Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 червня 2016 року між ним, позивачем, та відповідачкою зареєстровано шлюб Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що в Книзі реєстрації акті про одруження (шлюбів) зроблено відповідний актовий запис №1365. Дітей від цього шлюбу немає. У 2017 році, він, позивач, придбав за власні кошти транспортний засіб - автомобіль марки Мерседес - Бенц ( [NUMBER] ), модель ML 250 Blue TEC 4M, номерний знак [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2014 року випуску. Даний автомобіль він зареєстрував на свою дружину, відповідачку, та надав їй можливість користуватися даним автомобілем. Станом на сьогоднішній день відповідачка і надалі продовжує користуватися даним автомобілем. На його прохання стосовно того, що йому, позивачу, також необхідно використовувати автомобіль для своєї діяльності, відповідачка не реагує та не дає можливості користуватися автомобілем. Всі витрати, які стосуються обслуговування автомобіля несе він, позивач. Звертає увагу, що з моменту одруження і дотепер його дружина, відповідачка, не працювала і не працює, доходів не отримує. Сім`я перебуває на повному його утриманні, зважаючи на те, що він, позивач, працює на посаді директора у ТзОВ «Марвел Інтернешнл Тобакко Груп». Не зважаючи на той факт, що вищевказаний автомобіль він, позивач, придбав за власні кошти, не заперечує проти поділу даного майна порівну. На підставі ст. 70 СК України, просить поділити спільне майно з відповідачкою, визнавши за ним, позивачем, право власності на 1/2 транспортного засобу автомобіля марки Мерседес - Бенц (MB PKW), модель ML 250 Blue TEC 4M, номерний знак [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2014 року випуску та право власності на 1/2 даного транспортного за відповідачкою. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2019р. провадження у справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. До початку підготовчого засідання відповідачкою [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання автомобіля марки Мерседес - Бенц (MB PKW), модель ML 250 Blue TEC 4M, номерний знак [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2014 року випуску її особистою власністю. Зазначає, що в червні 2014 року, будучи громадянкою Ізраїлю, приїхала в Україну на постійне місце проживання, та проживала у своїх добрих знайомих за адресою [ADDRESS] . В подальшому в неї виникло бажання придбати автомобіль марки «БМВ Х6» 2010 року випуску, однак у зв`язку з відсутністю громадянства України, даний автомобіль вона оформила на свою подругу [PERSON] . В жовтні 2014 року, вона, позивач, почала зустрічатись з відповідачем, [PERSON] , зняли квартиру по [ADDRESS] , де проживали разом. На час спільного проживання з нею, [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який 29.01.2016р. розірвано за рішенням Залізничного районного суду м. Львова. В подальшому, за проханням [PERSON] автомобіль марки «БМВ Х6» 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , відчужено [PERSON] на користь матері [PERSON] - [PERSON] . Таке відчуження носило лише формальний характер, а автомобілем користувалася лише позивачка. 25.06.2016р. між позивачкою та відповідачем укладено шлюб. 19.01.2017р. нею отримано громадянство України. 25.10.2017р., після продажу автомобіля марки «БМВ Х6» 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , нею за особисті кошти, виручені з продажу даного автомобіля, куплений автомобіль марки Мерседес - Бенц (MB PKW), модель ML 250 Blue TEC 4M, який розмитнений та зареєстрований на її, позивачки, ім`я. Вказує, що даний автомобіль придбаний за її особисті кошти, якими вона володіла до укладення шлюбу з відповідачем, оскільки після попереднього шлюбу її колишній чоловік сплатив компенсацію в розмірі 310 696 (триста десять тисяч шістсот дев`яносто шість) шекелів, що становить приблизно 100 000 (сто тисяч) доларів США. Кожного місяця вона отримує аліменти на малолітнього сина від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000 (три тисячі) шекелів, що приблизно становить 1 000 (одна тисяча) доларів США. Крім того, зазначає, що проживаючи в Ізраїлі, вона працювала і в неї була висока заробітна плата. Також вказує, що за час спільного життя, ними придбано квартири, гараж та машиномісце, які [PERSON] оформляв на своїх родичів, а тому вважає, що останній використовував її в крисливих цілях. Просить визнати автомобіль марки Мерседес - Бенц (MB PKW), модель ML 250 Blue TEC 4M, номерний знак [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2014 року випуску її особистою власністю. В судовому засіданні 16.03.2020р. зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісною позовною заявою, встановлено строк відповідачу за первинним позовом (позивачу за зустрічним позовом) подати відзив на позовну заяву до 15.04.2020р., позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) подати відзив на зустрічний позов до 15.04.2020р. У відзиві на первісну позовну заяву відповідач (позивач за зустрічним позовом) підтвердила обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, вважає доводи позивача (відповідача за зустрічним позовом) необґрунтованими та безпідставними, а позовні вимогами такими, що не підлягають до задоволення. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 20 липня 2020 року представником позивача за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити за недоведеністю та безпідставністю. 28 жовтня 2020 року представником позивача за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить зобов`язати відповідачку [PERSON] сплатити на користь позивача [PERSON] 1/2 частини вартості автомобіляМерседес - Бенц (MB PKW), модель ML 250 Blue TEC, номерний знак [NUMBER] , оскільки останній проданий. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) підтримала заяву про уточнення позовних вимог, просить повернутись до підготовчого засідання. Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) заперечила дане клопотання, звернула увагу суду на те, що згідно заяви про уточнення позову змінюється предмет спору, підготовче провадження у справі вже завершене, здійснюється розгляд справи по суті. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) кожен окремо підтримали своїх представників. