Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про зняття арешту на квартиру [ADDRESS] , що накладений на підставі постанови С-1-119 від 06.09.2002 року виданої ВДВС Франківського районного управління юстиції та постанови 71/5773 від 24.07.2000 року виданої Франківським РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, особа майно якої обтяжено - [PERSON] . Обґрунтовуючи свої вимоги покликається на те, що є власником 1/3 частки у квартирі [ADDRESS] , крім нього співвласниками зазначеної квартири є : сестра [PERSON] та його мати [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смертя матері відкрита спадщина на і /3 частку квартири, яку прийняв він та його сестра [PERSON] . Під час оформлення спадщини стало відомо, що частка квартири, яка належала матері була продана на прилюдних торгах та право власності на дану частку у квартирі перейшла до [PERSON] на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів, свідоцтва про право власності, яке було відповідним чином зареєстровано. Матір мала боргові зобов`язання перед [PERSON] , яка на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова та виконавчого листа № 2-316/02, виданого 10.07.2002 року, звернула до відділу державної виконавчої служби Франківського району м. Львова. Сума завданої шкоди (боргу) становила 31500 грн. Постановою державного виконавця Федоровича А.М. Є-1-1119 від 26 вересня 2002 року накладено арешт на все її, матері, майно . Дана постанова перенесена до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4356 Першою Львівською державною нотаріальною конторою 16.12.2016 року. Вказані відомості було внесено та зареєстровано 11.01.2007 року за № 4338976 Першою .Львівською державною нотаріальною конторою . Після цього у 2011 році він, позивач, із сестрою звернулися з позовною заявою про визнання права власності на 1/3 частку квартири, яка належала матері. 03 листопада 2016 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова провадження у справі закрито, у зв`язку з підписанням сторонами мирової угоди. Згідно даної мирової угоди, передано кошти [PERSON] в сумі 70000 грн., як компенсацію вартості 1/3 частки квартири [ADDRESS] , а [PERSON] визнав за ними право власності на 1/3 частку даної квартири та погодився скасувати право власності на свою частку. Дане рішення вони мали намір зареєструвати у реєстраційній службі. Проте під час реєстрації було виявлено, що арешт з квартири не знято. Відтак, просить позов задовольнити. В чергове судове засідання представник позивача не прибула. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, Просить позов задовольнити. Представник третьої особи - Першої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи Франківського відділу державної виконавчої служби в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, не подав відзив на позов, хоча належним чином викликався у порядку ст.ст. 128-130 Цивільного процесуального кодексу України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником 1/3 частки у квартирі [ADDRESS] , крім нього співвласниками зазначеної квартири є : сестра [PERSON] та була його мати [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті якої відкрита спадщина на і /3 частку квартири, що прийнята позивачем та його сестрою [PERSON] [PERSON] мала боргові зобов`язання перед [PERSON] , яка на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова та виконавчого листа № 2-316/02, виданого 10.07.2002 року, звернулася до відділу державної виконавчої служби Франківського району м. Львова. Сума завданої боргу становила 31500 грн. Постановою державного виконавця Федоровича А.М. Є-1-1119 від 26 вересня 2002 року накладено арешт на все її майно . Дана постанова перенесена до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4356 Першою Львівською державною нотаріальною конторою 16. 12.2016 року. Вказані відомості було внесено та зареєстровано 11.01.2007 року за № 4338976 Першою Львівською державною нотаріальною конторою. В ході судового провадження, між сторонами 03 листопада 2016 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова провадження у справі закрито, у зв`язку з підписанням сторонами мирової угоди. Згідно даної мирової угоди, передано кошти [PERSON] в сумі 70000 грн., як компенсацію вартості 1/3 частки квартири [ADDRESS] , а [PERSON] визнав за позивачем та й1ого сестрою право власності на 1/3 частку даної квартири та погодився скасувати право власності на свою частку. Разом з тим, позивач звернувшись до реєстраційної служби, виявилось, що арешт майна не знято. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Підсумовуючи вказану правову норму, суд дійшов висновку, що законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст.ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно дост. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Статтею 391 ЦК Українивизначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.2ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у даному випадку порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно о ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір залишити за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved