Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами №СМ-001/209/2006 від 15.06.2006 року та №СМ/SME010/006/2007 від 27.04.2007 року у розмірі 60440,49 доларів США, що еквівалентно 1620530,41 грн. по курсу НБУ станом на 18.04.2017 року. При цьому посилається на те, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено вказані кредитні договори. Відповідач свої зобовязання за кредитними договорами не виконала та допустила заборгованість. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову та просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.06.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №СМ-001/209/2006 про надання кредиту в сумі 50100,00 доларів США з кінцевим строком повернення 15.06.2013 року за умови сплати процентів за його користування. 27.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №СМ/SME010/006/2007 про надання кредиту в сумі 35000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 27.04.2014 року за умови сплати процентів за його користування. Свої зобовязання перед [PERSON] банк виконав повністю та надав вказаному відповідачу кредитні кошти, відповідно до умов вищезазначених кредитних договорів. Згідно з договорами купівлі-продажу кредитного портфелю та про відступлення права вимоги від 24.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вищевказаними кредитними договорами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] порушила умови вищезазначених кредитних договорів та допустила заборгованість станом на 18.04.2017 року, яка за кредитним договором №СМ-001/209/2006 від 15.06.2006 року складає 33386,08 доларів США, що еквівалентно 895147,57 грн. по курсу НБУ станом на 18.04.2017 року, з яких: 31051,62 доларів США (832556,03 грн.) заборгованість по кредиту; 2334,46 доларів США (62591,54 грн.) сума відсотків за користування кредитом. За кредитним договором №СМ/SME010/006/2007 від 27.04.2007 року заборгованість відповідача складає 27054,41 доларів США, що еквівалентно 725382,84 грн. по курсу НБУ станом на 18.04.2017 року, з яких: 25859,91 доларів США (693355,90 грн.) заборгованість по кредиту; 1194,50 доларів США (32026,94 грн.) сума відсотків. Загальна сума заборгованості відповідача становить 60440,49 доларів США, що еквівалентно 1620530,41 грн. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили за кредитним договором №СМ-001/209/2006 від 15.06.2006 року дату остаточного повернення кредиту 15.04.2013 року та по кредитному договору №СМ/SME010/006/2007 від 27.04.2007 року 27.04.2014 року. Також сторони встановили щомісячне погашення кредиту з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту відповідно до графіку повернення кредиту та сплати процентів Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника провернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Таким чином, умовами договорів погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договорів сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредитів частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договорами, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитами. Оскільки умовами договорів передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договорів погашення кредитів повинно здійснюватися позичальником частинами згідно графіків платежів, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Як встановлено судом, відповідач виконала щомісячні зобовязання з погашення кредитів та процентів за користування ними в останнє за кредитним договором №СМ-001/209/2006 від 15.06.2006 року по тілу кредиту 07.05.2010 року, а по відсоткам 11.01.2012 року та по кредитному договору №СМ/SME010/006/2007 від 27.04.2007 року по тілу кредиту 31.03.2010 року, а по відсоткам 11.01.2012 року. У свою чергу банк звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості з відповідача за вищезазначеними кредитними договорами лише 09.08.2017 року. Отже, аналізуючи умови договорів сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі №6-20цс14. У звязку з наведеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу загального строку позовної давності за заявою відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed