Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач Запорізький національний технічний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за навчання, посилаючись на те, що 27.09.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищою освітою №17010101/37, згідно якого [PERSON] був зарахований на перший курс заочного відділення за контрактом на навчання за спеціальністю «Безпека інформаційних і комунікаційних систем». Також договором була передбачена сума оплати за надання освітніх послуг та терміни її сплати. Наказом від 31.05.2013 року відповідач був відрахований з університету з 25.04.2013 року за невиконання навчального плану. За довідкою бухгалтерії заборгованість [PERSON] за надані йому освітні послуги складає 1093,95 гривень. 02.02.2015 року відповідачу була направлена претензія з вимогою погасити виниклу заборгованість за навчання, однак до цього часу [PERSON] існуючу заборгованість не погасив, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з наказу №311-С по Запорізькому національному технічному університеті від 22.09.2012 року [PERSON] зараховано на перший курс заочного відділення Запорізького національного технічного університету за контрактом на навчання за спеціальністю «Безпека інформаційних і комунікаційних систем» (а.с.7). 27.09.2012 року між Запорізьким національним технічним університетом (виконавець) та [PERSON] (замовник-студент) було укладено договір про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищою освітою №17010101/37, згідно умов якого виконавець взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника-студента надати освітні послуги з навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр із напряму підготовки «Безпека інформаційних і комунікаційних систем» на заочному відділенні на рівні державних стандартів освіти, а замовник зобов'язався своєчасно вносити плату за отриману ним освітню послугу в розмірі і в строки, встановлені договором, та належно виконувати обов'язки студента (а.с.8). Відповідно до п.4.2 вищезазначеного договору загальна вартість освітньої послуги становить 21518,00 гривень. Вартість навчання по роках: 1 р. - 3861,00 гривень, 2 р. - 4806,00 гривень, 3 р. - 5898,00 гривень, 4 р. - 6953,00 гривень. Згідно п.4.4 вищезазначеного договору замовник-студент зобов'язався вносити плату за весь строк навчання до 10 вересня, по семестрах: осінній семестр - до 01 вересня, весняний семестр - до 15 січня, щорічно - до 1 вересня. На підставі п.6.1 дія договору припиняється, зокрема у випадку відрахування замовника-студента з навчального закладу згідно законодавства, у випадку систематичного порушення або невиконання умов договору. Відповідно до витягу з наказу №192-С по Запорізькому національному технічному університеті від 31.05.2013 року [PERSON] з 25.04.2013 року відраховано з навчального закладу у зв'язку з порушенням умов контракту (а.с.6). Згідно особистої картки студента, наданої ректором та головним бухгалтером Запорізького національного технічного університету, заборгованість [PERSON] по оплаті за навчання складає 1093,95 гривень (а.с.4). Позивач звертався з вимогою про погашення заборгованості до відповідача, попереджав про звернення до суду (претензія вих.№39-115/212 від 02.02.2015 року), однак останній заходів для погашення заборгованості не вжив (а.с.5). Таким чином, [PERSON] вимоги договору про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищою освітою №17010101/37 від 27.09.2012 року не виконав, в обумовлені строки плату за отриману ним освітню послугу не вніс. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Отже, відповідно до довідки щодо заборгованості по оплаті за навчання фактичні витрати позивача, пов'язані з навчанням відповідача, становлять 1093,95 гривень. Вказана довідка належним чином завірена, тому є допустимим доказом у справі і приймається до уваги судом як підтвердження позовних вимог. Таким чином, оскільки відповідач не виконав умови договору, укладеного між ним та позивачем, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] 1093,95 гривень заборгованості за надані йому освітні послуги, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved