Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

позивач дочірньє підприємство «1» житлово-експлуатаційної контори № 13 житлово-будівельних кооперативів (далі ДП-1 ЖЕК 13 ЖБК) звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS]. Послуги по утриманню будинку та прибудинкової території за даною адресою надає позивач. Плата за дані послуги повинна здійснюватись [PERSON] і її розмір встановлений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1603 від 28 вересня 2011 року. Однак внаслідок неналежного виконання своїх обовязків в частині оплати наданих позивачем послуг у відповідача утворилась заборгованість, що станом на 01 липня 2016 року, становить 1'780,22 грн., котрі і слід з нього стягнути. У судовому засіданні представник позивача вказані позовні вимоги підтримав з мотивів, вкладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Також уточнив, що просить стягнути заборгованість за період з 01 серпня 2012 року по липень 2016 року в сумі 1'780,22 грн. [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили посилаючись на те, що жодного договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території із позивачем відповідач не укладав; частина вимог заявлена з порушенням порядку, визначеного законом; статті 66, 68 Житлового кодексу Української РСР не підлягають застосування до даних правовідносин; наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік» та у ньому не вказано джерл і структури боргу. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних міркувань: відповідач користується квартирою № 34 за адресою: м. Тернопіль, вул. М.Карпенка, 15 у м. Тернополі. Як вбачається з фотокопії рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1061 від 09 липня 2009 року «Про погодження укладення договорів» та додатку № 1 до нього, позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території будинку № 15 по вулиці Карпенка у м. Тернополі. Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За утримання будинку та прибудинкової території відповідачу нараховується плата, обєм якої регулювався рішенням Тернопільської міської ради № 1603 від 28 вересня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і на інші житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обовязки можуть виникати з актів цивільного законодавства. У випадках встановленими такими актами, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів держаної влади та органів місцевого самоврядування. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обовязки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, між позивачем та відповідачем у справі склались відносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Посилання останнього на відсутність договору про надання таких послуг визнані судом неспроможними, оскільки позивач фактично надавав відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території і це підтверджується наявними в матеріалах справи актами комісій про проведення робіт з прибирання місць загального користування, ремонту покрівлі, встановлення нового дитячого обладнання на прибудинковій території, вивозу побутового сміття з підвалу, санітарної порізки дерев, косіння трави, ізоляції труб, заміни ламп освітлення у підїзді, встановлення скла у дверях. У судовому засіданні представник позивача послався на наявність у відповідача заборгованості по сплаті послуг за утриманню будинку та прибудинкової території за період з 01 серпня 2012 по липень 2016 року. Відповідач вказав, що такі вимоги заявлені з порушенням трьохрічного строку позовної давності і просив застосувати до них наслідки такого пропуску. Надаючи правову оцінку вказаним доводам відповідача суд вважає за необхідне зазначити таке: як встановлено судом строк сплати відповідачем платежів за утримання будинку та прибудинкової території визначається місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252 - 255 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної <…> позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Даний позов подано до суду 16 серпня 2016 року, коли строк позовної давності і було перервано. Таким чином строк позовної давності щодо заявлених позивачем вимог розпочинається з серпня 2013 року, тобто моменту порушення відповідачем свого обовязку з сплати щомісячного платежу в межах трьохрічного терміну, котрий перервався у день звернення до суду з даним позовом. Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості з серпня 2013 року по серпень 2016 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території на суму 1'328,55 грн. Саме цю заборгованість і слід стягнути з [PERSON] на користь ДП-1 ЖЕК 13 ЖБК. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у звязку з спливом позовної давності. Частиною 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення цієї норми права відповідач, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача, не надає цьому належних доказів, а тому вони до уваги судом не беруться. Також, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідач в користь позивача слід стягнути 1'378 грн. судового збору.

Outcome: partial