Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. Свій позов мотивує тим, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу без нотаріального посвідчення, відповідно до якого я отримав у власність автомобіль Opel Vectra, 1997 року випуску, номер кузова [NUMBER], р.н. 88844ВО і сплатив відповідачу 50000,00 грн. Факт отримання грошей за автомобіль підтверджується розпискою від 16.04.2013 року. Вказує, що 16.04.2013 року [PERSON] надав йому довіреність на розпорядження даним автомобілем. Проте, в даний час відповідач відмовляється належним чином оформити договір купівлі-продажу даного автомобіля та посвідчити його нотаріально. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати договір доручення, на виконання якого 16.04.2013 року [PERSON] на імя [PERSON] видано довіреність, посвідчену нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3310, удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Opel Vectra, 1997 року випуску, номер кузова [NUMBER], р.н. 88844ВО та визнати за [PERSON] право власності на даний автомобіль. Відповідач в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами. Проти задоволення позову не заперечував. Зі згоди позивача, представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], підтримали уточнену позовну заяву. Просили суд позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 16 квітня 2013 року придбав у відповідача автомобіль марки Opel Vectra, 1997 року випуску, номер кузова [NUMBER], р.н. 88844ВО.\~\~ 16 квітня 2013 року відповідач надав позивачу довіреність, посвідчену нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3310, відповідно до якої останньому надано право розпоряджатися автомобілем (а.с. 3).\~ Протягом всього часу позивач безперешкодно користувалась автомобілем як своєю власністю, страхував цивільну відповідальність. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.\~\~ Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.\~\~ Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання\~\~іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Вчинення сторонами удаваного правочину не тягне за собою наслідків у вигляді визнання його недійсним, оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, а тому до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала їхня внутрішня воля і який вони насправді вчинили, тобто правила правочину договору купівлі-продажу. Суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 235, 655 ЦК України сторони вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу: одна сторона передала майно за певну грошову суму, а друга прийняла її, що призводить до правових наслідків, на відміну від фіктивного правочину. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що спірний правочин вчинений сторонами для приховування іншого правочину, а тому визнає, що сторонами в дійсності укладено договір\~\~купівлі-продажу спірного автомобіля. Статтями 391, 392 ЦКУ передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved