Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням зазначивши, що він є власником квартири № 59, що у будинку № 3-А по вул. Башкирській у м. Кіровограді. В обґрунтування позову позивач вказав, що в його квартирі зареєстровані відповідачі, проте з 23 травня 2014 року в квартирі фактично не проживають, місце їх проживання не відоме. З урахуванням вказаних обставин та вважаючи, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, позивач з даним позовом звернувся до суду. Представник позивача у судове засідання зявився, надав пояснення, відповідно до яких позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, проте неодноразово повідомлялися про день, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав листа, відповідно до якого розгляд справи просив здійснити без його участі. Згідно зі ст. 169 ЦПК України суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2013 року, позивач є спадкоємцем майна після смерті батька [PERSON], який помер 4 січня 2013 року, а саме: 1/2 частки квартири під № 59, що знаходиться в м. Кіровограді, по вул. Башкірська, будинок 3-А, що також підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.09.2013 року. Крім того, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.06.2015 року, позивач є спадкоємцем майна після смерті [PERSON], яка померла 24.07.2014 року, а саме: 1/2 частки квартири під № 59, що знаходиться в м. Кіровограді, по вул. Башкірська, будинок 3-А, що також підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.06.2015 року. Згідно з довідкою КП «ЖЕО №2» Кіровоградської міської ради від 04.06.2015 року, № 2884, відповідачі зареєстровані в квартирі позивача. Відповідно до наданих у судовому засіданні показань свідка [PERSON] позивач є власником квартири № 59, що у будинку № 3-А по вул. Башкірській у м. Кіровограді. Відповідач -1 всього декілька разів приходила до квартири позивача, але фактично в квартирі жодного разу не проживала. Складений свідками та посвідчений комунальним підприємством «ЖЕО №2» Кіровоградської міської ради акт про не проживання відповідачів в квартирі позивача суд не бере до уваги, оскільки відповідно до частин першої та другої ст. 50 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Свідок зобов'язаний з'явитися до суду у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до п. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Разом з тим, як з позовною заяви, так і з довідки КП «ЖЕО №2» Кіровоградської міської ради від 04.06.2015 року, № 2884 вбачається, що відповідач [PERSON] народилася 07.12.2003 року, тобто на момент розгляду справи є малолітньою особою. Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином, оскільки за станом на день розгляду справи у суді відсутні будь які відомості про фактичне проживання відповідачів, суд позбавлений можливості визначити місце проживання малолітньої відповідача -2 за місцем проживання її матері відповідача -1. Відповідно ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial