Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та забезпечити доступу до обєктів. Позовну заяву мотивує тим, що відповідач самовільно, без наявності у неї на те законних підстав, облаштувала на земельній ділянці, на якій розміщено багатоквартирний будинок за адресою м.Ужгород, вул. Жемайте, буд.4 стаціонарну огорожу, що перешкоджає позивачу як власнику квартир в такому будинку на рівних умовах вільно користуватися спільним двором та перешкоджає йому у користуванні господарськими приміщеннями, які розміщені на цій земельній ділянці. Встановлена відповідачем огорожа відмежовує більшу частину двороволодіння, та створює умови, за яких доступ для користування огородженою частиною двору та всіма господарськими спорудами може здійснювати лише відповідач. При цьому відповідач не позбавлений права користуватися усією земельною ділянкою (частиною двору) і поза межами встановленої огорожі, чим створюються нерівні умови для інших співкористувачів у порівнянні з відповідачем. Позивач вказує на самовільні дії відповідача у звязку із встановленням огорожі та зазначає, що відповідач не узгоджував встановлення огорожі з іншими співвласниками будинку. Зазначає про відсутність згоди відповідача на врегулювання спору у добровільному порядку, а вимоги позивача самостійно відновити його порушені права шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та розташованими на ній господарськими приміщеннями залишились без уваги. Позивач на даний момент продовжує порушувати права та охоронювані законом інтереси позивача, які на його думку підлягають захисту та відновленню в судовому порядку. На підставі вищенаведеного позивач, з усіма уточненнями просить зобовязати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні прилеглою до будинку за адресою м.Ужгород, вул.Жемайте, буд.4, земельною ділянкою шляхом забезпечити безперешкодного доступу до неї та до споруджених обєктів (сараїв), які розміщені на земельній ділянці та демонтажу змонтованої залізної огорожі, інших споруд, що перешкоджають доступу до земельної ділянки. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, однак подав клопотання про заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК та просить суд постановити відповідне рішення по суті спору. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання в судове засідання повторно не зявилася про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив проти позову суду не подала. За наявність визначених ст. 280 ЦПК України умов судом розглянуто позовну заяву в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд констатує наступне. Даний спір виник щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок та господарські споруди, між власниками квартир в такому будинку. Спірні правовідносини регулюються нормами глави 14 та глави 23 Земельного кодексу України, глав 23, 26, 28, 29 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири №1 та квартири №3 в будинку №4, розташованому по вулиці Жемайте в місті Ужгороді, що підтверджується договорами купівлі-продажу, наявними в матеріалах справи, а саме: договір купівлі-продажу, укладений 11 серпня 2015 року між позивачем та [PERSON], що був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №825; договір купівлі-продажу, укладений 18 лютого 2016 року між позивачем з одного боку та [PERSON], [PERSON] з іншого боку, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №313. Право власності позивача на зазначені вище квартири підтверджується також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У будинку за №4 по вулиці Жемайте розташовані також інші квартири з №№2, 4 та 5. При цьому, власником квартир з №4 та №5 є відповідач у справі [PERSON]. Будинок розташований на земельній ділянці, яка є прилеглою прибудинковою територію багатоквартирного будинку №4 по вул.Жемайте в м.Ужгороді, на якій також розташовані господарські споруди, користувачами яких є власники квартир в будинку. Такі обставини підтверджені матеріалами інвентарної справи щодо будинковолодіння під №4 по вул.Жемайте в місті Ужгороді, яка була витребувана судом з Комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро» Ужгородської міської ради та досліджена при розгляді справи. Матеріалами інвентарної справи, зокрема технічним паспортом до квартири належної позивачу, підтверджено, що за квартирою придбаною ним, закріплений також один з сараїв, розміщених на спірній частині земельної ділянки. На підставі зібраних доказів у справі суд визнає обґрунтованими доводи позивача про те, що будинок №4 по вул.Жемайте в м.Ужгороді є багатоквартирним, та розміщений на земельній ділянці, яка є спільною прибудинковою територією, призначеною для задоволення потреб власників квартир в такому будинку. Позивачем подано до справи фотографічні матеріали, на яких зафіксовано встановлену відповідачем стаціонарну огорожу, яка за твердженням позивача відмежовує частину земельної ділянки спільного двороволодіння, та унеможливлює користування позивачем огородженою частиною прибудинкової території та розміщеними у огородженій частині двору господарськими спорудами, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку. Згідно з пунктом «г» частини 2 ст.89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників багатоквартирного будинку. Частиною 3 статті 89 Земельного кодексу України визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно зі\~ст.55 Конституції України\~права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1\~ст.3 ЦПК України).\~\~ Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», місця загально користування, які не увійшли до площ приватизованих кварти та обслуговують більш ніж одну квартиру, належать співвласникам житлового будинку на праві спільної власності. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). За загальним правилом, встановленим ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, зіставивши їх з обставинами наведеними у позовній заяві, суд прийшов до висновку, що відповідачем без відповідних правових підстав було огороджено частину земельної ділянки, яка належить сторонам спору на праві спільної власності і це порушує права позивача. Захист права власника в такій категорії спорів можливий шляхом задоволення негаторного позову спрямованого на усунення йому перешкод в користування спірною земельною ділянкою, в тому числі шляхом демонтажу відповідачем встановленої нею огорожі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та надання доступу до обєктів підлягають до задоволення. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~підлягають стягненню\~з відповідача\~на користь\~позивача судові\~витрати у\~розмірі сплаченого\~судового збору\~за подання\~позовної заяви. На підставі ст. ст. 16, 369, 382, 391 ЦК України, ст. 89 ЗК України,

Outcome: approved