Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач зазначив, що 22.02.2018р. між ним та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 326/18-т/зп115, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Audi Q5», держномер [NUMBER] . 22.05.2018р., о 16.00год., по вул. Автозаводській, 4 у м. Запоріжжя відповідач, керуючи автомобілем «ВАЗ 211540 », держномер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з застрахованим позивачем транспортним засобом, що рухався попереду, внаслідок чого автомобілям спричинено механічні пошкодження. Постановою від 26.06.2018р. Комунарського районного суду м. Запоріжжя відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили. Згідно звіту №193 спеціаліста-автотовароведа, вартість відновлюваного ремонту - 68 492грн 21коп, коефіцієнт фізичного зносу складових - 0,3875, вартість відновлюваного ремонту з врахуванням значення фізичного зносу складових, належних до заміни - 48 506грн 77коп, величина втрати товарної вартості - 0грн, вартість матеріальної шкоди - 48 506грн 77коп. Відповідно до рахунку №20316 від 26.05.2018р. ФОП « [PERSON] », вартість матеріального збитку завданого власнику вказаного автомобіля склала 64200грн. Позивачем страхувальнику [PERSON] виплачено 64200грн страхового відшкодування. ТДВ «СК «Кредо», страховиком відповідача за полісом АМ/3728906, позивачу в порядку суброгації виплачено 47 506грн 77коп з урахуванням зносу, невідшкодованими залишилися 16 693грн 23коп. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача як особи, яка шкоду спричинила. Відповідач та його представник - адвокат Полулях С.Ю. - надали заперечення на позов, згідно яких відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. У цій справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Звертає увагу на те, що ліміт відповідальності, згідно полісу відповідача, повністю покривав вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу потерпілого, тому вважають відповідача неналежним. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 22.02.2018р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 326/18-т/зп115, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Audi Q5», держномер [NUMBER] , 2014 року випуску (а.с.4-8). Постановою від 26.06.2018р. Комунарського районного суду м. Запоріжжя відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, позаяк він 22.05.2018р., о 16.00год., по вул. Автозаводській , 4 у м . Запоріжжя , керуючи автомобілем «ВАЗ 211540 », держномер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з застрахованим позивачем транспортним засобом, що рухався попереду, внаслідок чого автомобілям спричинено механічні пошкодження (а.с.9). Постанова набрала законної сили. 22.05.2018р. страхувальником [PERSON] позивачу було подано заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу (а.с.10). Згідно звіту №193 спеціаліста-автотовароведа, вартість відновлюваного ремонту - 68 492грн 21коп, коефіцієнт фізичного зносу складових - 0,3875, вартість відновлюваного ремонту з врахуванням значення фізичного зносу складових, належних до заміни - 48 506грн 77коп, величина втрати товарної вартості - 0грн, вартість матеріальної шкоди - 48 506грн 77коп (а.с.19-31). Відповідно до рахунку №20316 від 26.05.2018р. ФОП « [PERSON] », вартість ремонту автомобіля «Audi Q5», держномер [NUMBER] з запчастинами згідно калькуляції 64 200грн. (а.с.14-17). 29.05.2018р. позивачем було складено страховий акт №006.00677618-2 за договором страхування № 326/18-т/зп115 від 22.02.2018р., яким ДТП кваліфіковано згідно п. 7 зазначеного договору як страхований випадок з належною до виплати сумою страхового відшкодування 64 200грн (а.с.10) і ця сума виплачена 31.05.2018р. страхувальнику [PERSON] платіжним дорученням № 997564 (а.с.12). ТДВ «СК «Кредо», страховиком відповідача за полісом АМ/3728906 (а.с.86), позивачу в порядку суброгації виплачено 47 506грн 77коп (за мінусом франшизи 1000грн) з урахуванням зносу, невідшкодованими залишилися 16 693грн 23коп. Викладене сторонами визнається і не оспорюється. Оцінюючи наведені аргументи сторін, суд виходить з того, що правовідносини у сфері майнового страхування регулюються Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування»(суброгація) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким в чином, в даному випадку позивач пред`явив вимоги до винної в ДТП особи саме в порядку суброгації. Відносини між винною у ДТП особою - відповідачем та її страховиком - ТДВ «СК «Кредо» регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України, а також договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3728906. Відповідно указаного полісу, ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000грн, розмір франшизи - 1000грн. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, з яким погодився Верховний Суд у постанові по справі №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від ліміту страхового відшкодування (страхової виплати). Відносини між винною особою та її страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону № 1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, оскільки ТДВ СК «Кредо» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, тобто з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності), а тому відповідна різниця(вартість фізичного зносу) підлягає стягненню з винної особи. Згідно п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Фонду державного майна України Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 року, значення Коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Судом встановлено, що пошкоджений в ДТП автомобіль 2014 року випуску. Разом з тим, згідно п. 7.39 указаної Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації. Вимагаючи стягнення з відповідача коштів у розмірі 16693грн 23коп, як вартості фізичного зносу пошкодженого автомобіля, позивачем додано виконаний СПД « [PERSON] » звіт № 193, яким встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Audi Q5», держномер [NUMBER] , становить 0,3875 (а.с. 19). Отже, враховуючи, що страховою компанією винної у ДТП особи виплачено позивачеві кошти у розмірі 47 506грн 77коп, що на 16 693грн 23коп менше, ніж встановлений розмір збитків, заподіяних потерпілій особі внаслідок ДТП - 64 200грн. При цьому суд звертає увагу, що різницю між вказаним сумами складає саме вартість фізичного зносу пошкодженого автомобіля, що, як встановлено вище, підлягає відшкодуванню винною особою. На підставі викладеного суд відхиляє аргументи відповідача та його представника та задовольняє позов. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача також слід стягнути судовий збір у розмірі 2102грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved