Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком №14 по вул. Дружби в с.Олександрівка Хустського району, Закарпатської області. Позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку №114 по вул. Дружби в с.Олександрівка Хустського району. Право власності позивачки на житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.01.2010 року, виданим державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори. 20.03.2018 року позивачка звернулася до Олександрівської сільської ради і їй було видано довідку про кількість зареєстрованих та проживаючих осіб у її будинку, в якій зазначено, що відповідач по справі є зареєстрованим та фактично не проживає в даному будинку з 2009 року і місце проживання його невідоме. Окрім цього, позивачка має намір оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, однак для цього вона має подати довідку про склад сімї. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування жилим приміщенням є однією з форм захисту своїх прав. В судове засідання представник позивачки [PERSON] [PERSON] подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином - шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України. Сільський голова Олександрівської сільради [PERSON] подав заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника сільської ради. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст. 223 ч. 4, ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку за адресою с. Олександрівка, вул. Дружби, №14, Хустського району, Закарпатської області відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ВММ№540864 від 21.01.2010 року посвідченого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори /а.с.11/. Згідно довідки Олександрівської сільської ради №53 від 20.03.2018 р. у вказаному будинку зареєстрований громадянин [PERSON], 26.06.1964 р. н., але з 2009 року за вищевказаною адресою не проживає і місце знаходження його невідоме /а.с.13/. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на встановлене суд констатує, що [PERSON] обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача, про визнання його таким, що втратив право на користування житлом в її будинку, так як останній відповідно до ст. 321 ЦК України втратив право на користування жилим приміщеннями в будинку позивачки. Враховуючи наведене,

Outcome: approved