Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, вказавши в ньому, що 22 січня 1954 року [PERSON], матері позивачки, видали ордер на право заняття двохкімнатної квартири [ADDRESS]. Спільно з матір'ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] в цій квартирі проживала позивачка [PERSON]. Після смерті матері в листопаді 1995 року [PERSON] звернулася в Ленінський виконком районної ради м. Чернівці з заявою про переоформлення особового рахунку на її ім'я. Рішенням виконкому від 22 листопада 1995 року № 168/14 переоформлено особовий рахунок на ім'я [PERSON]. В подальшому [PERSON] та [PERSON], скориставшись правом на безоплатну приватизацію житла, приватизували квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 грудня 1995 року. Отже квартира була передана [PERSON], та [PERSON] у спільну сумісну власність в процесі приватизації державного житлового фонду відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». [PERSON] помер Жодних спадкоємців він не мав і заява про прийняття спадщини ніким не подавалася. Підстав для виникнення у позивачки права власності на квартиру в порядку спадкування не було, так як між [PERSON] та [PERSON] відсутні родинні відносини, а заповіт [PERSON] не залишив. Незважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] з 1954 року проживали спільно та позивачка після смерті своєї матері та дружини [PERSON] з 1995 року і по день фактичної смерті здійснювала за ним догляд, підстав для спадкування за законом після смерті останнього діюче на той час законодавство не передбачало. Так, згідно ст.ст. 529, 530 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року було визначено лише дві черги спадкоємців, до жодної з яких падчерка (позивачка по справі) не належала. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] з лютого 2001 року і по даний час проживає в [ADDRESS], сумлінно сплачує комунальні платежі та відкрито і добросовісно користується квартирою вже понад 15 років, Інших осіб, які мали б право на вказане нерухоме майно немає, а також протягом часу проживання в даній квартирі жодних вимог та претензій з боку Інших осіб не було, а тому [PERSON] законно має право на визнання за нею права власності на ? вищевказаної квартири, яка належала [PERSON], як за добросовісним набувачем, оскільки відкрито володіє нею протягом більше 15 років. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Отже у разі поділу квартири [ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] (позивачці) та [PERSON], вважалося б, що розмір частки кожного з співвласників є рівним та становить по ? частки квартири кожному співвласнику. Просить встановити, що частки співвласників квартири [ADDRESS] загальною площею 63,10 кв.м,, житловою площею 36,8 кв.м, є рівними, і кожному із співвласників, а саме [PERSON], [INFO], індивідуальний податковий номер [NUMBER], та [PERSON], який помер [INFO] року, належало по 1/2 частині ідеальній частці у праві власності на двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Припинити право спільної сумісної власності [PERSON], [INFO], індивідуальний податковий номер [NUMBER], та [PERSON], який помер [INFO] року, на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 63,10 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м. Визнати за [PERSON], [INFO], Індивідуальний податковий номер [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] право власності за набувальною давністю на ? частки двохкімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 63,10 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., яка належала на праві власності [PERSON], який помер [INFO] року. Встановити, що [PERSON], [INFO], Індивідуальний податковий номер [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], є власником 1/1 ідеальної частки двохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] загальною площею 63,10 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м.. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на відносинах правонаступництва, а. на сукупності обставин, передбачених ст. 344 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом, Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Крім того, згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 9, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02,2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке; володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Судом встановлено, що 22 січня 1954 року [PERSON], матері позивачки, видали ордер на право заняття двохкімнатної квартири [ADDRESS]. Спільно з матір'ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] в цій квартирі проживала позивачка [PERSON]. Після смерті матері в листопаді 1995 року [PERSON] звернулася в Ленінський виконком районної ради м. Чернівці з заявою про переоформлення особового рахунку на її ім'я. Рішенням виконкому від 22 листопада 1995 року № 168/14 переоформлено особовий рахунок на ім'я [PERSON]. В подальшому [PERSON] та [PERSON], скориставшись правом на безоплатну приватизацію житла, приватизували квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 грудня 1995 року. Отже квартира була передана [PERSON], та [PERSON] у спільну сумісну власність в процесі приватизації державного житлового фонду відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». [PERSON] помер Жодних спадкоємців він не мав і заява про прийняття спадщини ніким не подавалася. Підстав для виникнення у позивачки права власності на квартиру в порядку спадкування не було, так як між [PERSON] та [PERSON] відсутні родинні відносини, а заповіт [PERSON] не залишив. Незважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] з 1954 року проживали спільно та позивачка після смерті своєї матері та дружини [PERSON] з 1995 року і по день фактичної смерті здійснювала за ним догляд, підстав для спадкування за законом після смерті останнього діюче на той час законодавство не передбачало. Так, згідно ст.ст. 529, 530 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року було визначено лише дві черги спадкоємців, до жодної з яких падчерка (позивачка по справі) не належала. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] з лютого 2001 року і по даний час проживає в [ADDRESS], сумлінно сплачує комунальні платежі та відкрито і добросовісно користується квартирою вже понад 15 років, Інших осіб, які мали б право на вказане нерухоме майно немає, а також протягом часу проживання в даній квартирі жодних вимог та претензій з боку Інших осіб не було, а тому [PERSON] законно має право на визнання за нею права власності на ? вищевказаної квартири, яка належала [PERSON], як за добросовісним набувачем, оскільки відкрито володіє нею протягом більше 15 років. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Отже у разі поділу квартири [ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] (позивачці) та [PERSON], вважалося б, що розмір частки кожного з співвласників є рівним та становить по ? частки квартири кожному співвласнику. За таких обставин, суд вважає, що частки співвласників квартири [ADDRESS] загальною площею 63,10 кв.м,, житловою площею 36,8 кв.м, є рівними, і кожному із співвласників, а саме [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року, належало по 1/2 частині ідеальній частці у праві власності. Також слід визнати за [PERSON] яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] право власності за набувальною давністю на ? частки вищезазначеної квартири, яка належала на праві власності [PERSON], який помер [INFO] року в іншій частині позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial