Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала Заяву №б/н від 26 липня 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. вказаного Договору, на підставі яких відповідач при його укладанні надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Оскільки [PERSON] уклавши з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушувала свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, то така станом на 28 лютого 2018 року склала 116 127,66 грн, з якої: 7 965,52 грн заборгованість за кредитом та 108 162,14 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити. Адвокат Скочиляс Г.М., діючи в інтересах відповідача, подала відзив на позов, в якому просила у задоволенні позову відмовити повністю та зазначила, що доданий позивачем до позову додаток № 6 (викладений російською мовою) Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою відповідач не підписувала, її підпис на вказаному доказі відсутній. Крім цього зазначає, що до позовної заяви не додана пам`ятка клієнта та тарифів банку, натомість у тексті позовної заяви про стягнення заборгованості є посилання на сайт ПАТ КБ «ПриватБанк», де начебто розміщені тарифи банку. Однак на вказаній сторінці розміщені тарифи банку, які діють на сьогоднішній день та архівні тарифи з 01.01.2013, але відсутні тарифи, що діяли на час укладання договору між сторонами, а відтак вважає, що суду не надано повного тексту договору № б/н від 26 липня 2010 року, укладеного між відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», що у свою чергу унеможливлює повний та всебічний розгляд справи. Також звертає увагу суду на те, що позивач збільшив процентну ставку на 13,2 %, однак у матеріалах справи відсутнє будь яке посилання на правомірність нарахування вказаних відсотків, не надано повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки, через що вимога про стягнення з відповідача відсотків, які нараховані на прострочену заборгованість у розмірі 108 162,14 грн є необґрунтована та не підлягає стягненню. З вказаного приводу посилається на правовий висновок, що викладений у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.\~\~\~\~\~\~ У свою чергу АТ КБ «ПриватБанк» подало відповідь на відзив, в якому посилається на те, що позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, в той час як відповідач такі умови порушила та не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Вказує на те, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг, тобто, у даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано у декількох документах заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Крім цього позивач зазначає, що до суду ним була подана копія анкети-заяви від 26 липня 2010 року, у якій зазначені всі реквізити сторін, а також долучено Довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», де чітко вказана ставка за договором 2,5 % (30 % на рік), а відтак вважає, що при укладенні Договору сторонами були досягнуті усі істотні умови такого. Зазначає, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по вже наявній кредитній заборгованості. Також звертає увагу суду на те, що згідно виписки по рахунку видно, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що у свою чергу свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором, а відтак посилання відповідача на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматися судом до уваги. На підставі наведеного просить задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. У судовому засіданні адвокат Скочиляс Г.М. позовні вимоги банку визнала частково, зокрема посилаючись на обставини відзиву, у решті вимог просила відмовити у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак при зверненні до суду з позовною заявою одночасно заявляв клопотання, у якому просив розглянути справу без його участі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 26 липня 2010 року був укладений Договір про надання банківських послуг № б/н, за умовами якого позивач надав останній кредит у сумі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначає, що при укладанні вказаного Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, відповідач [PERSON] порушила зобов`язання по кредитному договору, а відтак заборгованість за ним станом на 28 лютого 2018 року склала 116 127,66 грн, з яких: 7 965,52 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом та 108 162,14 грн загальний залишок заборгованості за відсотками. В той же час встановлено, що банк здійснював нарахування процентів за вказаним договором у різний період часу за різними процентними ставками, зокрема у період з 01 липня 2013 року до 31 серпня 2014\~ року процента ставка становила 30 % річних (2,5% на місяць, що нараховується на суму залишку заборгованості), з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року 34,80 % (2,9 % на місяць, що нараховується на суму залишку заборгованості), а з 01 квітня 2015 року по 30 травня 2018 року 43,20 % (3,6 % на місяць, що нараховується на суму залишку заборгованості), при цьому взагалі не повідомивши відповідача про зміни умов договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 26 липня 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 липня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач [PERSON] та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (26 липня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 квітня\~ 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Частина 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд приходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем [PERSON] та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 липня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі №752/16018/15-ц зроблено висновок, що «у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку». Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивач не надав суду жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу того, що відповідач [PERSON] була належним чином проінформована про зміну умов договору, з урахуванням цього не надав суду належного та адекватного розрахунку заборгованості з урахуванням неправомірності підвищення процентної ставки, а відтак суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial