Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], посилаючись на те, що 29.08.2014 року уклав з відповідачкою договір № 2930Р на заміну в квартирі віконного блоку з деревяних конструкцій на металопластикові з кращим енергозберігаючим ефектом. Вартість послуг склала 1449 грн. При підписанні акту виконаних робіт позивач відмітив, що розміри віконного блоку по висоті занижено відносно існуючого пройому (отвору) в стіні, однак відповідач на звернення позивача не реагує та добровільно недоліки не бажає усунути. У звязку з такими діями позивачу також завдано моральної шкоди, як споживачу, яку він оцінює в 300 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту прав споживача. 29 серпня 2014 року між позивачем (замовник) та СПД [PERSON] (підрядник) укладено договір № 2930Р. За змістом ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно п. 1.1 Договору, підрядник зобовязується продати замовнику продукцію, визначену а. 1.2 цього договору, виконати роботи по демонтажу старих конструкцій, монтажу конструкцій продукції та жорстокому ї укріпленню в пройомі, ліквідуванню технологічної щілини та проводити гарантійне обслуговування роботи в обсязі та на умовах, визначених цим Договором. Отже, між сторонами укладено договір побутового підряду. Пунктом 5.1 Договору визначено вартість продукції 1429 грн. Згідно п. 4.1 Договору здавання робіт підрядником і приймання їх замовником здійснюється шляхом підписання Акту виконаних робіт. Позивач стверджує, що договір відповідачкою не виконано належним чином, акт виконаних робіт не підписано. Однак такі твердження є безпідставними, бо як вбачається із копії акту виконаних робіт від 09.09.2014 року він підписаний позивачем, ніяких зауважень позивача в ньому не зазначено. Крім того, позивачем підписано комерційну пропозицію від 29.08.2014 року, жодних зауважень у позивача також не було. Позивачем не складалось та не пропонувалось до складання дефектного акту як того вимагає п. 2.2.2 Договору. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Однак, при прийманні виконаної роботи позивач бачив, що розміри готового вікна не відповідають розмірам віконного пройому, та міг про це повідомити відповідача, однак цього не зробив, а підписав акт прийому та оплатив послуги в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, що встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Право споживача на отримання відшкодування моральної шкоди та обовязок суду вирішити питання щодо такого відшкодування встановлений ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» так як даною нормою закону передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідачки моральної шкоди суд виходив з оцінки причинного звязку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, встановленої судом, та зясував, що факт заподіяння позивачу моральних страждань та втрат немайнового характеру не підтверджено, а тому вказана вимога також не підлягає задоволенню. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог [PERSON] На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 23, 526, 527, 865 ЦК України, ст. ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed