Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач за первісним звернувся 15.04.2014 року в Кодимський районний суд Одеської області з цим позовом до відповідача, щодо поділу спільної сумісної власності подружжя у вигляді квартири [ADDRESS] шляхом передачі у її власність всієї цієї квартири та припинення права власності на частку власності у квартирі за відповідачем, одночасно стягнувши з неї на користь відповідача ? частини ринкової вартості квартири в розмірі 4296,44 грн., з врахуванням витрачених нею коштів на ремонт квартири в розмірі 27844,56 грн. Ухвалою цього суду від 21.11.2014 року справу у відповідності до ст.ст.23,25 ЦПК України рередано на розгляд до Котовського міськоайонного суду. 01.12.2014 року справу прийнято до повадження суддею Котовського міськорайонного суду Нікітішиним. Відповідач [PERSON], заперечуючи у первісному позові, надав 24.12.2014 року зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, в якому просив відмовити у первісному позові повністю та поділити спірну квартиру, виділивши кожному по ? ідеальної її частки, а також усунути перешкоди в його користуванні цією квартирою, шляхом вселення та зобовязання [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні цією квартирою. В уточненій позовні заяві від 30.01.2015 року позивач [PERSON] просила суд розділити спірну квартиру з відповідачем [PERSON] в натурі в рівних частинах та зобовязати останнього не перешкоджати їй у користуванні цією квартирою У звязку із висновком судової будівельно-технічної експертизи про неможливість розподілу спірної кваритири в натурі, представник позивача адвокат [PERSON] 30.07.2015 року уточнив позовні вимоги за первісним позовом та в кінцевому просив ухвалити рішення суду, яким квартиру [ADDRESS] поділити в рівних ідеальних частках між [PERSON] і [PERSON], визнавши за ними право спільної часткової власності по ? частки цієї квартири за кожним із них та зобовязати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в користуванні цією квартирою. Представник позивача по первісному позові адвокат [PERSON] на кінцевих позовних вимога наполягав. Додатково пояснював, що через поведінку відповідача [PERSON], який зявлявся у спірну квартиру та зчиняв конфлікти, його довіритель вимушена була неодноразово звертатись за допомогою в міліцію про що свідчать надані письмові докази цьому. Тому, зважаючи на право [PERSON] на частку у цій квартирі, він наполягає на задоволені первісного позову у повному обсязі та в свою чергу не заперечує у його, [PERSON], праві на вселення у спірну квартиру. Позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом [PERSON] його представник за довіреністю [PERSON] з урахуванням уточнених кінцевих позовних вимог за первісним позовом не заперечували у його задоволенні. Та відповідно цьому також наполягали на вимогах зустрічного позову, окрім вимоги що зобовязання [PERSON] у подальшому не перешкоджати в користуванні спірною квартирою. [PERSON] додатково пояснював, що на цей час [PERSON] в спірній квартирі не проживає. Разом з цим він не може потрапити до квартири через відсутність ключів від дверних замків. З метою запобігання конфлікту з [PERSON] він не може зламувати замки. Тому у разі виникнення конфлікту з його вселенням до квартири, він зможе вирішити це питання в установленням законом порядку у разі задоволення його позову в повному обсязі. Вислухавши сторони та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного і зустрічного позову, виходячи з такого. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім визнання сторонами обставин справи, ці обставини також підтверджуються письмовими доказами долученими до справи. Як свідчить із матеріалів справи сторони уклали шлюб 04.11.1989 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Кишинівського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №2174. Від шлюбу мають четверо дітей: [PERSON]. [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] 20.04.2011 шлюб розірвано рішенням Кодимського районного суду Одеської області ( справа № 2-293/11). Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишені проживати з матір'ю, [PERSON] За час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS]., право власності на яку зареєстровано 01.04.2004 в Колимському районному бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 5308187. Вказане підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, укладеного 31.03.2004 між [PERSON] і [PERSON], посвідченого в цей же день приватним нотаріусом Колимського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 337. Відповідно до технічного паспорту виготовленого Кодимським районним бюро технічної інвентаризації від 01.04.2004, реєстраційний № 108, інвентаризаційна справа №1200, вищевказана двох кімнатна квартира, розташована в одноповерховому будинку за адресою: [ADDRESS]. До складу квартири входить дві кімнати жилою площею 16,4 кв.м. та 10,4 кв.м., кухня 8,4 кв.м., коридор 3,5 кв.м., кладова 1,2 кв.м., туалет 2,1 кв.м., веранда 6,5 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вищевказане нерухоме майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки між сторонами відсутні домовленості щодо поділу вищевказаного спільного майна, а шлюбний договір вони не укладали тому при поділі вказаної квартири, їх частки є рівними. Згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23.05.2015 року №13-2015, проведеної судовим експертом [PERSON] відповідно до ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2015 року, розподіл квартири в натурі є технічно неможливим. Відповідно при розподілі цього майна подружжя їх ідеальні частки у власності на цю нерухомість є рівними. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Тому заявлені щодо поділу квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню Суд також вважає, що сторони, як належні власники спірної квартири, мають всі передбачені законом права на володіння та користування нею, а тому позовні вимоги немайнового характеру в частині забезпечення цих прав у судовому порядку також підлягають задоволенню. Понесені позивачем по первісному позові судові витрати у вигляді сплати вартості судової експертизи у розмірі 3000 грн. суд покладає на сторони у рівних частинах.

Outcome: approved