Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернувся 11.042014 року в суд з цим позовом, стверджуючи, що згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2006 року з нього стягуються на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] [INFO] стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Також в нього на утриманні знаходиться малолітня дочка [PERSON], [INFO]. На даний час його щомісячний дохід складає приблизно 1400 гривень на місяць та продовжує зменшуватися у зв'язку із економічною нестабільністю в державі. Окрім цього, у з в'язку із знаходженням у декретній відпустці його дружини [PERSON], вона також знаходиться на його утриманні, що змушує докладати чималих зусиль для знаходження джерел доходів. Оскільки в останній час він має нерегулярний дохід та у зв'язку з тим, що на його утриманні зараз перебуває ще одна малолітня дитина та дружина, він не може здійснювати виплату аліментів у розмірі встановленому рішенням суду. Так на даний час прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 1286 грн., то і мінімальний розмір аліментів складає 385,8 гривень, але прожитковий мінімум зростає кожного року. На даний час він має змогу сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі - 400 гривень. Просив суд постановити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утриманні доньки [PERSON] [INFO] з 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, на 400 гривень щомісячно з індексацією цієї суми щомісячно. В ході розгляду справи у суді позивач підтримав свій позов у повному обсязі. Додатково пояснював, що надалі обставини у його житті можуть змінитись та можливо прийдеться припинити підприємництво, а тому стягнення аліментів буде вираховуватись від середнього заробітку по Одеському регіону, що буде для нього не реальним. Відповідачка та її представник у суді адвокат [PERSON] позов не визнали у повному обсязі. У письмовому заперечені до позову відповідач зазначала, що позивачем фактично подано позов який за своїм змістом та суттю позовних вимог ставить питання про зміну способу стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму. Після винесення Котовським міськрайсудом рішення про стягнення аліментів від 17 квітня 2006 року державною виконавчою службою аліменти в примусовому порядку не стягувались оскільки сторони між собою приходили до згоди щодо сплати аліментів. У зв'язку з добровільним виконанням рішення суду [PERSON] до державної виконавчої служби надала заяву про закриття виконавчого провадження та сторони систематично укладали договори про сплату аліментів. Вказані договори, підписані після ухвалення рішення судом були укладені в простій письмовій формі, фактично вони є мировою угодою між сторонами однак вони не визнані судом. Відповідно до п. 16 постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року роз'яснюється, що згідно ч.1 ст.181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Статтею 194 СК України за вказаних обставин їй надано право стягнути з [PERSON] недоплачені ним аліменти за останні три роки. [PERSON] суду не надав жодних передбачених законом доказів того, що існують обставини для призначення аліментів в твердій грошовій формі (довідку про отриману заробітну плату та доходи, довідку про відсутність нерухомого майна та автотранспорту (у тому числі яке перебуває у спільній власності подружжя), тощо. Вказане дає їй підстави вважати, що дохід [PERSON] за останні три роки та на теперішній час набагато більший ніж він вказує в позовній заяві і останній має намір не змінити спосіб виплаті аліментів, а ухилитись від обов'язку покладеного на нього статтею 180 СК України та рішенням Котовського міськрайонного суду від 17 квітня 2006 року. Наведене свідчить про те, що відсутні жодні підстави для його зміни. Тому просила у позові відмовити. Додатково пояснювала,що на цей час виконавчий лист до ДВС для примусового стягнення аліментів з позивача вона не передавала, оскільки за домовленістю відповідач самостійно сплачує аліменти у розмір 400 грн. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку про відмову у позові у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. З ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Наведений позивачем в позовній заяві текст постанови пленуму ВСУ №16 від 12.06.1998 року не відповідає постанові пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та не може бути застосований до правовідносин які існують між позивачем та відповідачем. Закон встановлює вичерпний перелік обставин за яких судом призначається виплата аліментів у твердій грошовій сумі: Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частина доходу одержується в натурі, а також за інших обставин що мають істотне значення. Позивачем подано заяву про зменшення розміру аліментів, але фактично за своїм змістом та суттю позовних вимог ним подана заява про зміну способу стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму. Позивач у ході розгляду справи у суді не надав доказів зміни свого матеріального або сімейного стану чи погіршення власного здоров'я за час стягнення аліментів, що могли б бути підставою для перегляду встановлених судом розмірів аліментів. Згідно ст.26 Закону України «Про оплату праці» визначено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Однак це обмеження не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Крім того Закон України «Про виконавче провадження» в статті 70 встановлює, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п 'ятдесят відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Наведене свідчить про те, що рішення Котовського міськрайонного суду від 17 квітня 2006 року в повній мірі відповідає вимогам закону та відсутні жодні підстави для його зміни. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Запропонований позивачем розмір стягуваних аліментів на кожну дитину є фактично меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому ця вимога протирічить закону, що є додатковою підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed