Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач в січні 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки посилаючись на те, що 18.07.2011 року між сторонами був укладений договір позики, згідно з умовами якого відповідачу надавались кредитні кошти у розмірі 296521 грн. 20 коп., що еквівалентно 37200 доларів США. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором, між сторонами укладено договір іпотеки від 18.07.2011 року. Відповідач порушив свої зобов'язання за договором, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 890966 грн. 04 коп. Тому позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 890966 грн. 04 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - [ADDRESS], шляхом продажу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу надавались кредитні кошти у розмірі 296521 грн. 20 коп., що за домовленістю сторін сторони вважають як еквівалент 37200 доларів США. (а.с.7). Відповідно до п. 3 Договору, позичальник зобов'язався повернути позику у повному обсязі до 18 жовтня 2011 року. 18 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] було передано в іпотеку належну йому квартиру [ADDRESS] (а.с.8-11). Предмет іпотеки належить відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого 16.09.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М., зареєстрованого в реєстрі за № [NUMBER]. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 3 Договору позики передбачено, що позичальник зобов'язується повернути Позикодавцю позику у повному обсязі до вісімнадцятого жовтня 2011 року. Позика повертається у національній валюті України - гривні, виходячи з курсу НБУ, який є більшим - або курс на день укладення цього Договору, або курс на день фактичного повернення позики. Станом на день подачі позовної заяви, курс гривні до долара США (за 100 доларів США) становила 2395 грн. 07 коп. Таким чином сума заборгованості становить 890966 грн. 04 коп. (32000х2395,07). Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Крім того, право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог передбачено п. 12 договору позики та п. 11 договору іпотеки. Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. З пункту 11.3.2. договору іпотеки від 18 липня 2011 року вбачається, що іпотекодержатель та іпотекодавець дійшли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» (а.с.10). Таким чином, суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6890 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved