overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про та стягнення заборгованості по кредитними договорами. З позову вбачається, що між ПАТ «Платинум Банк» та відповідачем укладені кредитні договори 27 грудня 2011 року на суму 1721,13 грн. та 20 жовтня 2011 року на суму 4450,08 грн. Позивач виконав зобов'язання, надав грошові кошти в розмірі визначеному кредитними договорами. Відповідач порушив умови кредитних договорів, своєчасно не повернув кредити. На час подання позову заборгованість по кредитному договору від 27 грудня 2011 року становить 1654.04 грн., з них: 1412,32 грн. заборгованість по кредиту, 241,72 грн. пеня. По кредитному договору від 20 жовтня 2011 року заборгованість складає 3755,22 грн., з них 3334,08 грн. заборгованість по кредиту і 421,14 пеня. Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» було укладено договір про відступлення боргів за вказаними кредитними договорами. 08 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу по якому ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відступило позивачу право вимоги боргу по кредитним договорам. В судове засідання представник відповідача не з'явився надав клопотання про розгляд справи в його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач позов визнав в повному обсязі, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності. Відповідно до ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про його задоволення. Позовні вимоги підтверджуються кредитними договорами (а.с.5-7), (а.с.18-19), договором факторингу (а.с.31-32).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про усунення перешкод у розпорядженні власністю, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Позивач не проживає у вказаній квартирі у звязку з неприязними стосунками з відповідачами, а останні не надають позивачу свідоцтво про право власності на квартиру, у вязку з чим позивач не може розпорядитися своєю часткою квартири, а саме подарувати її дружині. Просить суд усунути перешкоди в розпорядженні квартирою шляхом надання позиву оригіналу свідоцтва про право власності б\\н від 10.02.1997 та стягнути на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав в ньому викладених, просив вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, заслухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частини квартири [ADDRESS], згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6-7). Постановою приватного нотаріуса [PERSON] № 10/02-31 від 15.02.2016 позивачу відмовлено в посвідчені договору дарування 3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.8). Суд не приймає до уваги посилання з боку позивача на те, що порушення його права що до розпорядження його часткою квартири, оскільки цей факт ніким не оспорюється. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач не надає йому правовстановлюючий документ, оскільки позивач має право захищати свої права щодо цього факту в іншій спосіб, передбачений законодавством, оскільки у даному випадку суд вважає, що позивачем порушується ст. 4 ЦПК України, у якій визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Крім того, позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження порушення права позивача на розпорядження належної йому частини квартири, та що до не можливості ним, або будь-яких перешкод отримати свідоцтво б\\н від 10.02.1997 про право власності. Таким чином, на підставі вищевикладеного,доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, у звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з цивільним позовом про розірвання шлюбу, укладеного 02.09.2006 року. У позовній заяві позивач вказав, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Проживає з відповідачем окремо, спільного господарства не ведуть. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач подав заяву, в якій просив позов розглянути за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином повідомлялась про час і місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомила. Виходячи зі змісту ч.1 ст.224 ЦПК України, того, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи та подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надіславши їй копію рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування його вимог, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають сімейні правовідносини, а також, про належну обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення у зв'язку з відсутністю між сторонами приязних відносин та бажання примиритися. Позивачем надано витяг № 00015168153 від 17 березня 2015 року з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрації шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, який свідчить, що шлюб між сторонами зареєстровано 23 серпня 2006 року за актовим записом № 1392 та раніше розірвано не було (а.с. 4). Спільну дитину сторін [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу слід залишити проживати з матір'ю. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з цивільним позовом про розірвання шлюбу, укладеного 03.02.1973 року. У позовній заяві позивач вказав, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Проживає з позивачем окремо, спільного господарства не ведуть. Спільних з відповідачем неповнолітніх дітей немає. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив розірвати шлюб. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, хоча належним чином повідомлялась про час і місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомила. Виходячи зі змісту ч.1 ст.224 ЦПК України, того, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи та подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надіславши їй копію рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно повторно виданого Свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 147292 від 15.05.2015 року, шлюб між сторонами укладено 03.02.1973 року (а.с. 4). Дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування його вимог, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають сімейні правовідносини, а також, про належну обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення у звязку з відсутністю між сторонами приязних відносин та бажання примиритися. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з цивільним позовом про розірвання шлюбу, укладеного 07.07.2005 року. У позовній заяві позивач вказав, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Проживає з позивачем окремо, спільного господарства не ведуть. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач подав заяву, в якій просив позов розглянути за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином повідомлялась про час і місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомила. Виходячи зі змісту ч.1 ст.224 ЦПК України, того, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи та подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надіславши їй копію рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування його вимог, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають сімейні правовідносини, а також, про належну обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення у зв'язку з відсутністю між сторонами приязних відносин та бажання примиритися. Позивачем надано видане повторно свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 10.06.2015 року, який свідчить, що шлюб між сторонами зареєстровано 07 липня 2005 року за актовим записом № 286 та раніше розірвано не було (а.с. 39). Спільну дитину сторін [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу слід залишити проживати з матір'ю. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з цивільним позовом про розірвання шлюбу, укладеного 22.07.1995 року. У позовній заяві позивач вказав, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Проживає з позивачем окремо, спільного господарства не ведуть. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив розірвати шлюб. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, хоча належним чином повідомлялась про час і місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомила. Виходячи зі змісту ч.1 ст.224 ЦПК України, того, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи та подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надіславши їй копію рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно повторно виданого Свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 146100 від 04 серпня 2015 року, шлюб між сторонами укладено 22.09.1995 року (а.с. 5). Дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування його вимог, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають сімейні правовідносини, а також, про належну обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення у звязку з відсутністю між сторонами приязних відносин та бажання примиритися. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з цивільним позовом про розірвання шлюбу, укладеного 24.01.2003 року. У позовній заяві позивач вказав, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Проживає з позивачем окремо, спільного господарства не ведуть. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач подав заяву, в якій просив позов розглянути за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, хоча належним чином повідомлялась про час і місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомила. Виходячи зі змісту ч.1 ст.224 ЦПК України, того, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи та подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надіславши їй копію рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування його вимог, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають сімейні правовідносини, а також, про належну обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення у звязку з відсутністю між сторонами приязних відносин та бажання примиритися. Позивачем надано свідоцтво про одруження, серія 1-НМ № 091844 від 24 січня 2003 року, видане відділом реєстрації актів громадянського стану про державну реєстрації шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, яке свідчить, що шлюб між сторонами зареєстровано 24 січня 2003 року за актовим записом № 76 та раніше розірвано не було (а.с. 4). Спільних дітей у сторін немає. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача із вищезазначеним позовом, в якому просив поділити майно, набуте позивачем за час шлюбу з [PERSON], визнавши за нею право власності на ? частини легкового автомобіля марки DACIA «Logan», 2006 року випуску, шасі [NUMBER] cедан, об`єм двигуна 1,4 см куб., державний номер [NUMBER], вартістю 50 751 грн., зобов'язати відповідача виплатити позивачеві ? вартості вказаного транспортного засобу в розмірі 25 375,50 грн. за рахунок його продажу. Крім того, просив покласти на відповідача судові витрати, понесені позивачем за розгляд справи. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 17 липня 1998 року перебувала у шлюбі з [PERSON] За час шлюбу у 2006 році подружжя придбало автомобіль марки DACIA «Logan», 2006 року випуску, шасі [NUMBER] cедан, об`єм двигуна 1,4 см куб., державний номер [NUMBER], вартістю в 50 751 грн. Починаючи з 2011 року позивач та відповідач не ведуть спільного господарства, [PERSON], проживає з іншою жінкою. Добровільно поділити автомобіль, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, не вдалося, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Представник позивача в судове засідання з`явився, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце сліхання справи повідомлений належним чином шляхом публікації оголошення у пресі (а.с. 53). Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача із вищенаведеним позовом в якому просив стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття посилаючись на те, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, хоча має таку змогу. В судове засідання позивач не з'явився, його представник через канцелярію суду звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності і зазначенням того, що він підтримує в повному обсязі позовні вимоги. Проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача із позовною заявою в якій просить скасувати арешт 1/2 частини квартири, яка розташована у [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, який накладений згідно постанови державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ в м. Херсоні АВ №427572 від 02.08.2010 року. Свої вимоги мотивує тим, що в ході виконання рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02.11.2009 року по справі №2-1018/2009, на підставі якого з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини, у зв'язку із заборгованістю з виплати аліментів, на ? частину квартири позивача, що за адресою [ADDRESS], накладено арешт та оголошено заборону відчуження. Після погашення суми заборгованості по аліментам, позивач звернувся до державного виконавця з проханням зняти арешт з належної йому ? частини квартири, однак йому було відмовлено. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила у позовних вимогах відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає необхідним позов задовольнити виходячи з наступного. На підставі рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02.11.2009 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.11.2009 року до виконання прийнято виконавчий лист №2-1018 виданий 02.11.2009 року на підставі вищевказаного рішення суду. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.08.2010 року, у зв'язку із злісним ухиленням [PERSON] від сплати аліментів, накладено арешт на майно, що належить останньому, а саме: ? частина [ADDRESS]. Як вбачається із довідки-розрахунку у [PERSON] станом на 01.01.2014 року борг по сплаті аліментів відсутній, що також підтверджується фіскальним чеком від 04.12.2013 року. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. На підставі викладеного, враховуючи відсутність заборгованості у позивача по сплаті аліментів, суд вважає, що підстави для накладення арешту на майно [PERSON] відсутні, у зв'язку із чим, арешт накладений на ? частину [ADDRESS] необхідно скасувати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved