Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач Дружківський дитячий будинок-інтернат, який діє в інтересах [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Дружківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач на момент народження сина [PERSON] не перебувала у шлюбі, відомості про батька були записані у свідоцтво про народження дитини з її слів. За станом здоров'я малолітній [PERSON] потребує стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, освітніх та реабілітаційних послуг, у зв'язку з чим рішенням виконавчого комітету Дебальцівської міської ради від 20.07.2011 року № 232 дитину влаштовано до державного закладу на повне державне утримання. На підставі зазначеного рішення наказом директора Дружківського дитячого будинку-інтернату від 28.05.2015 року № 19, малолітнього було зараховано до облікового складу вихованців закладу. На момент влаштування дитини до їх закладу його мати [PERSON] була зареєстрована та проживала у м. Дебальцеве Донецької області, інформація про зміну її місця проживання не надходила, протягом усього періоду перебування дитини у будинку-інтернаті мати його жодного разу не відвідувала, з ним не листувалась, не телефонувала, не цікавилася його станом здоров'я, жодної участі у вихованні дитини та його утриманні не брала. У зв'язку з викладеним просять суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь малолітньої дитини [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 04.12.2017 року (а.с.26), будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, не з'явилася, надала суду заяву про розгляд даної справи за своєї відсутності, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Оскільки наслідки ст. 280 ЦПК України зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Місце реєстрації відповідача [PERSON] зазначено: [ADDRESS], місце фактичного проживання: [ADDRESS]. Під час розгляду справи, судом приймались усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення [PERSON] про місце, день та час розгляд заяви. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Дебальцеве Донецької області, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду [PERSON] Відповідач була повідомлена про дату та час судового засідання за адресою свого фактичного перебування, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі Судова влада України (а.с.29). Однак, незважаючи на прийняті судом заходи, [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дружківської міської ради, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду цивільної справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис від 29.03.2011 року № 60, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON], [INFO] зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00009142926 від 16.06.2011 року, відомості про батька [PERSON], [INFO] записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері (а.с.5). Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Дебальцівської міської ради № 232 від 20.07.2011 року, малолітнього [PERSON] було влаштовано до дитячого закладу на повне державне утримання (а.с.6). Відповідно до витягу з наказу № 19 від 28.05.2015 року, [PERSON] зараховано з 28.05.2015 року до Дружківського дитячого будинку-інтернату (а.с.7). Зазначене підтверджується довідкою Дружківського дитячого будинку-інтернату № 301 від 15.11.2017 року (а.с.8). Згідно копії акту про дитину, покинуту в іншому закладі здоров'я від 11.06.2011 року, [PERSON] залишила свою дитину [PERSON] в дитячому відділенні Дебальцівської Центральної міської лікарні (а.с.9). Відповідно до акту невідвідування дитини Дружківського дитячого будинку-інтернату від 13.11.2017 року, мати [PERSON] - [PERSON], [INFO], не відвідувала сина, не листувалась з ним, не телефонувала, жодної участі у його вихованні не брала, його долею не цікавилась (а.с.10). Відповідно до медичного висновку № 306 про дитину-інваліда віком до 16 років, наданої КЛПУ «Донецький обласний спеціалізований будинок дитини» від 16.07.2012 року, [PERSON] хворіє на ДЦП (а.с.11). Згідно відповіді Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради від 24.10.2017 року, фактичне місце перебування внутрішньо переміщеної особи [PERSON] зазначено за адресою: [ADDRESS] (Комунальна установа «Центр обліку бездомних з будинком нічного перебування» Слов'янської міської ради) (а.с.12). Як вбачається з наказу Дружківського дитячого будинку-інтернату № 19/3 від 04.01.2017 року, обов'язки опікуна (піклувальника) дітей - сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування вказаної установи покладено на директора закладу - [PERSON] (а.с.16). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З Висновку Органу опіки та піклування Дружківської міської ради № 16-3393/1-01 від 19.12.2017 року про позбавлення батьківських прав вбачається, що орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON], [INFO], оскільки мати дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками (а.с.31). У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п.15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Вирішуючи питання щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходить з того, що відповідач є працездатною особою, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення нею повноліття щомісяця. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.11.2017 року до повноліття дитини. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 81 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилялася від їх виконання у відношенні своєї малолітньої дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги Дружківського дитячого будинку-інтернату про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її дитини [PERSON] Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved