Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 04 липня 2015 року між відповідачами та скасування його державної реєстрації від 15 липня 2015 року номер запису про інше речове право 10420150. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що 01.07.2007 року між [PERSON] та СФГ «Кузьминці» в особі голови господарства [PERSON] був укладений договір оренди землі загальною площею 3,08 га в межах Поляхівської сільської ради строком 15 років. Цей договір оренди землі був зареєстрований у Теофіпольському відділі Регіональної філії Державного Підприємства Центру ДЗК 16.11.2007 року за відповідним номером 040776200093 і є чинний по даний час. Жодних претензій зі сторони орендодавця щодо оренди землі до позивача не надходило. Після смерті [PERSON] його спадкоємець [PERSON], отримавши 03.07.2015 року свідоцтво про право на спадщину, зареєстрував право приватної власності на дану земельну ділянку кадастровий номер 6824786000:04:005:0081, про що в реєстрі прав власності на нерухоме майно проведено запис права власності №10271181 від 03.07.2015 року. 04 липня 2015 року між [PERSON] та СГВК «Кузьминці» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком 7 років. Своїми діями відповідачі позбавили позивача законного права користування земельною ділянкою на умовах договору оренди землі від 01.07.2007 року, оскільки, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також відповідно до пункту 40 договору оренди землі від 01.07.2007 року, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. На підставі викладеного вважає договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачами 04 липня 2015 року недійсним, а його державна реєстрація підлягає скасуванню. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що він успадкував після батька земельну ділянку площею 3,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Поляхівської сільської ради. Після оформлення спадщини він договір оренди землі ні з ким не укладав та не підписував. Представник відповідача [PERSON], позов не визнав та пояснив, що договір оренди земельної ділянки від 1 липня 2007 року не містить всіх обов'язкових умов та не підписаний головою СФГ «Кузьминці» [PERSON] За клопотанням представника відповідача [PERSON] призначено дистанційний розгляд справи за участі свідка [PERSON] В судове засідання представник відповідача [PERSON] та свідок [PERSON], про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно не з?явилися, про причину неявки не повідомили, клопотань не подали. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно ст. 1, 13, 31 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. У відповідності до ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Згідно ч.5 ст.31 Закону України «Про оренду землі» особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобовязана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Ч. 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ч. 1 ст.215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що згідно державного акту на право власності на землю серії РІ №800089, [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Поляхівської сільської ради. 01.07.2007 року між [PERSON] та СФГ «Кузьминці» в особі голови господарства [PERSON] укладений договір оренди землі загальною площею 3,08 га в межах Поляхівської сільської ради строком 15 років, договір зареєстрований у Теофіпольському відділі Регіональної філії Державного Підприємства Центру ДЗК 16.11.2007 року за відповідним номером 040776200093. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 липня 2015 року, відповідач [PERSON] успадкував після [PERSON] зазначену земельну ділянку.15.07.2017 року зареєстрований договір оренди цієї ж земельної ділянки від 04.07.2015 року між СГВК «Кузьминці» та [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 40 договору оренди земельної ділянки від 01 липня 2007 року, укладеного між [PERSON] та позивачем, передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. З огляду на вищевказані законодавчі норми, смерть фізичної особи - орендодавця не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договором оренди, якщо інше прямо не передбачено в самому договорі. Укладення договору оренди з новим орендарем в період дії договору з попереднім орендарем, укладення якого без припинення попереднього договору не передбачено чинним законодавством, є прямим порушенням прав орендаря на належне користування землею. Суд критично оцінює заперечення представника відповідача на позов на підставі того, що договір оренди землі від 1 липня 2007 року, укладений між [PERSON] та СФГ «Кузьминці» не підписаний [PERSON] та не містить всіх обов?язкових умов, оскільки відповідність договору від 01.липня 2007 року вимогам законодавства не є предметом позову. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що договір оренди землі від 04.07.2015 року між СГВК «Кузьминці» та [PERSON], зареєстрований за №10420150 є недійсним, оскільки він укладений під час дії договору оренди землі між СФГ «Кузьминці» та [PERSON] Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон). Положеннями статті 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 26 Закону, судове рішення про визнання правочину недійсним є підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав, які особа набула за цим правочином. Отже, позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації договору оренди землі задоволенню не підлягають. Оскільки позивач заявив дві позовні вимоги, судовий збір сплачено лише за одну позовну вимогу, то з позивача в дохід держави необхідно стягнути 1378 судового збору. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial