Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування запису про право власності та поновлення реєстрації права власності. Позовна заява мотивована тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2007 року є власником квартири [ADDRESS] . Зазначає, що він користувався даною квартирою на свій розсуд не проживаючи в ній. 29 жовтня 2018 року позивач дізнався від сусідів, що в його квартирі встановлюють додаткові металеві двері. Приїхавши 29 жовтня 2018 року до квартири зайти в неї він не зміг та цього ж дня він дізнався, що 18 жовтня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про право власності і державну реєстрацію права власності на належну йому квартиру за відповідачем. Підставою виникнення у відповідача права власності на квартиру позивача є нібито укладений між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу. Однак позивач вказує, що він жодних угод по відчуженню квартири будь з ким, у тому числі й з відповідачем, не укладав. Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 18 жовтня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., зареєстрований в реєстрі за №1314, недійсним; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 18 жовтня 2018 року щодо об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером [NUMBER] , номер запису про право власності №28436318, державну реєстрацію права власності на квартири [ADDRESS] за [PERSON] та поновити реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Додатково позивач пояснив, що документи на спірну квартиру завжди були в нього, він їх нікому не передавав та не губив, а правовстановлюючі документи надані нотаріусу під час укладення спірного договору є підробленими. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача [PERSON] В [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що відповідач в 2018 році захотіла придбати квартиру у зв`язку з чим попросила свого сина [PERSON] зробити це, уклавши з ним відповідну довіреність. Купити квартиру сину відповідача допомогла агенція нерухомості «Інвестр», у директора якої [PERSON] були всі документи. Потім було укладено спірний договір купівлі-продажу, змінено вхідні двері, а згодом виявилися всі обставини, на які вказує позивач. Але в будь-якому випадку відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири. Хто був під час укладення спірного договору купівлі-продажу у приватного нотаріуса та під час огляду квартири представник відповідача не знає, всі документи були перевірені, але це точно був не позивач. Дана особа відкривала двері своїм ключем, а тому всі подумали, що перед ними власник. Крім того, представник відповідача [PERSON] вказала, що вважає, що не всі обставини у справі є встановленими, а саме не зрозуміло яким чином у позивача зникли документи, не допитаний нотаріус, який посвідчував спірний правочин, та міг би надати пояснення. Вважає, що самого висновку експерта про те, що підпис у спірному правочину зроблено не позивачем, недостатньо для того, щоб зробити висновок, що волевиявлення позивача не було вільним, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. належним чином повідомлена про слухання справи, до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності. Суд, вислухавши позивача, представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , експерта [PERSON] , а також дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2007 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с.11,15-16). Згідно договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1314, відповідач прийняла у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.17). Також в судовому засіданні встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером [NUMBER] , а саме квартири [ADDRESS] , зазначено відповідача (номер запису про право власності №28436318), при цьому підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: р.№1314, виданий 18 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. (а.с.19,32). В провадженні СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №12018040680001846, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 жовтня 2018 року за заявою позивача за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме стосовно незаконного заволодіння шляхом обману майном позивача, а саме квартири [ADDRESS] , чим позивачу завдано матеріальну шкоду (а.с.20-21). Висновком експерта від 18 грудня 2018 року № 28/1.1./792 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи було встановлено, що підпис від імені позивача у договорі купівлі-продажу квартири серії ВЕК [NUMBER] , зареєстрований в реєстрі за №3260 виданому 30 березня 2007 року, виконаний не позивачем, а іншою особою; підпис від імені позивача у договорі купівлі-продажу квартири, зареєстрованому в реєстрі за №1341 виданому 18 жовтня 20018, виконаний не позивачем (а.с.60-63). Також висновком експерта від 17 грудня 2018 року № 28/2.3./791 за результатами проведення судової технічної експертизи було встановлено, що зображення лицевого та зворотного боків бланку нотаріального документу договору купівлі-продажу квартири серії ВЕК [NUMBER] , зареєстрований в реєстрі за №3260 виданому 30 березня 2007 року, виготовлені поліграфічним способом з використанням форм плоского офсетного друку. Зображення серії та номеру бланка договору купівлі-продажу, а також вхідних типографських даних нанесені способом струминного друку за допомогою копіювально-розмножувальної техніки (струминного принтера, копіра тощо). Бланк нотаріального документу договір купівлі-продажу квартири серії ВЕК [NUMBER] , зареєстрований в реєстрі за №3260 виданому 30 березня 2007 року, не відповідає за способом виготовлення встановленому зразку бланкам нотаріальних документів, виготовлених на підприємствах «ДП «ПК Зоря» (а.с.65-68). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є сином відповідача. Зазначив, що вони вирішили купити квартиру та їм зателефонувала Гаяне з агенції нерухомості «Інвестр» та запропонувала квартиру. Потім їм зателефонував директор агенції [PERSON] та приблизно 01 квітня 2018 року показав квартиру [ADDRESS] . Однак [PERSON] не зміг відкрити двері квартири, ключ розламався. На наступний день його знову запросили оглянути квартиру та вже змогли відкрити двері, озвучили ціну квартири, що складала 18000 доларів США, а також повідомили, що власник квартири буде під час укладення угоди. Під час укладення спірного договору купівлі-продажу у нотаріуса дійсно був присутній чоловік, який був власником квартири, але це не був позивач, гроші за квартиру свідок віддавав [PERSON] Свідок [PERSON] звернув увагу на те, що він хотів змінити нотаріуса, але [PERSON] ввійшов у довіру і не дав йому укласти угоду в іншого нотаріуса. 30 жовтня 2018 року приїхала поліція і свідок [PERSON] дізнався про обставини, на які вказує позивач. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є директором агенції нерухомості «Інвестр» та приблизно в жовтні 2018 року до нього в офіс звернувся [PERSON] з проханням продати квартиру [ADDRESS] , що належить йому на праві власності, надавши оригінали документів на квартиру. Вони оглянули квартиру [ADDRESS] , потім [PERSON] віддав йому ключі від квартири. Потім свідок [PERSON] показав квартиру свідку [PERSON] , в результаті чого вони домовилися, що свідок [PERSON] передасть завдаток у розмірі 1000 доларів США, що й було зроблено. Через деякий час вирішили, що квартира [ADDRESS] буде придбана матір`ю свідка [PERSON] . Разом з цим свідок [PERSON] вказав, що позивача він не знає, вперше побачив його вже тоді, коли приїхала поліція, в якості власника квартири до нього приїжджав інший чоловік. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердила свій висновок від 17 грудня 2018 року № 28/2.3./791, вказала, що їй було достатньо наданих матеріалів для проведення експертизи. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона до звільнення працювала в Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України та 18 грудня 2018 року № 28/1.1./792 складала висновок судової почеркознавчої експертизи, яким було встановлено, що підпис від імені позивача у договорі купівлі-продажу квартири серії ВЕК [NUMBER] , зареєстрований в реєстрі за №3260 виданому 30 березня 2007 року, виконаний не позивачем, а іншою особою; підпис від імені позивача у договорі купівлі-продажу квартири, зареєстрованому в реєстрі за №1341 виданому 18 жовтня 20018, виконаний не позивачем. Свідок [PERSON] підтвердила свій висновок від 18 грудня 2018 року № 28/1.1./792, вказала, що їй було достатньо наданих матеріалів для проведення експертизи. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. За змістом статей 316, 317, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 528 ЦК України закріплює, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд вважає, що висновок експерта від 18 грудня 2018 року № 28/1.1./792 є належним доказом у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, на підставі якого встановлено, що позивач не підписував спірний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 18 жовтня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., зареєстрований в реєстрі за №1314. Крім того, в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача щодо того, що приватному нотаріусу Ярмолюк М.М. був наданий підроблений правовстановлюючий документ на спірну квартиру, що підтверджується висновком експерта від 17 грудня 2018 року № 28/2.3./791. Таким чином, оскільки наявні докази у справі в сукупності свідчать про те, що безпосереднє підписання спірного договору позивачем не здійснювалося, на користь чого свідчить висновок експерта від 18 грудня 2018 року № 28/1.1./792, суд приходить до висновку про те, що у позивача не було волевиявлення спрямованого на вчинення правочину по відчуженню належного йому нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно частини 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на викладене, виходячи з положень статті 215 ЦК України, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 18 жовтня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., зареєстрований в реєстрі за №1314, недійсним та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності за відповідачем такого нерухомого майна. Доводи представника відповідача [PERSON] на висновки суду не впливають та спростовуються достатніми доказами дослідженими в судовому засіданні. Крім того, сама представник відповідача [PERSON] та свідки зі сторони відповідача [PERSON] і [PERSON] підтвердили той факт, що під час укладення спірного правочину позивача не було, підпис від імені останнього, як продавця, було проставлено іншою особою. Вирішуючи позовну вимогу про поновлення реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] судом враховується наступне. Відповідно до абз.2 п.51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року за № 1141, у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. Пунктом 52 зазначеного Порядку визначено, що у разі коли в Державному реєстрі прав відсутні записи про речові права, їх обтяження, що підлягають автоматичному поновленню, а відомості про такі речові права, їх обтяження, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, містяться у реєстрах (кадастрах), поновлення записів про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором шляхом внесення з відповідних реєстрів (кадастрів) відомостей про такі права, обтяження, передбачених пунктами 30-32 цього Порядку, разом з відомостями про: - \~ \~ \~ \~реєстраційний номер запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та/або Державному земельному кадастрі; - \~ \~ \~ \~дата і час державної реєстрації у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та/або Державному земельному кадастрі. У разі коли у Державному реєстрі прав відкрито розділ на об`єкт нерухомого майна, а у зв`язку із внесенням записів про скасування державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав чи у реєстрах (кадастрах), у яких до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства здійснювалася державна реєстрація прав, відсутні записи чи відомості, які підлягають поновленню, такий розділ на об`єкт нерухомого майна залишається відкритим та використовується для проведення в подальшому державної реєстрації прав на відповідний об`єкт нерухомого майна. Таким чином, право на поновлення реєстрації права власності за позивачем на спірну квартиру не порушено і в суду відсутні підстави для обґрунтованого припущення про те, що таке право буде порушено, враховуючи норми визначені Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року за № 1141 в частині поновлення запису про речове право, що існувало до проведення державної реєстрації прав, що скасована, а тому у задоволенні позовних вимог в даній частині слід відмовити. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial