Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу. Мотивував свої вимоги тим, що шлюб між ним та відповідачем був зареєстрований 16 листопада 1991 року у відділі ЗАГС Московського РВК, про що в Книзі реєстрації шлюбів 1991 року листопада місяця 16 числа зроблено відповідний актовий запис за № 1830. Від шлюбу, [INFO] року народився син [PERSON]. Сімейні стосунки у шлюбу не склались. Починаючи з серпня 2010 року не ведеться спільне господарство, мають окремий бюджет, шлюб носить формальний характер. Просить суд ухвалити рішення, яким шлюб укладений між ними розірвати, оскільки вважає, що збереження такого не можливе та суперечить їх інтересам. Позивач надіслав до суду клопотання про слухання справи у його відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягає та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлявся судом належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 листопада 1991 року у відділі ЗАГС Московського РВК, про що в Книзі реєстрації шлюбів 1991 року листопада місяця 16 числа зроблено відповідний актовий запис за № 1830. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як зазначає позивач в своїй позовній заяві сімейне життя між ними поступово погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, а тому в подальшому збереження шлюбних відносин немає будь-якого сенсу. За таких обставин, відповідно до ст. 111-112 СК України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, вважає за доцільне не надавати сторонам строк для примирення і на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved