Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому зазначив , що 10 червня 2015 року у випуску № 21 ( 932) на сторінці № 3 газети « Мрія» опубліковано статтю під назвою « Рейтинг важнее истины» Стаття не має зазначення автору і по суті є редакційною статтею. В межах зазначеної статі розміщена недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності та порочить честь , гідність та ділову репутацію позивача, а саме : « Василенко заказной и продажный журналист, который не гнушается материалами, написанными от чужого имени, рассказал лидер местной « Самопомічі» в интервью сайту « Паноптикон» . Позивач вказує, що дійсно на даному сайті нещодавно вийшло інтервю [PERSON] . В той же час , дане інтервю жодним чином не містить інформації яка розміщена у статті. Тоб то факт того, що [PERSON] повідомив такі відомості є неправдивим. Більш того, дана інформація в будь якому випадку не може відповідати дійсності , оскільки він не публікує під своїм імям матеріали, написані іншими людьми і у відповідачів не має і не може бути жодних доказів цьому. Інформація про його « замовляємість та продажність» висловлена відповідачами в категоричній формі, і безумовно вчиняє вплив на його честь, гідність та ділову репутацію. Застосування таких мовних конструкцій як ( продажный и заказать) можливо по відношенню до журналіста лише в тому випадку, коли він продає свої статі за гроші замовникам цих матеріалів. Просить суд визнати недостовірною інформацію, викладену 10 червня 2015 року у випуску 21 ( 932) на сторінці № 3 газети « Мрія» в статті під назвою « Рейтинг важнее истины?», а саме : « Василенко заказной и продажный журналист, который не гнушается материалами, написанными от чужого имени, рассказал лидер местной « Самопомічі» в интервью сайту « Паноптикон» ; Зобовязати відповідачів спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення в найближчому запланованому випуску газети на тому ж місці шпальти та тим же самим шрифтом спростування наступної інформації: « Василенко заказной и продажный журналист, который не гнушается материалами, написанными от чужого имени, рассказал лидер местной « Самопомічі» в интервью сайту « Паноптикон». Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні предстаник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та предстаник відповідачів [PERSON] протии позову заперечують. Суду пояснили, що ці висловлювання є оціночними судженнями і не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд , заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи , надані суду докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що 10 червня 2015 року у випуску № 21 ( 932) на сторінці № 3 газети « Мрія» опубліковано статтю під назвою « Рейтинг важнее истины» Стаття не має зазначення автору і по суті є редакційною статтею. В межах зазначеної статі розміщена інформація,а саме вказано , що : « Василенко заказной и продажный журналист, который не гнушается материалами, написанными от чужого имени, рассказал лидер местной « Самопомічі» в интервью сайту « Паноптикон» Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності ( с. 3,28) Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова , на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати , зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежено законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушення чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя ( ст.. 34 Конституції України) Відповідно до частини першої ст.. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок про неї та ( або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі ст.. 47-1 Закону України « Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири . Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Особа звільняється від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно значимою. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів . За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлювання своєї думки в процесі обговорення питань, що становить громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втручатись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статі 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.. 10 Конвенції і практики її застосування свідчать про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. При цьому преса не повинна переступати межу , встановлену з метою захисту репутації інших осіб, але повинна повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань так само, як із питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати ( рішення Європейського суду з прав людини у справах : « Лінгенс проти Австрії» та « Українська прес група» проти України») В рішенні Європейського суду з прав людини у справі « Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. В п. 21 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи» розяснено : « при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи , а також рекомендації, що містяться в Резолюції 1165(1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема , в названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і ( або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житі ( у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфері, спорті чи будь - якій іншій галузі) У ст.. ст.. 3,4,6 Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися « виставляти» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.. У звязку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Судом встановлено , що Позивач є публічною особою відомим журналістом, громадським діячем, а тому суд вважає, що неминуче і свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою як з боку журналістів, так і з боку пересічних громадян і повинний виявляти максимум толерантності, коли обставини його громадського життя можуть дати привід для газетних публікацій. Позивач звичайно має право на захист своєї репутації, але вимоги цього захисту треба урівноважувати з інтересами вільного обговорювання питання, що мають суспільне значення. Суд, вважає, що висловлювання відповідачів є лише вираженням їх особистих поглядів щодо особи позивача, їх ( відповідачів) оціночним судженням. Відповідальність за висловлювання оціночних суджень, як і за думки, переконання, судження, критичну оцінку певних фактів і недоліків не передбачена, а вираження субєктивної думки і поглядів не може бути перевірено на предмет їх відповідності дійсності на відміну від перевірки фактів. Оскільки поширена відповідачами інформація є їх особистими судженнями, суд вважає, що вона не може бути перевірена на відповідність дійсності , правдивість на відміну від фактів, неможливо довести або спростувати цю інформацію, а тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed