Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 64.1/78-КЕК-08 від 12 лютого 2008 року, посилаючись на те, що згідно вказаного кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 10 000 доларів США. Внаслідок неналежної сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами та погашення кредиту станом на 18 липня 2014 року за ним наявна заборгованість в загальній сумі 57 612 грн. 21 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Як утворилась вказана заборгованість, за який період нараховано відсотки, представник позивача не відповіла. Суду пояснила, що з часу отримання Банком права вимоги до відповідача (20.05.2013 року) заборгованість та чергові платежі не сплачувались. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 288-014/ФКВ-08. Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 64.1/78-КЕК-08. Окрім того, 20 травня 2013 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 64.1/78-КЕК-08 від 12 лютого 2008 року. У зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитними зобов`язаннями які виникли у [PERSON] за кредитним договором № 64.1/78-КЕК-08 від 12 лютого 2008 року. За кредитним договором № 64.1/78-КЕК-08 (а.с.5-9), ВАТ «Кредитпромбанк» надало відповідачу кредитні кошти в сумі 10 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 11 серпня 2009 року. Умовами п. 1.3. договору передбачено обов'язок позичальника сплатити банку проценти за користування кредитом в розмірі 22 % річних. Згідно п. 4.2. договору позичальник взяла на себе зобовязання здійснювати погашення Кредиту у відповідності до Графіка щомісячними платежами в сумі 658 доларів США (а.с.6). Позивач вказує, що незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, позичальник належно їх не виконував, що підтверджується довідкою про стан заборгованості від 18 липня 2014 року. Однак, суд не вважає довідку про стан заборгованості не належним доказом заборгованості відповідача, оскільки з довідки вбачається, що тіло кредиту відповідачем повністю не сплачено, відповідачу нараховано відсотки, але за який період, на яку суму заборгованості їх нараховано, із довідки не вбачається (а.с.11). Будь-яких інших доказів на підтвердження заборгованості відповідача представник позивача суду не надала. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Гарантією реалізації в цивільному судочинстві принципу змагальності є широке коло процесуальних прав, якими наділені особи, які беруть участь у справі: знайомитися з матеріалами справи, подавати суду докази та брати участь в їх дослідженні, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду тощо. Позицію позивача суд сприймає як ухилення від обовязку доведення обставин на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. Представником відповідача також зроблено заяву про застосування строку позовної давності. Як вбачається з умов кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору, дату останнього платежу за договором - 11 серпня 2009 року (п. 4.2 договору). Також сторонами погоджено строки виконання зобовязань та розмір платежів відповідно до Графіку платежів (п. 4.2 та п. 4.3Договору) (а.с.6). Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у п. 5.3 кредитного договору. Таким чином, виходячи з норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України суд приходить до висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки пунктами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вважає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому суд враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України. Строк позовної давності щодо останнього платежу за договором минув 11.08.2012 року, тобто ще до дати укладення договору про передачу права вимоги від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк». З позовом ПАТ «Дельта Банк» звернулось 08 серпня 2014 року, а тому строк позовної давності по щомісячним платежам та за строком виконання всього зобовязання за кредитним договором позивачем пропущено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527, 530, 554, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed