Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач звернувсь до суду із зазначеним позовом, в якому просить припинити дію арешту нерухомого майна - ? частини житлового будинку [ADDRESS], яка належить [PERSON], накладені постановою Фастівського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.07.2014 року ВП 44057074. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ? частина житлового будинку [ADDRESS] належала на підставі свідоцтва про право на спадщину його матері [PERSON], яка [INFO] померла. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте не зміг отримано свідоцтво про право на спадщину, оскільки вказана частина житлового будинку знаходиться під забороною відчуження. Звернувшись із запитом до відповідача, позивач отримала відповідь, що на виконанні у відділі не перебувають будь-які провадження, де боржником є [PERSON]. В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, просив вимоги задовільнити. Представник відповідача Фастівського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Київській областів судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 11.08.2014 року відділом ДРАЦС Фастівського МРУЮ Київській області (а.с. 11). За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповідала [PERSON] (а.с.50). Відповідно до реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] належала ? частка житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.10.1997 року (а.с. 9) . Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте, йому було відмовлено, оскільки на будинок накладено арешт. Як вбачається із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на житловий будинок [ADDRESS] накладено арешт, підставою обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер: ВП № 44057074, виданий 16.07.2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Фастівського МРУЮ (а.с.10). Відповідно до листа Фастівського міськрайонного ВДВС головного територіального управління юстиції у Київській області № 89/8 від 23.01.2017 року, виконавчих проваджень, боржником у яких є [PERSON], на виконанні у відділі не перебуває (а.с.20). З листа від 04.10.2016 року № 03.3-22/11285-6 Фастівського міськрайонного ВДВС головного територіального управління юстиції у Київській області вбачається, 16.07.2014 року до відділу надійшов виконавчий лист Фастівського міськрайонного суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина. 19.07.2014 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: житловий будинок [ADDRESS] на підставі заяви стягувача. 04.10.2016 року державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.10.2016 року заборгованість відсутня (а.с. 21). Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 15.11.2016 року знято арешт та заборону відчуження з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], яка належить [PERSON] накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем відділу ДВС Фастівського МУЮ від 16.07.2014 року та виключено 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 56-57). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України права та обов'язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 3, 4, Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до частини 1, 5 ст. 1268 України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як було встановлено, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], а тому позивач, як майбутній власник майна, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ним права користування розпорядження майном, яке фактично йому належить. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Судом встановлено та не заперечується Фастівським МРВ ДВС ГТУЮ в Київській області, що причиною накладання арешту на житловий будинок стало невиконання [PERSON], який є власником іншої ? частини будинку, зобов'язань по сплаті аліментів, проте станом на 01.10.2016 року заборгованість відсутня. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі реалізувати спадкові права, та в подальшому користуватися та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved