Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа: Дніпропетровська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], право власності на домоволодіння по вул. Патона, 2-в в м. Дніпропетровську та на домоволодіння №25 по вул. Радянській у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомили. Зі згоди позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ст. 114 ЦПК України). Однією з позовних вимог позивача є визнання права власності на домоволодіння №25 по вул. Радянській у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, а тому відповідно до ст. 114 ЦПК України справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що 05 серпня 2001 року помер [PERSON], який являються батьком позивача. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Патона, 2-в. З 17.05.1990 року і до сьогоднішнього дня позивач зареєстрований та проживає [INFO], де до смерті проживав і його батько [PERSON]. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 року N 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.94 року за N 152/361, з наступними змінами, визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця. Отже, позивач, будучи зареєстрованим в будинку спадкодавця з 17.05.1990 року по теперішній час, фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті батька. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14.11.1996 року, виданому взамін свідоцтва про право на спадщину, [PERSON], належить лише 1/2 частина домоволодіння по вул. Патона 2-в в м. Дніпропетровську. Проте, [PERSON] на момент його смерті домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Патона, 2-б належало в цілому. Так, рішенням суду 4-го відділку Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 28.01.1958 року, залишеним без змін ухвалою Обласного суду м. Дніпропетровська від 18.02.1958 року, виділено у користування співвласників у домоволодінні по вул. Патона 2-б в м. Дніпропетровську по 1/4 частки кожному у реальних долях: квартиру №1 в будинку А-1 - [PERSON] Лаврентієвичу; квартиру №2 в будинку А-1 - [PERSON]; квартиру № 3 в будинку Б-1 - [PERSON]; квартиру №4 в будинку Б-1 - [PERSON]. Тобто, домоволодіння по вул. Патона 2-в в м. Дніпропетровську було розділено на чотири окремих об'єкти нерухомості - 4 квартири. Актом начальника Міжміського бюро технічної інвентаризації від 28.10.1983 року будинку А-1 по вул. Патона 2-б в м. Дніпропетровську, квартири в яких на той час належали [PERSON] та [PERSON], присвоєно адресу вул. Патона, 2-в. 14.05.1987 року в будинку по вул. Патона, 2-в сталася пожежа, в результаті якої повністю згоріла квартира №2, що належала на праві особистої власності [PERSON], та в якій мешкала [PERSON] Постановою надзвичайної комісії при виконавчому комітеті Кіровської районної Ради народних депутатів від 15.05.1987 року ухвалено визнати проведення капітального ремонту [ADDRESS] неможливим; здійснити капітальний ремонт [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Кіровської районної Ради народних депутатів від 11.06.1987 року затверджено постанову надзвичайної комісії при виконавчому комітеті Кіровської районної Ради народних депутатів від 15.05.1987 року; відселено [PERSON] з непридатної для проживання [INFO]; запропоновано [PERSON] розібрати [ADDRESS], будівельне сміття вивезти, а землю спланувати; зобов'язано [PERSON] здійснити капітальний ремонт, належного йому будинку. Капітальний ремонт домоволодіння по вул. Патона, 2-в в м. Дніпропетровську здійснено на підставі Рішення виконавчого комітету Кіровської районної Ради народних депутатів від 11.06.1987 року та завершено у 1997 році. Згідно технічного паспорту, виготовленого 24.11.2015 року інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], домоволодіння по вул. Патона, 2-в в м. Дніпропетровську розташоване на земельній ділянці площею 588 кв.м. та складається з: літ. А-1 - житловий будинок житловою площею 74,0 кв.м., загальною площею 121,6 кв.м., літ. а - ґанок загальною площею 1,6 кв.м., літ. Д - сарай загальною площею 15,3 кв.м., №1 - ворота, №2, №3 огорожа. Частиною 2 ст. 548 ЦК УРСР передбачено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, домоволодіння по вул. Патона, 2-в в м. Дніпропетровську належало [PERSON] в цілому. Враховуючи прийняття позивачем спадщини після смерті свого батька, зазначене домоволодіння в цілому належить позивачу з моменту смерті батька - з 05.08.2011 року. Оскільки правовстановлюючий документ (свідоцтво про право власності на житловий будинок від 14.11.1996 року) містить помилку щодо посвідчення права власності на 1/2 частку домоволодіння, право на спадщину позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності в порядку спадкування на домоволодіння по вул. Патона, 2-в в м. Дніпропетровську, яке складається з: літ. А-1 - житловий будинок житловою площею 74,0 кв.м., загальною площею 121,6 кв.м., літ. а - ґанок загальною площею 1,6 кв.м., літ. Д - сарай загальною площею 15,3 кв.м., №1 - ворота, №2, №3 -огорожа. [PERSON] є онуком померлого [PERSON], а тому саме він є відповідачем по справі. Таким чином позовні вимоги позивача у частині визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] на домоволодіння по вул. Патона, 2-в в м. Дніпропетровську знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог у частині визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на домоволодіння №25 по вул. Радянській у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову у цій частині. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 1000 грн.

Outcome: partial