Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернув до відповідачів з позовом, в якому проситьвизнати дійсним договір купівлі продажу № 1-023 від 22 січня 2004 року 3/4 житлової чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений на Лозівській товарній біржі, а також визнати за ним право власності на 3/4 вказаної житлової квартири. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить судове засідання провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове засідання не з'явились, надали заяву, в якій просять розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 22 січня 2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] була укладена біржова угода № 1-023, на підставі якої позивачем у відповідачів була придбана 3/4 житлової чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). У листопаді 2016 року позивач звернувся до державної реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції з заявою про оформлення права власності на спірну квартиру. Рішенням державного реєстратора за № 32370135 від 16 листопада 2016 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, оскільки договір купівлі-продажу укладений на товарній біржі, а не посвідчений нотаріально, як передбачено законодавством (а.с. 24). Згідно п.4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору, але відповідачі не бажають оформити правовстановлюючі документи, як того вимагає закон. Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України у редакції 2003 року, що діє на момент ухвалення рішення по справі, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 3 статті 334 ЦК України, передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved