Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачем було укладено договір про надання позики № 2530102785-011711, за яким на картковий рахунок останньої на підставі договору співробітництва № 2829 від 28 грудня 2017 року було перераховано позику у розмірі 1 500 грн. із сплатою 2 процентів за кожен день користування позики, починаючи з дня видачі позики і закінчуючи днем її фактичного повернення, та пені у розмірі 3,00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, з датою повернення не пізніше 23:00 год. 21 липня 2018 року включно. Вказаний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com на умовах фінансового кредиту, відтак згідно Законів України «Про споживче кредитування» та «Про електронну комерцію», а також ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України вказаний правочин вважається вчиненим у письмовій формі, підписаним уповноваженими особами (шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором), відтак всі істотні умови є досягнутими. Однак, [PERSON] порушила свої договірні зобовязання за договором № 2530102785-011711 від 21 червня 2018 року, відтак у неї виникла заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2018 року склала 7 445,55 грн., з яких 1 500 грн. заборгованість за кредитом, 2 705,55 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 240 грн. заборгованість за пенею. Так, 01 жовтня 2018 року між позикодавцем та ним (фактором) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1, відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зокрема, до останнього перейшло право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, а також неустойок у повному обсязі. Враховуючи, що відповідачем грошові зобовязання перед новим кредитором за вищевказаним договором не виконані, тому просить стягнути з неї 7 445,55 грн. нарахованої\~ заборгованості,\~ 1 762 грн.\~ судового\~ збору та 1 500 грн. витрат за юридичні послуги. У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законами України «Про споживче кредитування» та «Про електронну комерцію», а також ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті, згідно якої відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису договору сторонами, зокрема, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Встановлено, що 21 червня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та [PERSON] через Інтернет сайт https://e-groshi.com в електронному вигляді було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 2530102785-011711, згідно якого позикодавець на підставі заявки останньої надав їй позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України у розмірі 1 500 грн. зі сплатою процентів за користування такими у розмірі 2 % за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних, тип процентної ставки фіксована (становить 2 % (тридцять грн. процентів) за кожен день починаючи з дати видачі позики і до фактичного її повернення), у сумі 545,55 грн. за 31 день, з датою повернення позики згідно графіку платежів не пізніше 23:00 год. 21 липня 2018 року включно. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору позичальник зобовязався отримати позику та повернути її з сумою процентів з користування нею в порядку і строк, визначений цим договором (а. с. 9-16, 21, 28-31, 51). Також встановлено, що 01 жовтня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРЕМІУМ АКТИВ» (Фактор) та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» (Клієнт) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1, відповідно до якого останнє передало Фактору усі права вимоги за грошовими зобовязаннями, що виникли у Клієнта згідно договорів, укладених між ним та боржниками, відповідно до додатку № 1, внаслідок чого Фактор зайняв місце Клієнта (як кредитора) у зобовязаннях, в тому числі набув права одержувати від Боржників суми основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (а. с. 8, 49-50). Крім цього встановлено, що [PERSON] порушила взяті на себе зобовязання, а саме не здійснила платежі для погашення заборгованості, у звязку з чим у такої станом на 01 жовтня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 7 445,55 грн., з яких 1 500 грн. заборгованість за тілом позики; 2 705,55 грн. заборгованість по процентах; 3 240 грн. заборгованість за пенею (а. с. 17-20). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. 7.1-7.3 договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 2530102785-011711 від 21 червня 2018 року у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування нею, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Сплата неустойки не звільняє від виконання основного зобовязання (а. с. 9-16). Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2530102785-011711 від 21 червня 2018 року, суд вважає, що позовна заява про стягнення заборгованості за тілом позики, процентами та пенею є обґрунтованою. Що стосується вирішення питання розподілу понесених позивачем судових витрат, то суд виходить з наступного. Як вбачається з позовної заяви, ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, а саме 1 762 грн. судового збору та 1 500 грн. витрат за юридичні послуги. Свою позицію щодо останніх мотивує тим, що представництво в малозначних справах може здійснювати особа, яка не є адвокатом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, які регулюються нормами ст. 137 цього Кодексу. Згідно вказаної статті витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З наведеного вбачається, що до судових витрат, які можуть бути розподілені між сторонами судом при ухваленні рішення відносяться виключно витрати на професійну правничу допомогу адвоката, тоді як з матеріалів справи встановлено, що будь-які докази у підтвердження того, що ФОП [PERSON], з якою позивачем було укладено договір про надання юридичних послуг № 15/10-1 від 15 жовтня 2018 року (а. с. 32, 37, 38), має право на зайняття адвокатською діяльністю, відсутні. За таких обставин, у звязку із задоволенням позову підстав для покладення на відповідача 1 500 грн. витрат за юридичні послуги, суд не знаходить. Згідно ч. 1 ст. 141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжного доручення № 54 від 06 листопада 2018 року позивачем сплачено 1 762 грн. судового збору, відтак такий, враховуючи задоволення позову у повному обсязі, підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved