Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обгрнутванян позву покликається на те, що після смерті двоюрідного брата, відкрилась спадщина на майно, зокрема зазначену квартиру. У 2019 році звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Попри те, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з підстав не надання нотаріусу докумена, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Стверджує, що спірне майно належало на праві власності померлому. У зв`язку із наведеним та у відповідності до ст. ст. 321, 392 ЦК України, просить позов задовольнити. 29 березня 2021 року відповідачем подано відзив, який містив заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що визнання права власності на майно у порядку спадкування можливе за наявності необхідних доказів, що надасть суду можливість ухвалити судове рішення з дотриманням вимог чинного законодавства. 22 лютого 2021 року та 25 лютого 2021 року на адресу суду від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Просять вирішити позов у відповідності до вимог чинного законодавства. 29 березня 2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, у якому міститься клопотання про розгляду справи у відсутності їх представника. 12 квітня 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахування поданих заяв, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та спадкової справи № 251/2018, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть від 11 грудня 2017 року № [NUMBER] , що міститься у матеріалах справи. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцеві на момент її відкриття та не припинилось внаслідок його смерті. Позивач та померлий перебували у родинних відносинах, а саме як двоюрідні брат і сестра. Дана обставина встановлена рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року у справі № 752/14609/18 за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. Таким чином, у позивача виникло право на спадкування за законом у відповідності до ст. 1265 ЦК України. 19 квітня 2018 року із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернулась двоюрідна сестра померлого [PERSON] . Цього ж дня, Другою київської державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 251/2018 після смерті [PERSON] . Дані обставини підтверджено витягом про реєстрацію спадкової справи від 19 квітня 2018 року та листом нотаріальної контори від 31 січня 2019 року № 542/02-14. Будь-яких інших спадкоємців, які б бажали прийняти спадщину після смерті [PERSON] із матеріалів спадкової справи № 251/2018, суд не встановив. Попри те, 06 лютого 2019 року Другою київської державною нотаріальною конторою прийнято постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що вона не надала нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно. Таким чином, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, Кодекс) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 391 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право на нерухоме майно, які підлягають державні реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 цього Закону право на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом , за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язковість реєстрації таких прав. Повертаючись до матеріалів справи, суд зазначає, що [PERSON] належить на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджено копією свідоцтва про право власності на житло від 03 січня 1994 року виданого відділом по приватизації житла ВО «Квазар». На підставі такого свідоцтва Київське міське бюро технічної інвентаризації Комунального підприємства Київської міської ради проведено реєстрацію права власності та записано 24 січня 1994 року у реєстрову книгу за № 7111. Дані обставини підтверджено листом Київського міського бюро технічної інвентаризації КМ КМР від 11 червня 2018 року та від 22 січня 2019 року КВ-2019 № 45800, які містяться у матеріалах спадкової та цивільної справи, а також копією свідоцтва про право власності на житло, яке надано до суду та знаходиться у матеріалах цивільної справи. Таким чином, право власності на квартиру зареєстровано у 1994 році бюром технічної інвентаризації за [PERSON] у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент їх виникнення. Відтак, суд прийшов переконання про те, що право власності спадкоємця на квартиру підтверджено належними доказами поданими позивачем у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України. Будь-яких інших фактичних обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Відповідно до ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачами окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Разом із тим, суд прийшов переконання, що оскільки інших спадкоємців не встановлено, спадкове майно у виді спірної квартири ніким не прийнято, позивачем подано заяву про прийняття спадщини з дотримання встановленого шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а відтак позов необхідно задовольнити повністю шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved