Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить усунути перешкоди у користування власністю, а саме автомобілем марки «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , шляхом зняття обтяження рухомого майна, що зареєстровано 10 вересня 2020 року за № 72424909, об`єкт якого є спірний автомобіль. В обґрунтування позову покликається на те, що на 24 вересня 2019 року придбав спірний автомобіль та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У тарвні 2021 року позивач дізнався про обтяження, яке накладено на його автомобіль, що зареєстровано 10 вересня 2020 року, обтяжувачем зазначено відповідача, боржником [PERSON] , підстава обтяження - договір факторингу від 02 лютого 2012 року № 11, укладений між відповідачем та ПАТ «Сведбанк». Вважає, що таке обтяження порушує його право власності на автомобіль, а тому у відповідності до ЦК України та ЗУ «Про заставу», ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», просить позов задовольнити. Відповідачем не подано до суду відзив, який би містив заперечення на позов. 07 липня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу по суті за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує проти заочного вирішення справи. Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, відповідач не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд установив, 07 квітня 2014 року рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області знято арешт та розшук з належного на праві власності [PERSON] автомобіля марки «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , накладеного 23 листопада 2010 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нахімовського РУЮ у виконавчому провадженні № 26950. 24 вересня 2019 року між позивачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Opel Astra», д. н. з. [NUMBER] . Право власності перейшло до покупця [PERSON] . Автомобіль зареєстрований за позивачем, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 07 травня 2021 року № 72424909 об`єктом обтяження є спірний автомобіль, накладено по типу обтяження - застава рухомого майна, зареєстровано 10 вересня 2020 року за № 28094520; реєстратором: Кондратюк Наталія Сергіївна, регіональна філія міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи»; підстава - договір факторингу, серія та номер: 11, виданий 02 лютого 2012 року, видавник ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Капітал»; боржник [PERSON] , обтяжувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», розмір основного зобов`язання 84104,54 грн, термін дії до 10 вересня 2025 року. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» залежно від змісту обтяження предмет обтяження повинен належати боржнику або обтяжувачу на праві власності чи на праві господарського відання. У разі обмеження права розпорядження рухомим майном згодою іншої особи така ж згода необхідна для його обтяження. Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що позивачем було вжито в повній мірі всіх заходів для перевірки як правомочностей продавця на відчуження майна, так і перевірку щодо наявності обтяжень на зазначене майно, оскільки у випадку наявності будь-яких обмежень чи обтяжень на майно, станом на дату перереєстрації транспортного засобу на нового власника була б неможливою. Відтак, позивач є добросовісним набувачем даного автомобіля, оскільки, придбав його з дотриманням відповідних норм чинного законодавств України. Будь-яких інших фактичних обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Отже, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачем окремо, а також в їх сукупності, прийшов висновку про те, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а відтак позов підлягає задоволенню повністю. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджено документом, який міститься у матеріалах справи, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. 04 червня 2021 року між позивачем та адвокатом Трубою К. Б. укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до умов договору позивач повинен сплатити адвокату винагороду у розмірі визначеному додатком № 1 до цього договору. У додатку № 1 від 04 червня 2021 року сторони погодили, що за підготовку позовних матеріалів та складання позовної заяви [PERSON] сплатив Трубі К. Б. гонорар у сумі 1000,00 грн. Попри те, будь-яких доказів сплати гонорару суду не подано. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не доведено реальність понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому у її стягненні необхідно відмовити.

Outcome: approved