Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить визнати недійсним кредитний договір, який укладений між сторонами 06 листопада 2017 року; стягнути моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що жодного кредитного договору із відповідачем не укладав. У справі за позовом банку про стягнення із позивача заборгованості за кредитним договором наявні документи, а саме паспорт громадянина України, який втрачений у 2016 році, тобто до укладення кредитного договору, рукописний текст та підпис позичальника виконані не позивачем. Працівник банку не перевірив на сайті ДМС України недійсність документів, а саме паспорта позивача. У зв`язку із цим, позивачем понесено моральну шкоду, адже опинився у реєстрі боржників, що вплинуло на його престиж, спричинило душевні страждання, психологічному благополуччі. У зв`язку з наведеним просить задовольнити позов. Відповідачем подано до суду пояснення на позов, які суд розцінює, як відзив на позов. Наводить аргументи про те, що жодних доказів заволодіння паспортом позивача третьою особою, [PERSON] не поданою. Позивач отримав кредит у сумі 50000,00 грн. Ідентифікація клієнта відбувається у разі отримання кредиту понад 150000,00 грн. Жодних доказів відсутності вільного волевиявлення при укладені договору позивачем суду не подано. Відсутність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням, унеможливлює стягнення моральної шкоди. Просить у позові відмовити. Третьою особою подано до суду пояснення на позов. Наводить аргументи про те, що позивачу було відомо про укладення кредитного договору у 2018 році, адже за місцем проживання направлялась банком кореспонденція, особисто отримав копію позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак жодних дій не вчиняв. Будь-яких належних доказів виконання підпису на кредитному договорі не позивачем, а іншою особою, не подано. Просить у позові відмовити. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині, які надалі усунені. 05 квітня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 29 червня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні сторона позивача підтримала позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову з підстав викладених у заяві по суті. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце засідання, а тому з урахуванням думок сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Суд установив, 06 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Юнекс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 29.58.1117.ФО_К. Банк надав позивальнику кредиту сумі 50000,00 грн. Термін користування до 06 листопада 2020 року. Договір містить реквізити сторін: позивальник [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Дніпровським РВ ГУДМС України в м. Києві, 08 жовтня 2015 року. Копія паспорта громадянина України [PERSON] виготовлена представником банку та засвідчена у встановлено законом порядку, адже містить відомості «З оригіналом згідно. 03 листопада 2017 року. Економіст [PERSON] » та містить у матеріалах справи. Попри те, позивач стверджує що такого договору не укладав, виходячи з наступного. Відповідно до висновку Дніпровського управління поліції ГУ НП У м. Києві від 02 серпня 2016 року убачається, що [PERSON] звернувся до управління поліції із заявою про втрату документів на власне ім`я, а саме паспорта громадянина України з власної необережності. Місцезнаходження документу не встановлено / арк. спр. 28/. 31 березня 2017 року Дніпровським управління поліції ГУ НП У м. Києві внесено дані до ІП «ФМ Недійсні документи» про втрачений, недіючий документ, а саме паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Дані обставини підтверджено листом Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області Державної міграційної служби України /арк. спр. 29/. Разом із тим, суд приймає до уваги доводи позивача про те, що фотографія особи, яка містить на копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , є відміною від фотографії громадянина України [PERSON] , яка містить на паспорті громадянина України [PERSON] , документ № [NUMBER] /арк спр. 6, 13/. Також особу позивача суд установив при розгляді справи на підставі оригіналу паспорта громадянина України № [NUMBER] , яка містить фотографію позивача, що відповідає особі позивача. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Згідно з ст. 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1)зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2)особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3)волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4)правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5)правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6)правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. В свою чергу, згідно до приписів ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про те, що позивачем подано належні та допустимі докази не укладення між сторонами спірного кредитного договору від 06 листопада 2017 року, а відтак наявні підстави для визнання такого договору недійсним, а тому позовну вимогу у цій частині необхідно задовольнити. Суд критично оцінює доводи відповідача та третьої особи, адже такі жодними доказами у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України не підтверджено. Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 27 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з правової позиції викладеної у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, визнання кредитного договору недійсним, наявність якого потягло ухвалення судового рішення про стягнення із позивача заборгованості за кредитним договором, відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення суду; спричинило негативні емоції, а також завдано хвилювання та втрату спокою позивачу, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача 2000,00 грн відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивача при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1816,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає про те, що 26 листопада 2020 року між позивачем та адвокатом Малаховою В. О. укладено договір про надання правової допомоги №1-ЦП, який міститься у матеріалах справи. Отримання винагороди виконавця за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. Гонорар складається із суми вартості послуг. Факт надання послуг підтверджується актом наданих послуг. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковій формі на рахунок адвоката (п. 5 договору). У додатку № 1 до договору перелічено послуги та тарифи за їх отримання. Зокрема, комплексне ведення справи у суді першої інстанції - 20000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено акти прийому-передачі наданих послуг від 26 листопада 2020 року (зустріч та усна консультація 1 год. 1500,00 грн), від 04 грудня 2020 року (складання та направлення адвокатського запиту 1 год. 2500,00 грн). Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги складність справи, яка стосується визнання недійсним кредитного договору, принципи співмірності та розумності судових витрат, докази фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення даної заяви про відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: partial