Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержиснького районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди. В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди в розмірі 32180,04 гривень, а також пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 1081,98 грн., всього 33262,02 гривень та судові витрати у справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.12.2019 року між ТОВ «АВТОМАРКЕТ 50/50» та [PERSON] укладено договір оренди №020022, відповідно до даного договору 01.02.2019 року підписаний акт приймання-передачі. Відповідно до умов договору відповідач мав щомісячно до 20 числа кожного місяця сплачувати позивачу орендну плату, маркетингові витрати. 17.01.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору, відповідно до якої на період з 01.02.2020 року по 31.12.2020 року включно Позивач та Відповідач домовились застосувати знижку в розмірі 41% до базової орендної плати. Проте відповідач порушував умови договору та ухилявся від погашення заборгованості, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує у зв`язку з тим, що ним було залишено орендоване приміщення, з середини 2020 року торгове місце було продано іншим особам, які під час його придбання сплатили борг. Вивчивши матеріали вказаної цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що 28.12.2019 року між ТОВ «АВТОМАРКЕТ 50/50» та [PERSON] було укладено договір оренди №020022, відповідно до якого [PERSON] отримала у тимчасове користування майно в ТЦ «Барабашово», а саме павільйон загальною площею 25,98 кв.м. (код об`єкта оренди D-010-21-0053) і зобов`язався сплачувати до 20 числа кожного місяця орендну плату, маркетингові витрати в загальному розмірі - 5363,34 грн. Відповідно до п. 6.2 договору оренди за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (включаючи день сплати). 01.02.2020 року сторони вказаного договору підписали акт приймання- передачі майна, зазначеного в договорі оренди. 17.01.2020 року сторони уклали додаткову угоду до зазначеного договору оренди, де на період з 01.02.2020 року по 31.12.2020 року включно Позивач та Відповідач домовились застосувати знижку в розмірі 41% до базової орендної плати, визначеної в договорі оренди. Однак відповідач неодноразово порушував умови договору. В зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань виникла заборгованість за вказаним вище договором оренди у розмірі 32180,04 грн., яка складається з наступного: 5363,34 грн. за квітень 2020 року, 5363,34 грн. за травень 2020 року, 5363,34 грн. за червень 2020 року, 5363,34 грн. за липень 2020 року, 5363,34 грн. за серпень 2020 року 5363,34 грн. за вересень 2020 року та 1081,98 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання. Розрахунок пені викладено представником позивача в позовній заяві. Відповідач не оспорює зазначені розрахунки заборгованості і пені. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці. Відповідач позбавився статусу підприємця 29.10.2019 року відповідно до запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, внесеного до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За таких обставин, на підставі ст.ст.611,625 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «АВТОМАРКЕТ 50/50» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі, так як [PERSON] порушила свої зобов`язання і виникла заборгованість за вказаним вище договором оренди у розмірі 33262,02 грн. Відповідач не надав суду докази і не просив їх витребувати про те, що договір оренди був припинений з будь-яких підстав. В зазначеному вище договорі оренди сторони визначили строк дії договору оренди до 31.12.2021 року включно. В відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд також стягує судовий збір по справі в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved