Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником домоволодіння на [ADDRESS] . Відповідач є його знайомим, який попросив на кілька тижнів зареєструвати його у своєму помешканні. Разом з тим, жодного дня відповідач у його будинку не проживав, а тому втратив право на користування його житлом. Оскільки через реєстрацію відповідача у його будинку він не може реалізувати свої права, зокрема на отримання субсидії чи інших соціальних допомог, тобто це створює йому незручності, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з викладених підстав, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, у зв`язку з чим ухвалено провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що позивач\~є власникомдомоволодіння на [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7,8). За вказаною\~адресою зареєстрований\~відповідач [PERSON] , який у цьому будинку не проживає, що підтверджується актами органу місцевого самоврядування (а.с.4-6). Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є старостою с.Раковець і їй відомо про реєстрацію відповідача у господарстві позивача. Наголосила, що відповідач у господарстві позивача не проживав й не проживає. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача, часто бувають у нього дома, однак ніколи не бачили відповідача в будинку позивача. Згідно зі ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч.1 ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.319\~та ч.1 ст.321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.\~150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Стаття 109 ЖК України\~визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї , а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права будь- яким шляхом, яким власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту такого права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 ЖК України\~у поєднанні зі\~ст. 64 цього ж кодексу, слід дійти висновку, що положення статей 381, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь- яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Судом встановлено, що предметом спору є житловий будинок, який є власністю позивача. Позивач просить захистити його права як власника відповідно до приписів\~ст. 391 ЦК України\~і зазначає, що реєстрація відповідача, який не є членом його сім`ї, у вищевказаному житловому будинку створює для нього перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні його власністю. За вказаних обставин, суд вважає, що обраний власником спосіб захисту відповідає обсягу його прав відповідно до\~ст. 321 ЦК України, а відповідач жодних правомочностей щодо житлового будинку (житла) не має. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок на [ADDRESS] є власністю позивача, а відповідач зареєстрований у ньому без будь-яких законних підстав, то останнього слід визнати таким, що втратив право на житло. Отже позов підлягає до задоволення повністю. На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.\~64,\~150, 156, 169 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved