Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, предмет якого складає вимога про визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок № 3 по вул. Гагаріна в селі Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області з господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю, посилаючись на приписи статті 344 Цивільного кодексу України. На обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] вказав у заяві, що в 1987 році він поселився в наданому йому правлінням колгоспу ім. Калініна, як члену цього колгоспу, житловому будинку № 3 по вулиці Гагаріна в с. Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області. У цьому ж таки 1987 році рішенням правління колгоспу імені Калініна йому було надано дозвіл на купівлю вказаного житлового будинку, який він і викупив за 4800 карбованців. Вказані обставини підтверджуються копією доручення правління колгоспу ім. Калініна на оформлення необхідних документів для продажу житлового будинку та довідкою правління колгоспу ім. Калініна. Сталося так, що через брак коштів, а в подальшому через зміни в назвах та формах сільськогосподарського підприємства він не наполіг на укладенні нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу будинку. З 1987 року і по цей день він проживає у вказаному житловому будинку та фактично володіє ним, але оформити право власності не може. Вказані обставини підтверджуються довідкою [PERSON] сільської ради № 479 від 26.05.2016 року, виданої на підставі запису в по господарській книзі № 9, особовий рахунок № 856 за № 1986-1990 роки. Позивач в судове засідання не з'явився, не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, а за участю його представника. Позовні вимоги прохав задовільнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю та прохав задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. Від сільського голови [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приписами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, зясувавши правову позицію відповідачів, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі ст.ст. 15, 16, 20, 328, 344 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставини, викладені в позовній заяві, визнані відповідачами та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами існують правові відносини щодо набуття права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в селі Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області по вулиці Гагаріна, буд. № 3, до яких повинні бути застосовані ст.ст. 328, 344 ч.ч. 1, 2, 4 Цивільного кодексу України. Юридична доля нерухомого майна на час розгляду справи залишається невизначеною. Понесені позивачем судові витрати згідно приписів ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Документально підтвердженими є витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.1) та 81,30 грн. (а.с.2). Однак позивач не наполягає на присудженні з відповідача такого відшкодування і відповідної вимоги до суду не подав, заявивши, що не вважає за доцільне таке робити. На підставі викладеного,

Outcome: approved