Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] та ТОВ «ЕНЕРЖИ ВАН» про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору безпроцентної позики грошей № 12-11-2018/ДСА-МІВ від 12.11.2018 року, позивач надав відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти у сумі 310\~800 грн., з прив`язкою до розміру іноземною валюти в розмірі 11\~100 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позику частинами, а саме по 8\~400 грн. щомісяця, протягом 11 місяців з грудня 2018 року по жовтень 2019 року, 7\~800 грн. у листопаді 2019 року, та усю суму позики не пізніше 11.11.2019 року. Крім цього, умовами договору передбачено сплата неустойки за кожен день прострочення зобов`язання у розмірі 1000 грн. а також пеню у розмірі 36 %, що відповідає подвійній обліковій ставці НБУ, від простроченої суми заборгованості. Факт передачі грошових коштів відповідачу [PERSON] підтверджується відповідною розпискою. В якості забезпечення виконання грошового зобов`язання, було укладено договір поруки № 12-11-2018/ДСА-МІВ від 12.11.2018 року між позивачем та ТОВ «ЕНЕРЖИ ВАН», згідно умов якого поручитель зобов`язався виконати грошові зобов`язання [PERSON] , у випадку порушення ним умов договору позики, шляхом повернення суми позики, оплатити нараховану неустойку та пеню, у відповідності до умов договору позики. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, на неодноразові звернення позивача з вимогою про виконання грошових зобов`язань за договором позики та договором поруки, відповідачі не відреагували, у зв`язку із чим, позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів, з урахуванням уточнених позовних вимог, заборгованість за договором позики у розмірі 1\~147\~104,69 грн., яка складається із заборгованості за договором позики у сумі 310\~800 грн., неустойки у сумі 607\~000,00 грн., інфляційних витрат у сумі 29\~215,20 грн., трьох відсотків річних у сумі 16\~323, 39 грн., пені у сумі 171\~599,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 12\~167, 10 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2019 року було повернуто заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 червня 2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2019 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2019 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову, накладено арешт на транспортний засіб ЗАЗ «TF698K», 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач надав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в разі відсутності в судовому засіданні відповідачів, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судові засідання не з`явилися, про причину своєї неявки суд не повідомили, про дату, місце та час слухання справи були повідомлені належним чином. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю або відзив до суду не надходив, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України.\~\~ Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~ без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи позовні вимоги до відповідача [PERSON] , суд виходить з наступного. Судом встановлено, що\~згідно умов договору безпроцентної позики грошей № 12-11-2018/ДСА-МІВ від 12.11.2018 року, позивач зобов`язався надати відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти у сумі 310\~800 грн., з прив`язкою до розміру іноземною валюти в розмірі 11\~100 доларів США (а.с.24-25). Відповідно до умов п. 5 Договору, відповідач [PERSON] зобов`язався здійснювати повернення суми позики частинами, та повернути усю суму позики не пізніше 11.11.2019 року. Згідно п. 10 Договору за прострочення виконання зобов`язання за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити неустойку в розмірі 1000 грн. за кожен наступний календарний день затримки, після настання випадку прострочення, а також сплатити пеню у розмірі встановленої подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання, за кожен день прострочення. Факт передачі грошових коштів підтверджується оригіналом розписки [PERSON] від 12.11.2018 року, зі змісту якої вбачається, що останній отримав грошові кошти у сумі 310\~800 грн., що еквівалентно 11\~100 доларів США, на строк один рік, та зобов`язався повернути не пізніше 11.11.2019 року. Зазначені грошові кошти отримані згідно договору № 12-11-2018/ДСА-МІВ (а.с.221). Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, суму позики у встановлені договором строки не повернув. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведеність факту наявності заборгованості по договору безпроцентної позики грошей № 12-11-2018/ДСА-МІВ від 12.11.2018 року, з боку відповідача [PERSON] , оскільки останній суму грошових коштів позивачу не повернув, у зв`язку із чим, на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у постановах від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14 та від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15 сформував правові позиції, в яких вказав на те, що за змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні плати від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор отримує право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.\~ Зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання на час розгляду справи сплинув, позивач має право вимагати від відповідача [PERSON] , окрім повернення основної суми заборгованості, відшкодування матеріальних втрат у вигляді 3% річних. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 551 ЦК України, передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Верховний Суд у п. 71 своєї постанови від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) вказав, що за змістом приписів параграфу 2\~глави 49 ЦК України\~особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (до ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 310\~800 грн., неустойки у сумі 607 000 грн., інфляційних витрат у сумі 29\~215, 20грн., трьох відсотків річних у сумі 16\~323, 39 грн., пені у сумі 171\~599,00 грн. Наведений позивачем розрахунок відповідачами не спростований, тому приймається судом як належний розрахунок. Вирішуючи позовні вимоги до відповідача ТОВ «ЕНЕРДЖИ ВАН, суд виходить з наступного. 12.11.2018 року між [PERSON] та ТОВ «ЕНЕРЖИ ВАН» було укладено договір поруки № 12-11-2018/ДСА-МІВ, згідно умов якого поручитель поручився перед позивачем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором безпроцентної позики грошей № 12-11-2018/ДСА-МІВ від 12.11.2018 року. Згідно умов договору, в разі порушення обов`язків за договором позики, поручитель зобов`язаний виконати вимоги позичальника на підставі письмової вимоги кредитора в трок, не більше 3 робочих днів, шляхом повернення суми позики, плати нарахованої неустойки та пені. Згідно п. 14 зазначеного договору, строк його дії визначений до повного виконання зобов`язання по договору (а.с.31). Позивач звертався до відповідача ТОВ «ЕНЕРЖИ ВАН» з вимогою про виконання зобов`язань за договором позики 06.05.2019 року та 01.07.2019 року. Зазначені вимоги були направленні на адресу відповідача рекомендованої кореспонденцією, однак поштові відправлення були повернуті на адресу позивача у зв`язку із закінченням строку зберігання, що підтверджується копіями відповідних поштових конвертів та квитанціями про сплату поштових послуг (а.с.34, 66, 187). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Підстави припинення поруки передбачені ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється в разі: припиненням забезпеченого нею зобов`язання; якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу; після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Судом не встановлено факту настання обставин, передбачених ст. 559 ЦК України, з якими закон пов`язує факт припинення поруки, у зв`язку із чим, позовні вимоги про стягнення з ТОВ «ЕНЕРЖИ ВАН» в солідарному порядку заборгованості за договором позики, підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 10\~510,00 грн. за позовні вимоги майнового характеру, 384 грн. 20 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а також витрати пов`язані з розглядом справи (поштові витрати) у розмірі 187 грн., (витрати на проїзд) у сумі 1085,90 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved