Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач зазначив, що за двома борговими розписками від 09.03.2018р. та 02.04.2018р. передала у власність відповідачу грошові кошти на загальну суму 7\~041грн., які та зобов`язалася повернути але, свої зобов`язання не виконала, через що просить стягнути борг в судовому порядку. Представник позивача адвокат Панченко О.П. - заявою позов підтримав, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином,, про причини своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала. За згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на підтвердження вимог надано оригінали письмових доказів - розписку від 09.03.2018р., в якій зазначено, що відповідач одержав у борг від позивача 4\~200грн., зобов`язується повернути отримані кошти орієнтовно 18.03.2018р. (а.с.38) та розписку від 02.04.2018р., в якій зазначено, що відповідач одержав у борг від позивача 2\~841грн., зобов`язується повернути до 18.04.2018р., з відміткою щодо повернення 06.04.2018р. позивачу 200грн. (а.с.39). Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13. Суд вважає, що розписка, надана позичальником відповідачем по справі позикодавцю позивачу по справі - є підтвердженням укладення договору позики в простій письмовій формі і передачі грошей позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Досліджена судом розписка підписана позичальником, тобто зміст договору зафіксований в документі (розписці), а отже правочин вчинений у письмовій формі. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі досліджених судом розписок, наданих відповідачем позивачу, встановлено, що між сторонами укладений договір позики у письмовій формі, та засвідчено, що відповідач одержав у борг від позивача грошові кошти: 09.03.2018р. в сумі\~4 200грн. та 02.04.2018р. в сумі 2\~841грн. з обов`язком повернення. Також в розписці від 02.04.2018р. наявна позначка, щодо повернення відповідачем позивачеві грошові кошти в сумі 200грн. Жодна із сторін не зверталася до суду з позовом про визнання правочину недійсним, а тому, у даному випадку суд приймає письмові розписки [PERSON] як підтвердження укладення між сторонами договору позики в простій письмовій формі, на вказаних в ній умовах, який був укладений у добровільному порядку, що свідчить про те, що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору і він відповідає волевиявленню сторін. Отже, з моменту укладення договору між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.1046-1053 Цивільного кодексу України\~та нормами цього ж\~Кодексу\~щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Відповідно до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.3\~ст.545 ЦК України\~підтвердженням виконання боржником свого обов`язку є наявність у нього боргового документа. Відповідач суму боргу до цього часу позивачеві не повернув. Таким чином, позов слід задовольнити. Питання судових витрат вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved