Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 24.03.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №Z20.031.78263, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит на суму 199999 грн., зі сплатою 1,49% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Стверджує, що банк виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу суму кредиту обумовлено умовами договору, Проте, відповідач належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, а останній платіж здійснено боржником 16.09.2016 року, у зв`язку з чим просить суд стягнути з нього заборгованість, яка станом на 12.08.2019 року становить 506666,69 грн., та включає в себе: основний борг 96514,61 грн., прострочений борг 101069,83 грн., прострочені проценти 156851,98 грн., строкові проценти 153,24 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 6541,77 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 145535,26 грн. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 20 серпня 2019 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.03.2016 року між ПАТ «Ідея Банк», як кредитодавцем та відповідачем, як позичальником укладено кредитний договір №Z20.031.78263, згідно умов якого банк надав позичальнику кошти на поточні потреби в сумі 199999 грн., зі сплатою 1,49% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором №Z20.031.78263 від 24.03.2016 року, за яким станом на 12.08.2019 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість за кредитом в розмірі 506666,69 грн., та включає в себе: основний борг 96514,61 грн., прострочений борг 101069,83 грн., прострочені проценти 156851,98 грн., строкові проценти 153,24 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 6541,77 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 145535,26 грн. Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с.13) та довідкою-розрахунком заборгованості (а.с.14). У відповідності до вимог частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зміст зазначеної правової норми, не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому поряд із листами та телеграмами можуть використовуватися інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Частиною 2 статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як встановлено матеріалами справи, позивач забезпечив можливість відповідачу користування кредитними коштами, шляхом їх зарахування на банківський поточний рахунок [PERSON] , що підтверджується виданими касовими ордерами. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором №Z20.031.78263 від 24.03.2016 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved