Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач звернувся 30 квітня 2021 року до суду з позовом, просив визнати його частку в розмірі Ѕ частини у спільній сумісній власності на земельну ділянку, розташовану з адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310137200:04:023:0002, передану у власність н підставі рішення Ленінського райвиконкому м. Харкова від 28.02.1956 року №67 з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями. Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року відповідно до положень ст. 185 ЦПК України позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 13 травня 2021 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , та визнати його частку в розмірі Ѕ частини у спільній сумісній власності на вказану земельну ділянку. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання. 25 червня 2021 року відповідачка подала відзив на позов, в якому просила в позові відмовити. Зазначила, що позивач фактично не проживає у вказаному будинку. Належна йому частина будинку та його земельна ділянка знаходиться у занедбаному стані. Зазначила, що рішенням суду від 20 жовтня 1964 року вказана земельна ділянка вже поділена між співвласниками, а згідно зі ст. 89 ЗК України частки співвласників вважаються рівними, лише якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом, тому доводи позивача рівність часток співвласників є необґрунтованими. Крім того, зазначає, що попередній співвласник будинку [PERSON] в порушення вказаного судового рішення зробив самовільну прибудову до своєї та до її половини будинку, всупереч судовому рішенню, порушивши межу та захопивши частину її земельної ділянки, без її згоди та згоди попередніх співвласників. Ухвалою суду від 25 червня 2021 року у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання знести прибудову відмовлено, роз`яснено право на звернення до суду з самостійними позовними вимогами в іншому позовному провадженні. 29 червня 2021 року у підготовчому судовому позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив: - визнати за ним право власності на частку земельної ділянки 430, 4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування з заповітом після смерті [PERSON] . - визнати його долю в розмірі 430, 4 кв.м. - частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310137200:04:023:0002, передану у власність на підставі рішення Ленінського РВК м.Харкова від 28.02.1956 року № 67 - цільове призначення обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями. Відповідачка подала в підготовчому судовому засіданні зустрічний позов до [PERSON] , в якому просила: -визнати її, відповідачку [PERSON] , єдиним повноправним власником приватизованої ділянки розміром 0,0878 га з кадастровим номером 6310137200:04:023:0002 за адресою по [ADDRESS] , за правом повернення володіння по наслідуванню особистої власності, на підставі добросовісного володіння та компенсації моральної шкоди майном; -скасувати право [PERSON] на спільну власність приватизованої земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:04:023:0002 за адресою: [ADDRESS] , через постійне невиконання ним обов`язків по співволодінню ділянкою, доведення половини домоволодіння до занепаду та сумнівного введення в спадок; -відмовити в проханні позивачу [PERSON] про визнання долі (частини) земельної ділянки з кадастровим номером 5310137200:04:023:0002, яка передана у власність в 1956 р., тому що вона -відповідачка [PERSON] не має відношення до ділянки з таким кадастровим номером; -відмовити в проханні позивачу [PERSON] у праві нотаріальної реєстрації земельної ділянки до з`ясування правомірності обставин вступу його до спадку та інших обставин в праві власності Ухвалою суду від 9 серпня 2021 року уточнену позовну заяву позивача та зустрічний позов відповідачки залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 16 серпня 2021 року позивач подав суду уточнену позовну заяву, в який просить визнати за ним право власності на Ѕ частку земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , визнати його частку в розмірі 1/2 частини у спільній сумісній власності з відповідачкою [PERSON] , розташовану за вказаною адресою, кадастровий номер 6310137200:04:023:0002. Ухвалою суду від 3 вересня 2021 року вказану уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, визначення частки у спільній сумісній власності прийнято до розгляду, та вказана уточнена позовна заява є предметом даного судового розгляду. У прийнятті зустрічного позову та уточнення до зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про припинення права володіння, повернення права володіння, визнання єдиним власником земельної ділянки та іншим вимогам вказаною ухвалою суду від 3 вересня 2021 року відмовлено, роз`яснено [PERSON] право на звернення до суду з самостійними позовними вимогами в іншому позовному провадженні. Цією ж ухвалою закрито підготовче провадження у справі, справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, визначення частки у спільній сумісній власності призначено до судового розгляду по суті. Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст. 120, 89,91 Земельного кодексу України. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що колишній співвласник вказаного житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] 2 червня 2008 року заповідала йому все своє майно. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті 24 лютого 2021 року державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно з вказаним свідоцтвом, спадщина складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовано: житловий будинок з прибудовами: літ -А-1, дерево, обкладене цеглою, загальною площею 115,4 кв. м., житловою площею 61,4 кв. метри, та надвірні будівлі: льохи «В», «Д», сараї літ «Б», «Г», «3», вбиральні літ «Е», «Ж», огорожа 1-, -5, 7, 8, 9. В даний час право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано за ним- позивачем, та відповідачкою, за кожним на Ѕ частину. Згідно з Державним актом на право власності від 04.07.2008 земельна ділянка за вказаною адресою, площею- 0,0878га, кадастровий номер 6310137200:04:023:0002, зареєстрована на праві спільної сумісній власності за померлою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої Харківської нотаріальної контори від 13 квітня 2021 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки, з посиланням на те, що співвласниками земельної ділянки не було укладено договір про поділ нерухомого майна (земельної ділянки), що є у спільній власності, та частки не визначені, тому неможливо визначити склад спадкового майна, а саме частку заповідача. [PERSON] у вказаній ділянці, та йому запропоновано звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, пославшись на викладені в уточненій позовній заяві обставини. Послались на те, що вважають достатніми надані докази для винесення рішення про задоволення позову. Оскільки житловий будинок з надвірними будівлями належить співвласникам на праві спільної часткової власності, по Ѕ частині кожному, то відповідно і частки співвласників земельної ділянки є рівними. Суд, вислухавши позивача, його представника [PERSON] , відповідачку, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та правовідносини. Відповідно до наданої позивачем копії листа директора КП «Харківське міське БТІ» № 20011654 від 26.10.2005 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровано за реєстр. №1657 за [PERSON] - на Ѕ частину на підставі договору дарування від 06.10.2004р., та за [PERSON] - на 1/2 частину на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 2ХГНК 27.08.2003, № 3-816. Зареєстровано земельну ділянку площею 910 кв.м. згідно квартальної зйомки, затвердженої рішенням Ленінського РВК від 28.02.1956 р. № 67 З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . 24 лютого 2021 року державним нотаріусом Другої Харківської державно нотаріальної контори Солошенку Василю Івановичу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 2 червня 2008 року, серія ВКК № 865244, після смерті [PERSON] , реєстр. № 3-28, спадкова справа № 597/2013. Згідно з вказаним свідоцтвом спадщина складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовано: житловий будинок з прибудовами: літ -А-1, дерево, обкладене цеглою, загальною площею 115,4 кв. м., житловою площею 61,4 кв. метри, та надвірні будівлі: льохи «В», «Д», сараї літ «Б», «Г», «3», вбиральні літ «Е», «Ж», огорожа 1-, -5, 7, 8, 9. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 245674371 від 24.02.2021 вбачається, що за [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва про спадщину зареєстровано право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД №065311, виданим 04.07.2008 на підставі рішення Харківської міської ради від 27.02.2008, №38/08, [PERSON] , земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,878 га належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (квартира 1), та [PERSON] (квартира №2 ) - відповідачці у справі. Згідно плану меж земельної ділянки, кадастровий номер 6310137200:04:023:0002, площа земельної ділянки складає - 0,0878га. У Витягу щодо відомостей про державну реєстрацію земельної ділянки, інформацію про документацію їз землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки зазначена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості 26. 04. 2007 року ТОВ «Геокомплекс». Постановою державного нотаріуса Другої Харківської нотаріальної контори від 13 квітня 2021 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину вказаної земельної ділянки, у зв`язку з тим, що неможливо визначити склад спадкового майна у вказаній земельній ділянці, оскільки частки співвласників не визначені. Згідно з технічним паспортом, виготовленим 14 січня 2021 року Харківським міським центром нерухомості ПП, площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , становить 910 кв.м., у тому числі всього під забудовою 725 кв.м., під основною будівлею 134 кв.м., під господарськими, допоміжними будівлями та спорудами - 51 кв.м., під двором 692 кв.м. Рік спорудження будівель- 1946-1978 р.р. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -0006770062021 від 11.05.2021 земельна ділянка за вказаною адресою, площею 0,878 га, кадастровий номер 6310137200:04:023:0002, зареєстрована 07.07.2008 Управлінням Держземагентства у м.Харкові Харківської області на праві приватної власності за [PERSON] та [PERSON] , за цільовим призначенням: 02.1. - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Колишній співвласник житлового будинку за вказаною адресою - [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл права користування домоволодінням та земельною ділянкою. Рішенням народного суду Ленінського району м.Харкова від 20 жовтня 1964 року проведено реальний поділ права користування домоволодінням та земельною ділянкою, розташованої в [ADDRESS] (зі слів сторін- в даний час - [ADDRESS] ) між співвласниками таким чином: -виділено в користування [PERSON] приміщення під №1-1 розміром 9 кв.м., 1-2 розмиром 5,20 кв.м., 1-3 розміром 10,60 кв.м, 1-5 розміром 14,90 кв.м. и 1-4 розміром 9,20 кв.м., сарай літер «Б», погріб літер «В», вбиральню літер «Е», паркан №2 та №4, ворота літер №3 та земельну ділянку розміром 479, 6 кв.м. з боку сусіднього домоволодіння № 26 . -виділено в користування [PERSON] приміщення під №2-5 розміром 6,50 кв.м., 2-1 розмиром 3,70 кв.м., 2-2 розміром 9,70 кв.м, 2-4 розміром 9,20 кв.м. и 2-3 розміром 14,70 кв.м., сарай літер «Г», погріб літер «Д», вбиральню літер «Ж», паркан літер «1», паркан літер «5» та земельну ділянку розміром 430,4 кв.м. з боку сусіднього домоволодіння № 22 . Отже, загальний розмір земельної ділянки за вказаною адресою на час винесення рішення суду 1964 р. складав 910 кв.м: (479,6+430,4= 910). З наданої відповідачкою копії генерального плану (схеми), складеного у липні-серпні 1964 року техніком та бригадиром Харківського міського бюро технічної інвентаризації, вбачається, що загальний розмір вказаної земельної ділянки становить 910 кв.м. З копії плану вказаної земельної ділянки вбачається, що за документами та за фактичним користуванням площа земельної ділянки становить 910 кв.м. Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 319 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 346 ч.11 ЦК України право власності припиняється в разі смерті . Відповідно до правил, вказаних в ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі котрої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ч.ч.1,4 ст. 120 ЗК України Уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Статтею 91 ЗК України визначені обов`язки власників земельних ділянок, зокрема, забезпечувати використання їх за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 3,4 ст.89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Вищенаведеним рішенням народного суду Ленінського району м.Харкова від 20 жовтня 1964 року проведено реальний поділ права користування домоволодінням та вказаною земельною ділянкою, в користування колишнього співвласника будинку [PERSON] виділено земельну ділянку розміром 479, 6 кв.м., а в користування колишнього співвласника [PERSON] - 430,4 кв.м. Отже, згідно з рішенням суду виділені співвласникам будинку земельні ділянки не є рівними. Крім того, загальний розмір земельної ділянки за вказаною адресою на час винесення рішення суду складав 910 кв.м: (479,6+430,4= 910), а Державний акт виданий на право власності на земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,0878га. Враховуючи наведене, підстави для визначення рівними належних співвласникам часток земельної ділянки відсутні. За таких обставин для визначення розміру частки, належної кожному співвласнику, необхідні спеціальні знання та проведення судової земельно-технічно експертизи. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом роз`яснено позивачу та його представнику право заявити клопотання про проведення судової експертизи для з`ясування спеціальних питань, які відносяться до предмета доказування у даній справі, однак останні не побажали скористатись правом на заявлення такого клопотання, вважали надані докази достатніми та наполягали на рівності часток співвласників земельної ділянки. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Аналізуючи зазначені норми, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достовірних, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження його позовних вимог, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed