Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач заявив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №921/2249СLPS2 від 20 вересня 2011 року на суму 6649,68 гривень. Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по вищезазначеному кредитному договору було відступлене на користь ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС». 08 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» відступило ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС», а ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до виписки з реєстру боржників від 08.10.2012 року ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» набув грошової вимоги до відповідача в сумі 8553,21 гривень, з яких: - 5335,63 гривень - заборгованість по тілу кредиту; - 1749,26 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 0 гривень - заборгованість по комісії за управління кредитом; - 1468,32 гривень - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Відповідачеві направлялося повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» по кредитному договору. Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання у повному обсязі у строки та на умовах передбачених цим договором. Відповідач не виконав свого обов'язку та перестала повертати наданий їй кредит. Відповідачка неодноразово повідомлялася про наявність заборгованості по кредитному договору. Таким чином, відповідачка [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №921/2249СLPS2 від 20 вересня 2011 року в сумі 8103,21 гривень, з яких: - 5335,63 - заборгованість по тілу кредиту; - 1299,26 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 0 гривень - заборгованість по комісії за управління кредитом; - 1468,32 гривень - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Позивач просить стягнути з позичальника [PERSON] заборгованість по кредитному договору у сумі 8103,21 гривень та судовий збір у сумі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена у порядку, встановленому ст.74 ЦПК України - судовими повістками, направленими рекомендованими повідомленнями за місцем її реєстрації, що підтверджується витягами із реєстру вихідної кореспонденції по Ямпільському районному суду Вінницької області від 17 червня 2014 року та 01 липня 2014 року, про причини неявки суд не повідомила. 03 липня 2014 року за вхід.№4169 подала до суду письмове пояснення, з якого встановлено, що відповідачка хворіє - онкозахворювання, і всі кошти пішли на лікування, повертати борг не відмовляється, однак немає змоги на повернення боргу. Судом встановлено відсутність поважних причин неявки в судове засідання належно повідомленого відповідача. У зв'язку з чим у відповідності зі ст.224 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду, позивач не заперечує проти такого розгляду. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - договору №921/2249СLPS2 від 20 вересня 2011 року з обслуговуванням кредитної картки та страхуванням життя позичальника встановлено, що між сторонами у простій письмовій формі укладено договір №921/2249СLPS2 від 20 вересня 2011 року на надання грошових коштів у тимчасове платне користування з цільовим використанням на поточні потреби. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язалася повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування та комісію, однак, як слідує із розрахунків по договору, не виконала своїх зобов'язань та допустила заборгованість у сумі 8103 гривні 21 копійка. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов'язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити процент. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов'язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 8103 гривні 21 копійка. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, а саме - платіжним дорученням №6168 від 06 травня 2014 року, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 243 гривнІ 60 копійок. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст.526, 527, 530, 533, 610, 611, 612, 623, 625, 631, 1048-1050, 1051, 1052, 1054, 1055, 1056, 1056-1 ЦК України.

Outcome: approved