Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач (далі - Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що 31.08.2009 року між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язався щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідач не виконав умови договору, у зв`язку з чим станом на 31.07.2018 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 116984,85 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 7962,09 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом 109022,76 гривень за період з 31.08.2009р. по 30.04.2018р. Оскільки в добровільному порядку відповідач суму заборгованості не сплачує, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав і просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 116984,85 гривень. за кредитним договором № б/н від 31.08.2009 року, судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Лапшова Є.Ф, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладені в позові, зауважила, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку і ніяких зауважень не мав, не звертався зі скаргами чи за розірванням договору, тому просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 116984,85 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві, просив застосувати строк позовної давності, який пропущено позивачем при поданні позову, зазначив, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитної карти, у заяві зазначено, що відповідачу наданий кредитний ліміт в сумі 0,00грн., у задоволенні позову просив відмовити. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 20.11.2018р. позов задоволено. 19.06.2019р. відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення. 25.07.2019р. представником позивача подано відзив на заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.08.2019р. скасовано заочне рішення, розгляд справи призначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.12.2019р. вирішення питання про відвід головуючому судді Курбановій Н.М. передано на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду. 21.01.2020р. відповідач надав до суду свої письмові пояснення, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. 04.03.2020р. представник позивача надав до суду відповідь на пояснення. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 02.06.2020р. поновлено судовий розгляд по справі для додаткового допиту представника позивача, щодо уточненого розрахунку суми заборгованості по кредитному договору. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.08.2009 р. [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій в графі кредитний ліміт - зазначено суму бажаного кредитного ліміту 3000,00грн., зазначено кредитний ліміт у сумі - 0, базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць, номер картки [NUMBER] , дата відкриття рахунку 31.08.2009р., кредитка «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» (а.с. 12, 14-19). Відповідно до довідки від 31.08.2009р. [PERSON] ознайомився з Умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна» «55 днів пільгового періоду», базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць (а.с. 13). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] картрахунок [NUMBER] від 31.08.2009р., старт карткового рахунку 31.08.2009р., ліміт 0.00, 16.12.2009р. збільшення кредитного ліміту 1000,00грн., 12.08.2010р. збільшення кредитного ліміту 2000,00грн., 23.10.2010р. збільшення кредитного ліміту 2400,00грн., 22.01.2011р. збільшення кредитного ліміту 2800,00грн., 25.02.2011р. збільшення кредитного ліміту 3200,00грн., 19.03.2011р. збільшення кредитного ліміту 3800,00грн., 27.04.2011р. збільшення кредитного ліміту 4400,00грн., 11.06.2011р. збільшення кредитного ліміту 5200,00грн., 23.07.2011р. збільшення кредитного ліміту 6200,00грн., 23.08.2011р. збільшення кредитного ліміту 8200,00грн., 04.10.2011р. зниження кредитного ліміту 6200,00грн., 05.10.2011р. збільшення кредитного ліміту 8200,00грн., 05.10.2011р. встановлення кредитного ліміту 8200,00грн. (а.с. 11). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, на який він посилається як на підтвердження суми заборгованості по кредиту, відповідач належним чином та у встановлені договором строки не виконав умови договору, у зв`язку з чим станом на 31.07.2018 року має заборгованість - 116984,85 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 7962,09 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом 109022,76 гривень (а.с. 6-10). Згідно з довідкою клієнт [PERSON] отримав картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 12.2016 року (а.с. 68). Тобто договір укладений між сторонами є за своєю формою фактично договором приєднання, відповідно до приписів ст. 634 ЦК України. Таким чином, підписавши заяву [PERSON] підтвердив про своє ознайомлення з додатками до договору та приєднався до нього на умовах, визначених банком, з чого в свою чергу випливає, що Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання кредитних банківських послуг. Згідно з випискою про рух грошових коштів за період з 01.08.2009 по 04.07.2019р. по основній картці [PERSON] [NUMBER] , вбачаються дані про зняття та повернення грошових коштів, здійснення покупок, тобто користування [PERSON] грошовими коштами (а.с. 69-72). Отже, даний договір про надання банківських послуг є чинним та згідно приписів ст. 204 ЦК України правомірним, а тому його умови є обов`язковими для сторін. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої обов`язки за договором виконав та надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, хоча у заяві [PERSON] зазначено кредитний ліміт у сумі - 0, суд приходить до висновку, що це описка, оскільки спростовується випискою про рух грошових коштівта користування кредитними коштами відповідачем на протязі 2009-2016р.р. Після укладання договору, відповідач користувався виданою карткою «Універсальна», здійснюючи платежі, розрахунки та поновлюючи рахунок, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14 «відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Станом на час закінчення строку дії кредитної карти 31.12.2016р. у відповідача утворилася заборгованість за кредитом в сумі 7962,09 грн., яка на час пред`явлення вимоги не погашена. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких підстав, вимогу про повернення тіла кредиту у сумі 7962,09грн., суд визнає такою, що підлягає задоволенню, відповідно стягненню. Що стосується відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з умовами договору, погодженими сторонами, базова відсоткова ставка за кредитом становить 2,5% в місяць, тобто - 0,08 % річних, яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки позивач звернувся до суду 10 жовтня 2018 року, а строк дії картки продовжувався до 31.12.2016 року, то суд з урахуванням наданого розрахунку заборгованості, вважає, що правовою підставою для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом в межах заявлених вимог є період з 31 серпня 2009 року по 31 грудня 2016 року. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таку правову позицію виклав Верховний Суд України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року). Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої договором та законом. Оскільки позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки, то при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 0,08%, або 2,5% річних. Таким чином, заборгованість за відсотками за користуваннями кредитом, із розрахунку первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки у розмірі 0,08% річних, та виходячи з реального залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7962,09 гривень, за період з 31 серпня 2009 року по 31 грудня 2016 року, становить 6783 грн. 76коп. (7962,09*0,08%*852= 6783 грн. 76коп., де 7962,09грн. - заборгованість за кредитом; 852- кількість днів прострочення; 2,5%/12*360=0,08%), оскільки відповідачем було сплачено відсотки у сумі 1820,47грн. (6783,76грн.-1820,47грн.=4963,29грн.), тому підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками у сумі 4963,29грн. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в сумі 7962,09 грн. та відсотків за користування кредитом у сумі 4963,29 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відносно заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності - суд вважає, що зазначене клопотання не обґрунтоване та не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом, з наданих позивачем відомостей, було встановлено, що строк дії картки становить останній день грудня 2016 р. З позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в жовтні 2018року, тобто у межах строку позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 116984,85/12925,38=11,05%, а саме судовий збір (1762,00грн.*11,05%= 194,70) в розмірі 194 грн. 70 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial