Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач в травні 2011 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з заробітку відповідача починаючи з 17.05.2011р. до досягнення донькою [PERSON] повноліття. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач з 2006 року добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Відповідач в судовому засіданні з позовом погодився частково та пояснив, що згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку, але з часу набрання цим рішенням суду законної сили. Зі стягненням аліментів з 17.05.2011 року не згоден, оскільки він не був повідомлений про те, що позивач в 2011 році подала позов про стягнення з нього аліментів, позивач вказала його неправильну адресу проживання, він добровільно сплачував аліменти на утримання доньки до 2011 року. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.11.1999р. до 26.02.2006р. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]., батьком якої у свідоцтві про народження записаний відповідач. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Заочним рішенням Хортицького районного суду від 07.07.2011р. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з заробітку відповідача щомісячно, але не менш, ніж 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2011р. і до повноліття дитини. 23.06.2014р. ухвалою Хортицького райсуду м. Запоріжжя за заявою [PERSON] зазначене заочне рішення було скасовано в тому числі з підстави відсутності відповідача в судових засіданнях з поважних причин, оскільки судові повістки ним отримані не були з причин непроживання за вказаною адресою. В провадженні Заводського районного суду м.Запоріжжя знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочку сплати аліментів за рішенням суду від 07.07.2011 року. Згідно наданого Заводським ВДВС розрахунку, заборгованість [PERSON] по аліментах перед позивачкою станом на квітень 2014 року становить 19048,26 грн.. З розрахунку, також, вбачається, що з липня 2013 року по квітень 2014 року [PERSON] здійснив 5 платежів по виконавчому листу в рахунок сплати заборгованості по аліментам. Позивач суду пояснила, що станом на час подачі нею до суду позову про стягнення аліментів на утримання доньки в травні 2011 року відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надавав. Також, позивач суду пояснила, що відповідачу було відомо про стягнення з нього аліментів за рішенням суду. Відповідач суду пояснив, що з 2006 року до травня 2011 року він надавав добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини, шляхом пересилання позивачці грошових переказів, та купував дитині речі. В обґрунтування цього надав суду копії чеків /без оригіналів/ від 18.04.2008 року та 17.05.2008 року про пересилку на ім»я «[PERSON]» грошей в сумах по 524 грн., проте з цих чеків не вбачається, хто саме і в якості чого здійснив цей переказ і чи отримала вказані гроші саме позивач. Також, з наданих суду копій квитанції про сплату [PERSON] на ім»я [PERSON] коштів за період з липня 2013 року по квітень 2014 року, вбачається що ці кошти були сплачені на платіжну картку саме позивачки, реквізити якої були надані відповідачу для сплати аліментів. Крім того відповідач пояснив, що він офіційно не працює, однак зареєстрований приватним підприємцем. У період з 2007 року він став практично банкрутом, регулярних та пристойних заробітків не мав, з яких коштів він надсилав матеріальну допомогу дитині пояснити не зміг. Відповідач на хронічні захворювання не хворіє, за фізичним станом має можливість працювати та надавати фінансову допомогу. Інших непрацездатних утриманців не має. Стягнень за виконавчими листами з відповідача не проводиться. Вислухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки у відповідності зі ст.141 СК України обидва батьки мають рівні обов'язки щодо утримання неповнолітніх дітей, згідно ст.ст.180-183 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, і аліменти можуть бути стягнуті у частці від доходу платника, з урахуванням всіх істотних обставин. У відповідності до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. В даному випадку відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що на час подачі позивачкою в травні 2011 року позову про стягнення аліментів до суду він добровільно та регулярно надавав кошти на утримання своєї неповнолітньої доньки. Вказані його доводи спростовуються його ж власними поясненнями про те, що у цей період він став банкрутом і не мав постійних заробітків, заробляв дуже мало. Копії двох чеків за 2008 рік про перерахування на ім»я «[PERSON]» грошів у загальній сумі 1048 грн. суд до уваги взяти не може, оскільки позивач має прізвище «[PERSON]», а також з них не вбачається, ким саме здійснені платежі, і що ці платежі є саме аліментами. Будь-яких інших доказів в обґрунтування своєї позиції за позовом відповідач суду не надав. Також, у суда є підстави сумніватись в тому, що відповідачу не було відомо про винесення заочного рішення від 07.07.2011 року про стягнення з нього аліментів до травня 2014 року, оскільки платежі [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по аліментам, здійснені ним з липня 2013 року по квітень 2014 року, здійснені ним на платіжну картку саме [PERSON], заведену у зв»язку з примусовим виконанням цього рішенням суду, та враховані державним виконавцем, а твердження відповідача про те, що про ці платежі державного виконавця повідомила позивачка нічим об»єктивно не підтверджуються. Таким чином, у позивача були усі підстави подати в 2011 році позов до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, тому, враховуючи працездатний стан відповідача, з нього необхідно стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується вимог відповідача про стягнення з нього аліментів не з часу подачі позивачкою позову до суду 17.05.2011 року, а з дня винесення рішення суду, тобто з 16.07.2014 року, то у відповідності до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються рішенням суду від дня пред»явлення позову. Стягнення аліментів з часу винесення повторного рішення суду 16.07.2014 року не передбачено діючим законодавством, і таку вимогу відповідача суд розцінює як намагання забезпечити свою позицію захисту по позову позивачки про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів, який розглядається Заводським районним судом м.Запоріжжя.

Outcome: approved