Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначив, що з 24 квітня 2008 року вони з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 1 серпня 2017 року. В період шлюбу вони з відповідачкою за спільні кошти придбали житловий будинок, загальною площею 56,1 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0883 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровні на ім`я [PERSON] . Оскільки вони добровільно не можуть поділити вказане майно, просить суд поділити майно, набуте ним за час шлюбу з [PERSON] , шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, які розташовані за адресою: адресою: [ADDRESS] . Відповідачка за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь кошти в розмірі 66 225 грн., які є їх спільною власністю, оскільки були отримані позивачем в період шлюбу як грошове забезпечення в іноземній валюті за відрядження у складі миротворчого контингенту. В ході судового розгляду [PERSON] збільшила позовні вимоги, згідно яких просила стягнути з [PERSON] на її користь кошти в розмірі 60 814 дол. США. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] вимоги підтримав, надав заяву про уточнення позовних вимог, в яких просив розподілити судові витрати між сторонами навпіл, позов задовольнити. В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом просив відмовити. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнала, крім того, надала до суду заяву про відмову від зустрічної позовної заяви та закриття провадження у справі і звільнення відповідачки від сплати судового збору та покладення таких витрат на [PERSON] або компенсації їх за рахунок держави. 15 вересня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до розгляду спільно з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 29 липня 2019 року суд прийняв відмову відповідачки за первісним позовом - позивачки за зустрічним позовом [PERSON] від позову до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, провадження у справі закрив у зв`язку із відмовою позивачки від позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані на підтвердження позовних вимог докази з точки зору їх допустимості та достовірності, дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд встановив, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 1 серпня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 31 січня 2014 року, укладеного між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем), остання купила належний продавцю житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0883 га, кадастровий номер [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 січня 2014 року, укладеного між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем), остання купила належну продавцю земельну ділянку під № [NUMBER] , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0883 га, кадастровий номер [NUMBER] . Право приватної власності на вказаний вище житловий будинок та земельну ділянку 31 січня 2014 року отримала [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 92857200, сформованою 26 липня 2017 року. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Виходячи з наведеного вище, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача, оскільки суд встановив, що житловий будинок та земельна ділянка розташовані за адресою: [ADDRESS] були придбані сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, а отже є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без їх поділу в натурі. Одночасно, суд, вважає, що вимога позивача про визнання за відповідачкою за первісним позовом права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки є такою, що пред`явлена зайве, так як відповідачка за первісним позовом, згідно правовстановлюючих документів є власником зазначеного майна. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 68/2018, складеного 14 січня 2019 року судовим експертом Малим О.В., ринкова вартість домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 573 929 грн. Питання розподілу судових витрат, понесених позивачем та підтверджених документально, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вирішує пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та вважає, що з відповідачки на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір в сумі 640 гривень, а на користь держави - 2 229 гривень 65 коп. Одночасно, суд вважає що у задоволенні клопотання представника відповідачки за первісним позовом - позивачки за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] про звільнення [PERSON] від сплати судового збору та покладення таких витрат на [PERSON] або компенсації їх за рахунок держави слід відмовити, оскільки однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. Таким чином, суд не вбачає підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору, оскільки звільнення від сплати судового збору допускається лише у виключних випадках. Посилання [PERSON] на те, що її грошове забезпечення в період 2017-2018 років становило 7000 гривень та перебування на її утриманні малолітнього сина не може бути підставою для звільнення її від сплати судового збору, оскільки справляння судового збору переслідує законну мету. При цьому суд бере до уваги, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду.

Outcome: approved