Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач, ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», звернувся до суду із позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку. Вимоги позовної заяви обґрунтовували тим, що 25.02.2011 р. наказом № 42-к відповідач [PERSON] була прийнята на посаду заступника генерального директора по соціальних питаннях ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця». Вказували, що відповідно до п. 9 розділу II Примірного положення про гуртожитки, на підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілки [PERSON] було видано ордер № б/н від 01.06.2011 р. на вселення в кімнату гуртожитку, який обліковується на балансі ДП НДВА «Пуща-Водиця» та знаходиться за адресою [ADDRESS]. Зазначили, що 28.10.2011 р. на підставі заяви відповідачки [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, а 10 липня 2012 року відповідачці було направлено листа про звільнення кімнати гуртожитку. Посилаючись на те, що позивачка є колишнім працівником ДП НДВА «Пуща-Водиця» та у зв'язку зі звільненням з роботи займає кімнату у гуртожитку самовільно, звернулися до суду з даним позовом, в якому просили суд виселити [PERSON] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та зняти її з реєстрації у даній кімнаті. У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідачка не є працівником позивача, а тому повинна бути виселена з гуртожитку. Зазначила, що ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» направляв позивачці повідомлення N520 від 06.07.2012 р. про необхідність звільнити кімнату, однак позивачка проігнорувала таку вимогу. Представник відповідача на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» не є належним позивачем по справі, оскільки будинок по [ADDRESS] не перебуває у відданні позивача, оскільки на підставі Розпорядження від 03.10.2012 р. №1725 «Про прийняття безоплатно житлового Фонду, об'єктів соціальної сфери, зовнішніх інженерних мереж, відокремлених об'єктів комунального призначення та електролічильників ДП «НДВА «Пуща-Водиця» до комунальної власності територіальної громади міста Києва», переданий до відання Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 25.02.2011 р. наказом № 42-к [PERSON] була прийнята на посаду заступника генерального директора по соціальних питаннях ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця». 01.06.2011 р. [PERSON] на підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілки та у відповідності до п. 9 розділу II Примірного положення про гуртожитки, було надано Ордер № Б/н на вселення в кімнату [ADDRESS]. 28.10.2011 р. на підставі заяви відповідачки [PERSON] було звільнено з роботи за її власним бажання. 10.07.2012 позивач направив [PERSON] вимогу про звільнення кімнати гуртожитку, яка залишилася без реагування. З тих підстав, що в гуртожитку повинні проживати лише працівники ДП «Агрокомбінату «Пуща-Водиця», а [PERSON] звільнилася з посади за власним бажанням, а тому втратила право користуватися кімнатою [ADDRESS], однак продовжує займати таку кімнату, чим порушує права ДП «Агрокомбінату «Пуща-Водиця», останній звернувся до суду з даним позовом. Дійсно, відповідно до ст. 127 ЖК України, а також п. 2 розділу І Примірного положення про гуртожитки - гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 132 ЖК України працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни, або вчинення злочину. Однак, судом встановлено, що відповідно до Розпорядження Голови Київської міської державної адміністрації № 1725 від 03.10.2012 р. гуртожиток за адресою: [ADDRESS] прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Києва, про що складено Акт приймання-передачі гуртожитку від 03.09.2013 р. до сфери управління Подільської районної державної адміністрації. Таким чином, на момент розгляду даної справи позивач вже не є тією особою, на балансі якої перебуває гуртожиток, а відтак, не є тією особою, яка може ставити вимогу про виселення відповідачки. Так, Подільською районною державною адміністрацією гуртожиток було передано на обслуговування КП «Нивки Подільського району м.Києва», з яким 11.12.2013 [PERSON] уклала Договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій (а.с.113-115). 18 червня 2015 року Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією було прийнято Розпорядження № 185 про приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, на підставі якого [PERSON] та її чоловік [PERSON] отримали Свідоцтво про право власності від 18.06.2015 р., відповідно до якого житлове приміщення в гуртожитку, яке знаходиться за адресою [ADDRESS]-15/100 частини належить їм на праві приватної власності. Зважаючи на встановлені обставини, на час розгляду даної справи у суді у позивача ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» відсутні будь-які правові підстави для виселення відповідачки з вже належного їй житлового приміщення, а тому у задоволенні даного позову потрібно відмовити. На підставі викладеного, ст.127, 132 ЖК України, ст.321 ЦК України,

Outcome: dismissed