору зберігання майна). Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. [PERSON] зобов'язався сплачувати Державному спеціалізованому автотранспортному підприємству Державного комітету телебачення і радіомовлення України щомісячну плату за зберігання майна. Плата за зберігання майна здійснюється щомісячно до 5 числа (п. 4.1. Договору зберігання майна). Згідно п. 4.2. Договору зберігання майна щомісячна плата за зберігання майна становить 5300,00 грн., в тому числі ПДВ за ставкою 20%, що складає 883,33 грн. На підставі акту прийому-передачі від 30.12.2016р. [PERSON] передав Державному спеціалізованому автотранспортному підприємству Державного комітету телебачення і радіомовлення України на зберігання майно (а.с. 41, 41 зв.). 31.03.2017 р. між Державним спеціалізованим автотранспортним підприємством Державного комітету телебачення і радіомовлення України та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору зберігання майна №36 від 30.12.2016року (а.с. 36), відповідно до умов якого сторони погодили, що Державне спеціалізоване автотранспортне підприємство Державного комітету телебачення і радіомовлення України зберігає майно з 01.04.2017року по 31.12.2017 року та плата за зберігання майна становить 5400,00 грн., в тому числі ПДВ за ставкою 20%, що складає 900,00 грн. За нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як убачається з розрахунку позивача, сума боргу за Договором зберігання майна № 36 від 30.12.2016 р. та Додаткової угоди № 1 до Договору зберігання майна станом на 01.11.2017 р. становить 45740,00 грн.(а.с. 35). 03.10.2017 р. співробітниками Державного спеціалізованого автотранспортного підприємства Державного комітету телебачення і радіомовлення України [PERSON] вручалося попередження про дострокове розірвання Договору з 04.11.2017 року, від підпису на якому відповідач відмовився (а.с. 43). Наказом Державного спеціалізованого автотранспортного підприємства Державного комітету телебачення і радіомовлення України № 47 від 02.11.2017 р. на підставі п.7.1. Договору зберігання майна № 36 від 30.12.2016 р. через невиконання відповідачем зобов'язань договір достроково розірвано з 03.11.2017 року (а.с. 42). У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Отже, за викладених вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за Договором зберігання майна №36 від 30.12.2016р. знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Згідно п. 6.2 Договору зберігання майна №36 від 30.12.2016р., у випадку не оплати у строк платежів передбачених у статті 6 даного Договору, Державне спеціалізоване автотранспортне підприємство Державного комітету телебачення і радіомовлення України має право стягнути з [PERSON] пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як убачається з позовної заяви та розрахунків, період нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 01.02.2017р. по 01.11.2017р. Облікова ставка НБУ з 01.02.2017р. до 13.04.2017р. встановлена на рівні 14 відсотків річних, з 14.04.2017р. до 25.05.2017р. встановлена на рівні 13 відсотків річних, з 26.05.2017р. до 26.10.2017р. встановлена на рівні 12,5 відсотків річних, з 27.10.2017р. до 01.11.2017р. встановлена на рівні 13,5 відсотків річних, у зв'язку з чим пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення складає 4546,99грн. ((2640грн. х (2х14/365) х 28: 100)+ (7940грн. х (2х14/365) х 31: 100)+ (13340грн. х (2х14/365) х 13: 100)+ (13340грн. х (2х13/365) х 17: 100)+ (18740грн. х (2х13/365) х 25: 100)+ (18740грн. х (2х12,5/365) х 6: 100)+ (24140грн. х (2х12,5/365) х 30: 100)+ (29540грн. х (2х12,5/365) х 31: 100)+ (34940грн. х (2х12,5/365) х 31: 100)+ (40340грн. х (2х12,5/365) х 30: 100) +(45740грн. х (2х12,5/365) х 26: 100)+ +(45740грн. х (2х13,5/365) х 5: 100)). Таким чином, враховуючи ст. 13 ЦПК України, позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу в розмірі 4155,59 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з позову та розрахунків позивача період нарахування інфляційних втрат та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 01.02.2017 р. до 01.11.2017 р. в сумі 2 354 грн. 35 коп. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив у 2017 році: лютий 2017р. -101,0; березень 2017р. - 101,8; квітень 2017р. - 100,9; травень 2017р. - 101,3; червень 2017р. - 101,6; липень 2017р. -100,2.; серпень 2017р.- 99,9; вересень 2017 -102,0; жовтень 2017р. - 101,2. Отже інфляційна складова боргу за вказаний період, виходячи з сум заборгованості становить - 2220,32грн. (101,0/100*2640-2640) +(101,8/100*7940-7940) +(100,9/100*13340-13340) +(101,3/100*18740,00-18740) +(101,6/100*24140,00-24140) +(100,2/100*29540-29540) +(99,9/100*34940-34940) + (102,0/100*40340-40340) +(101,2/100**45740-45740). Отже, позовні вимоги у частині стягнення інфляційних нарахувань підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2 220 грн. 32 коп. Виходячи з розміру простроченої суми заборгованості, помноженої на 3% та кількості повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100, розмір 3% річних складає 546,78 грн. (2640*3*28/365/100 +7940*3*31/365/100 +13340*3*30/365/100 +18740*3*31/365/100 +24140*3*30/365/100 +29540*3*31/365/100 +34940*3*31/365/100 +40340*3*30/365/100 +45740*3*31/365/100). Враховуючи ст. 13 ЦПК України, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних також підлягають частковому задоволенню в розмірі 546 грн. 78 коп. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем не надано. Отже позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 1600 грн. 00 коп. (а.с. 1).

Outcome: partial