Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач в січні 2014 року звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Києва (Київської міської ради) про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про встановлення факту, що має юридичне значення, і про встановлення факту фактичного прийняття спадщини. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] р. та після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшла квартира [ADDRESS]. Вказану квартиру [ADDRESS], батько Позивача [PERSON], фактично прийняв у спадщину, в силу ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції Закону від 1963 року), після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] р., та яка належала останній на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на житло № 22321 від 16 квітня 1999р., що зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації право власності на об'єкти нерухомого майна від 22 квітня 1999р. № 7510, однак оформити належним чином спадщину батько Позивача не встиг, оскільки постійно хворів та потребував постійного стороннього догляду. Позивач після смерті батька також фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом з померлим в квартирі, однак займаючись його похованням, утриманням в належному стані спадкового майно та в силу обставин, які склалися в його житті з поважних причин пропустив строк на прийняття спадщини, а тому просить встановити факт фактичного прийняття спадщини, встановити додатковий строк на прийняття спадщини після смерті батька та встановити факт постійного проживання з спадкодавцем. Також, позивач просив встановити факт родинних відносин між Позивачем та його батьком, оскільки відповідно до свідоцтва про смерть його батька, вони мають різні прізвища у зв'язку з розбіжністю в написанні букви і та и в прізвищах ([PERSON] [PERSON]), внаслідок відхилення від правил і принципів міжмовного перетворення і зумовлені впливом російської орфоепії, внаслідок чого прізвище батька на момент смерті записано як «[PERSON]», внаслідок чого при оформленні права на спадщину виникають труднощі. В ході розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд повідомлено не було. Головне управління юстиції, яке було залучено до участі в справі у якості третьої особи, свого представника в судове засідання не направило. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів постановляє рішення. Оскільки представник позивача проти проведення заочного розгляду справи заперечувало, судом ухвалено про проведення судового розгляду у загальному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача надані в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті в м. Києві, актовий запис № 13406 від 05 вересня 2012р., [PERSON] померла [INFO] р. Спадкоємцем після смерті [PERSON] був її син, батько позивача [PERSON], який в силу ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції Закону від 1963 року) фактично прийняв спадщину до складу якої входила квартира [ADDRESS], яка належала померлій на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло № 22321 від 16 квітня 1999р., що зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації право власності на об'єкти нерухомого майна 22 квітня 1999р. за № 7510, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом з померлою в цій квартирі, вів разом з нею спільне господарство, був пов'язаний з нею спільним побутом і був єдиним сином померлої. Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON], матері та сина, підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 22.08.1978 р. останнього. Крім того, суд приймає до уваги, факт встановлений в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013р., за результатами апеляційного оскарження рішенні Солом'янського суду м. Києва від 22.10.2013р. по справі № 2609/27906/12, відповідно до якого встановлено, що доказів складання [PERSON] за життя заповіту або наявності інших спадкоємців першої черги до суду не надано, а тому з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції закону від 1963 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що особа [PERSON] прийняв спадщину після померлої матері. Відповідно до частини 4-5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексуУкраїни від 16.01.2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або подовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексуУкраїни 2003 року, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються зазначеним Кодексом. При відкритті спадщини після смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР 1964 року, стаття 548 якого передбачала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ст.549 ЦК УРСР 1964 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З огляду на вказані норми суд приходить до висновку, що батько позивача [PERSON] прийняв спадщину після померлої матері [PERSON]. [INFO] р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті в м. Києві, актовий запис № 10611 від 05 вересня 2012р. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1261 Цивільного кодексу України Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшла квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 Цивільного кодексу України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Матеріалами справи, зокрема Актами виданими ВСП «Чоколівський» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації» 30.12.2013року про фактичне проживання [PERSON] у вищезазначеній квартирі в період з 2007 року по теперішній час, та показаннями свідків, які зазначені в вищезазначеному акті, підтверджується факт, що після смерті батька позивач фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом з померлим в квартирі [ADDRESS]. Доказів, що протягом строку передбаченого ст. 1270 Цивільного кодексу України позивач від прийняття спадщини відмовився суду не надано. За вказаних обставин суд вважає, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження обставина щодо прийняття позивачем спадкового майна, яке складається з квартири [ADDRESS]. Проте, окремого застереження відповідно до рішення суду встановлення такого факту не потребує. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що успадкувати спадкове майно позивач не мав можливості, по причині відсутності у батька Позивача правовстановлюючих документів у в зв'язку з тим що останній був інвалід III групи, який за станом свого здоров'я постійно хворів і потребував постійного стороннього догляду та не мав можливості оформити на себе вищевказане майно після смерті своєї матері. Судом встановлено, що причинами які унеможливили звернення з відповідною заявою для прийняття спадщини у встановлені строки стали обставини, обмовлені похованням батька [PERSON], який помер [INFO], та похованням матері [PERSON], яка померла [INFO] р., що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, та в подальшому затримання позивача та як наслідок його засудження відповідно до вироку Солом'янського районного суду від 19.04.2010р. по кримінальній справі № 1-247 та відбуття покарання з 19.09.2009р. по 20.06.2012р. З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2012р. Позивач був умовно-достроково звільнений, що підтверджується довідкою про звільнення № 08019, відповідно до постанови Березанського м/суду Київської області від 12.06.2012р. 05.11.2012р., позивач звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини. Відповідно до відповідей Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори вих. № 5298 від 06.11.2012р. та № 5299 від 06.11.2012р., наданих позивачем вбачається, що возивач пропустив 6- місячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що строк для прийняття спадщини був пропущений Позивачем з поважних причин, а тому вважає можливим встановити позивачу додатковий строк у один місяць для подання заяви про прийняття спадщини.. У зв'язку з вищевикладеним та відсутністю у [PERSON] як спадкоємця після смерті матері [PERSON] правовстановлюючих документів, та як наслідок відсутності у позивача як спадкоємця після смерті батька [PERSON], як спадкодавця, на спадкове майно до складу якого входить квартира [ADDRESS], вбачається, що позивач позбавлений права оформити належним чином свої спадкові права на вищезазначене майно, суд приходить до висновку. що такі права підлягають захисту. Також, судом встановлено, що в свідоцтві про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті в м. Києві, актовий запис № 10611 від 05 вересня 2012р. зазначено прізвище померлого [PERSON], в той час як прізвище позивача [PERSON]. Вказана розбіжність, відповідно до експертного висновку проведеного Українським бюро лінгвістичних експертиз № 056/574-m від 21/09/2012р. є розбіжністю в написанні букви «і» та «и» ([PERSON] [PERSON]), внаслідок відхилення від правил і принципів міжмовного перетворення і зумовлені впливом російської орфоепії, внаслідок чого прізвище батька на момент смерті записано як «[PERSON]». Тому суд вважає можливим з урахуванням експертного висновку встановити факт відповідності прізвища « [PERSON]» прізвищу « [PERSON]». Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Як роз'яснено в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Пунктом 23 цієї ж постанови роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за заком. Згідно ст.1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, оцінюючи докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, виходячи із внутрішнього переконання, та обставин справи, що встановлені в ході їх розгляду суд вважає позов задовольнити.

Outcome: partial