Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди у розмірі 117467,0 гривень. Своїми позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.01.2016 року частково задоволено його позов до [PERSON] , зобов`язано останню не чинити [PERSON] перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , встановлено позивачу графік побачень з сином без присутності матері в розмірі 16 годин щомісяця за домовленістю сторін. В решті вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.07.2016 року, рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25.01.2016 року змінено в частині встановлення графіку [PERSON] , а саме: встановлено позивачу наступний графік побачень з сином 16 годин щомісяця за погодженням з матір`ю [PERSON] у її присутності. В решті рішення залишено без змін. Незважаючи на рішення суду, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з сином та позбавляє можливості брати участь у його вихованні. Відповідач жодного разу не допустила позивача до сина [PERSON] Вказані дії порушують батьківські права позивача, що призвело до довготривалих моральних страждань. Крім цього, при зверненні до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів, [PERSON] вказала неправдиву інформацію, яка порочить його честь та гідність. Зазначає, що за рішенням суду здійснював оплату аліментів на утримання сина [PERSON] Оплата проводилась регулярно на вказаний стягувачем рахунок, однак у зв`язку із збоєм у банківській системі, виникли проблеми із зарахуванням коштів. Невчасне зарахування платежів по аліментах виникло на підставі того, що [PERSON] надала некоректні банківські реквізити. Тому висловлювання відповідача щодо ухилення від сплати ним аліментів є навмисними, спрямовані на його компрометацію. Враховуючи викладене, вважає, що вказаними діями відповідача йому завдано моральну шкоду у розмірі 117467,0 гривень, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі. Справа поступила до суду 22 березня 2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. 02 травня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що 12.02.2014 року у них із позивачем народився син [PERSON] , однак спільне життя у подружжя не склалось та вона була змушена переїхати жити до батьків. Оскільки позивач добровільно не надавав кошти на утримання дитини, нею була подана позовна заява до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. У подальшому, було ухвалено рішення про зміну розміру аліментів, оскільки виникли обставини, які були відсутні на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, а саме захворювання дитини, яке потребувало медикаментозного лікування. Твердження позивача про те, що нерегулярна оплата аліментів на утримання спільного сина була основною підставою для подання позову про зміну розміру аліментів не відповідає дійсності та не було спробою його компрометації. Крім цього, відповідач вказує на те, що нею не чинилось жодних перешкод позивачу щодо побачень з сином у відповідності до ухвалених рішень судів. Зазначає. що [PERSON] наполягав на побаченнях із сином у її відсутності, що суперечило встановленому графу побачень. Відповідач зверталась із відповідним листом до голови Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, оскільки дії позивача перешкоджали виконувати розпорядження адміністрації № 203 від 27.05.2014 року. Крім цього, рішенням Личаківського районного суду м.Львова встановлено, що відсутня її згода на спілкування позивача з сином у її відсутності, а не створення перешкод у побаченнях з дитиною. Позивач не робив жодних спроб побачитись з сином протягом часу, коли тривали судові процеси та безпосередньо після набранням рішенням законної сили. А тому твердження про створення перешкод у спілкуванні з їх дитиною є безпідставними, відтак відповідач жодними діями не завдавала позивачу моральну шкоду. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. 11 травня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив. [PERSON] вказує на те, що саме внаслідок дій відповідача відсутність телефонного зв`язку та зачинені двері за місцем її проживання з дитиною, він не зміг побачитись з сином, а тому твердження про те, що він не робив спроб щодо побачень з сином не відповідає дійсності. Зазначає, що відповідач свідомо змінила та не повідомила нові реквізити для сплати аліментів. Крім цього, саме внаслідок протиправних дій [PERSON] позивач звертався до органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про встановлення графіку побачень із сином та усуненні перешкод у його вихованні. В подальшому він звернувся із відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі на підставі наведеного вище. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. У поданому на адресу суду відзиві зазначила про слухання справи без її участі на підставі поданих доказів. А тому суд прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про одруження (а.с.79), [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 09.01.2019 року, про що складено відповідний актовий запис за № 01. Після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина 1 ст.1167 ЦК України визначає загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов`язання. До них належать: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою. Відповідно до ч.2 ст.158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ч.5 ст.159 СК України). Відповідно до розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 203 від 27.05.2014 року (а.с.45), позивачу [PERSON] встановлено графік побачень із сином [PERSON] у присутності матері. Роз`яснено, що мати дітей не вправі чинити перешкоди зустрічам та спілкуванню батька у разі чинення одним із батьків, з яким проживають діти перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні тому, хто проживає окремо другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Судом встановлено, що відповідач 10.06.2014 року звернулась до голови Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про наявність обставин, які перешкоджають виконати вказане вище розпорядження (а.с.82). У рішенні Личаківського районного суду м.Львова від 25.01.2016 року встановлено, що [PERSON] незгідна на спілкування [PERSON] з дитиною без її присутності, а тому не в повній мірі виконано розпорядження адміністрації № 203 від 27.05.2014 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. А тому даний факт не свідчить про ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування ухилення, відтак, підстав для стягнення моральної шкоди у відповідності до ч.2 ст.158 СК України немає. Крім цього, судом враховано те, що відповідне розпорядження прийнято 27.05.2014 року та безпосередньо після його прийняття подано позов відповідно до ч.1 ст.159 СК України. Зокрема, позивач [PERSON] подав 16.06.2016 року до Личаківського районного суду м.Львова заяву про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та встановлення побачень з сином. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.01.2016 року, яке частково змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.07.2016 року (а.с.98-100, 101-104), встановлено графік побачень [PERSON] з сином [PERSON] : 16 годин щомісяця за погодженням з матір`ю [PERSON] у її присутності. Вирішуючи питання щодо наявності спричинення позивачу моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд повинен враховувати роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 вказаної постанови передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Посилання позивача на загальні норми ЦК України щодо права на відшкодування моральної шкоди не мають визначального значення з урахуванням пріоритетності саме положень СК України щодо врегулювання спірних правовідносин. Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні докази невиконання відповідачем рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25.01.2016 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.07.2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та встановлення побачень з сином. Так, рішення суду про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та встановлення побачень з сином набрало законної сили 07.07.2016 року. Саме з цього дня починається відлік часу ухилення матері від виконання рішення суду на користь батька, що може слугувати підставою для стягнення моральної шкоди у відповідності до ст.159 СК України. Дії сторін у цій справі до набрання рішенням законної сили не можуть бути враховані при розгляді справи оскільки вони вказують лише на те, що між сторонами існував спір щодо участі у вихованні дитини, який і був вирішений судом. Також, суд не бере до уваги посилання позивача щодо порушень з боку відповідача після 07.07.2016 року, оскільки одноразове подання заяви до правоохоронних органів не може вважатися належним доказом тривалого ухилення від виконання рішення суду. З долученої до матеріалів справи ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 08.08.2019 року (а.с.151) вбачається, що постанову слідчого Личаківського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області Юрченка Ю.П. від 24.06.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018140040001844 від 12.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України скасовано, а тому на даний час відсутні будь-які докази. які б свідчили про ухилення відповідача від виконання рішення суду, а відтак позивачем не доведено протиправність дій відповідача, які повинні бути у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною йому моральною шкодою. Крім цього, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачеві завдана моральна шкода будь-якими діями відповідача. Відсутні також докази того, що відповідачем подано неправдиву інформацію, яка порочить честь та гідність позивача, та відповідно завдала позивачу моральної шкоди. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed