Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням зазначивши, що він є власником частини будинку № 61 по вул. Панфьорова у м. Кіровограді. В обґрунтування позову позивач також вказав, що відповідач на протязі тривалого часу в будинку № 61 по вул. Панфьорова у м. Кіровограді не проживає, проживає за адресою: [INFO], будинок не утримує та комунальні послуги не сплачує. З урахуванням зазначених обставин позивач з даним позовом звернулася до суду. Позивач у судове засідання зявився, надав пояснення, відповідно до яких позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач до зявився, надав пояснення, згідно з якими позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти. Сторони зареєстровані за адресою: [INFO], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до свідоцтва про право власності від 21.10.2010 року, позивач є власником ? частини будинку № 61 по вул. Панфьорова у м. Кіровограді, після смерті своєї дружини [PERSON], про що також свідчить Витяг про державну реєстрацію прав від 22.10.2010 року. Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав від 22.10.2010 року, позивачеві також належить на праві власності 1/8 частина будинку № 61 по вул. Панфьорова у м. Кіровограді. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, у відповідності до Витягу про державну реєстрацію прав від 25.11.2010 року, відповідач є власником 1/8 частини будинку № 61 по вул. Панфьорова у м. Кіровограді. Таким чином, відповідач є власником частини будинку № 61 по вул. Панфьорова у м. Кіровограді. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч. ч. 1 та 6 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Крім того, під час розгляду справи позивач не заявляв клопотання про виклик у судове засідання свідків, тому суд не бере до уваги складений в присутності сусідів позивача акт про не проживання, оскільки відповідно до частин першої та другої ст. 50 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Свідок зобов'язаний з'явитися до суду у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. Згідно з ч. 5 ст. 180 ЦПК України, якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позову є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки відповідач є власником частини вказаного будинку та має право будинку проживати.

Outcome: dismissed