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши думку учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про уточнення первісних позовних вимог та в прийнятті відзиву на зустрічну позовну заяву слід відмовити. Так, відповідно до ч. 3 ст. 189 ЦПК України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду. Згідно вимог п.3, п.4 ч.2 ст.197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд, зокрема, у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви ; вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше. У відповідності до п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Відповідно до ч.2 ст.222 ЦПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. Як вбачається з досліджених судом матеріалів цивільної справи, представнику позивача за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) в судовому засіданні 16.03.2020р. встановлено строк до 15.04.2020р. вчинити відповідні процесуальні дії. Разом з тим, вимога суду не виконана, відзив на зустрічну позовну заяву подано позам межами встановленого судом строку, заява про уточнення позовних вимог подана після закриття підготовчого засідання. У той же час, ні представником, ні самим позивачем за первісним позовом, в судовому засіданні не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами невиконання вимоги суду з поважних причин. За таких обставин, суд використовує своє право, передбачене ч.2 ст.191 та вирішує спір за наявними матеріалами справи. Крім того, глава 6 ЦПК України не містить положень, згідно яких суд може повернутись до підготовчого засідання за клопотанням будь - кого з учасників судового процесу. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 25.06.2016., серія [NUMBER] , сторони уклали шлюб. Як вбачається з довідки №25740, виданої 21.12.2016р. Головним управлінням державної міграційної служби України у Львівській області, відповідачка, [PERSON] , відповідно до вимог чинного законодавства оформила документи та отримала 15.02.1994р. дозвіл на виїзд в Ізраїль на постійне місце проживання. 30.11.2016р. вона звернулась із заявою щодо видачі довідки на отримання паспорта громадянина України у зв`язку з поверненням в Україну на постійне місце проживання. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №260 від 06.02.2017р, виданої Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] . Дані обставини сторонами визнаються. В матеріалах справи (а.с.42) міститься акт про проведення огляду (переогляду) транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 25.10.2017р., згідно якого автомобіль марки Мерседес - Бенц (MB PKW), модель ML 250 BLUETEC, номер кузова [NUMBER] ввезений на територію України відповідно до закону України, власником якого є [PERSON] Так, відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом разом із представником довели наявність у неї автомобіля «БМВ Х6» та грошових коштів, до укладення шлюбу. Натомість позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом разом із своїм представником даного факту не спростували. Щодо наявності особистих коштів та їх походження, [PERSON] відмовився дати пояснення. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В підтвердження позовних вимог позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) не долучено жодних доказів, які б обґрунтовували його твердження про те, що даний автомобіль придбаний за його власні кошти під час шлюбу з відповідачкою за первісним позовом (позивачкою за зустрічним позовом) і є спільним майном подружжя, набутого за час шлюбу. [PERSON] заперечує, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя, а [PERSON] протилежного у спосіб, передбачений законом не довів. Отже, спірне майно - автомобіль Мерседес - Бенц МL 250 Blue ТЕС 4М, номерний знак [NUMBER] не може бути предметом поділу між [PERSON] та [PERSON] ще й з цих підстав. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в обґрунтування вимог зустрічного позову, відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) покликається на те, що оспорюваний автомобіль придбаний нею за її особисті кошти, які вона мала до укладення шлюбу з відповідачем за зустрічним позовом. В підтвердження даної обставини, до матеріалів справи долучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «БМВ Х6» 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєтровано на [PERSON] з 30.09.2014р. з підстав того, що на момент такої реєстрації і придбання автомобіля [PERSON] не мала громадянства держави Україна, а тому зареєструвала придбаний автомобіль на іншу особу, свою близьку подругу. Дані обставини позивачем за первісним позовом не оспорюються. Відповідно до угоди, підписаної 28 квітня 2013р. в місті Тель - Авів, Республіка Ізраїль, між [PERSON] та [PERSON] , останній виплатив суму в розмірі 310 696 (триста десять тисяч шістсот дев`яносто шість) шекелів та зобов`язаний виплачувати допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) шекелів на місяць, до досягнення їхньою спільною дитиною [PERSON] повноліття. Крім того, в матеріалах справи містяться документи, які свідчать про те, що до прибуття в Україну на постійне місце проживання, [PERSON] була працевлаштована та отримувала заробітну плату. Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р., «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) не доведено тієї обставини, що оспорюваний автомобіль придбаний, зокрема, за його кошти під час перебування в шлюбі, як і не вказано джерела отримання таких коштів. Відповідно до п.2 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Ч.1 ст.44 цього кодексу встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд критично оцінює пояснення позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про те, що оспорюваний автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя, оскільки такі спростовуються доказами, доданими відповідачкою за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) до матеріалів справи. Відповідачкою за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) долучено ряд документів, які свідчать про те, що оспорюваний автомобіль набутий нею за її особисті кошти, набуті до укладення шлюбу з позивачем. Згідно абз. 2 п.24 згадуваної Постанови, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Позивачем [PERSON] та його представником в судовому засіданні не надано достовірних доказів того, що на момент придбання оспорюваного автомобіля, у нього були наявні джерела надходження грошових коштів, що могли бути використані для придбання автомобіля. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги задоволити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed