Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивачем 19.02.2016 року до суду подано позовну заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку. В обґрунтування позову зазначено, що він перебував із відповідачем у трудових стосунках, відповідно до Наказу від 31.03.2015 року за №518/к він був звільнений у звязку із достроковим розірванням контракту на підставі ст.39 КЗпП України. В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач не провів з ним повний розрахунок, він був змушений звертатись до суду, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19.11.2015 року було задоволено його позовні вимоги та стягнуто на його користь надбавки в розмірі 40% до посадового окладу за період з 01.03.2014 року по день його звільнення з роботи 31.03.2015 року. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України вважав, що він має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку по сплаті надбавки за період з дня звільнення з роботи з 31.03.2015 року по день фактичного отримання ним заборгованості по заробітній платі 15.02.2016 року, тобто за 10 місяців. В ході розгляду справи вимоги щодо визначення суми до стягнення уточнив та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 58642 гривні 65 копійок, виходячи із періоду затримки 182,75 робочих дня та розміру середньоденної заробітної плати в сумі 320 гривень 89 копійок, згідно до Порядку затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року. В судовому засіданні позивач доводи позову підтримав, уточнив, що просить провести розрахунок середнього заробітку виходячи з довідки наданої стороною відповідача, де визначено його середньоденну заробітну плату в розмірі 394 гривні за той же період та з тих же підстав. Додатково посилався на те, що йому при звільненні було сплачено заробітну плату але без врахування наявної у нього 40% надбавки, це питання було спірним та відповідач відмовлявся провести йому нарахування цієї надбавки та її виплату в день звільнення, як це передбачено ст.116 КЗпП України. Він був змушений звертатись до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості, рішення було постановлено на його користь та вимоги задоволені в повному обсязі. На підставі виданого виконавчого листа було проведено утримання не донарахованої суми та саме 15.02.2016 року сума заборгованості в розмірі 11349 гривень 51 копійка була йому перерахована на картку. Вважав, що його вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила в позові відмовити. Посилалась на те, що відповідно до вимог ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В даному випадку між позивачем та відповідачем був наявний спір, а тому відповідач має право не виплачувати середній заробіток за час затримки розрахунку. Також зазначала, що заробітна плата позивачу була виплачена у строки передбачені законодавством, а вже персональна надбавка у розмірі 40% до посадового окладу фактично виплачена 27.01.2016 року, згідно до платіжного доручення. В силу вимог ст.ст.1,2 Закону України «Про оплату праці» визначено поняття заробітної плати та додаткової заробітної плати. Фактично встановлена 40% надбавка є додатковою заробітною платою, а тому вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року застосуванню не підлягають, оскільки вимоги цього порядку розповсюджуються лише на заробітну плату. Додатково просила врахувати, що у разі затримки в проведенні розрахунку підлягає застосуванню інший Порядок щодо проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений Постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року. Просила в позові відмовити. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Сторони перебували у трудових стосунках, про що свідчить копія трудової книжки, копії контракту від 05.04.2007 року з додатковими угодами до нього, був звільнений 31.03.2015 року у звязку із достроковим розірванням контракту ст.39 КЗпП України. /а.с.3-6, 54-59/. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2015 року було задоволено в повному обсязі вимоги позивача та стягнуто з ДП завод «Електроважмаш» заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2014 року по 31.03.2015 року в розмірі 11349 гривень 51 копійка. Із змісту рішення вбачається, що при звільненні позивача відповідачем не було проведено розрахунок з персональної надбавки у розмірі 40% до посадового окладу, та вказана надбавка позивачу не була нарахована та виплачена /а.с.8/. Рішення суду набрало законної сили, на підставі рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Як вбачається із змісту постанови державного виконавця 09.02.2016 року виконавче провадження була закінчено у звязку із внесенням боржником відповідачем у справі боргу в повному обсязі відповідно до платіжного доручення №19028 від 27.01.2016 року на депозитний рахунок /а.с.16/. З наданої копії виписки руху коштів на рахунку позивача вбачається, що сума в розмірі 11292 гривні 76 копійок була зарахована 15.02.2016 року /а.с.15/. З довідки відповідача вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 394 гривні /а.с.37-38/. Також з наданої довідки відповідачем вбачається кількість робочих днів ДП «Завод «Електроважмаш» за період з 31.03.2015 року по 15.02.2016 року /а.с.60/. Сторони не заперечували проти того, що після звільнення з позивачем був проведений розрахунок по заробітній платі в повному обсязі, а персональна надбавка позивачу в розмірі 40% не нараховувалась та не була виплачена. З приводу цієї надбавки у сторін виник спір та рішення суду цей спір був вирішений на користь позивача. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54цс11 від 12 січня 2012 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Суд вважає, що доводи сторони відповідача в частині не можливості застосування вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року та необхідності застосування у разі задоволення позову Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року, не є обґрунтованими. Частиною 4 зазначеного Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений Постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року, визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. В ході розгляду справи було встановлено, що позивачу було нараховано та сплачено заробітну плату в день його звільнення, при цьому відповідачем не було нараховано та сплачено заборгованість з персональної надбавки у розмірі 40% до посадового окладу позивача. З цього приводу у сторін виник спір, що був вирішений в судовому порядку та рішення суду вимоги позивача задоволені в повному обсязі. Рішення суду набрало законної сили та було виконано шляхом примусового виконання через органи державної виконавчої служби. Також суд не погоджується із позицією відповідача, що надбавка в розмірі 40% не є заробітною платою в розумінні вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, оскільки є додатковою заробітною платою. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. А статтею 2 цього закону визначено структуру заробітної плати, в тому числі основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. А також інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Тобто, персональна надбавка є невідємною складовою заробітної плати. З урахуванням викладеного, оскільки позовні вимоги позивача в рамках спору щодо нарахування та виплати йому 40% персональної надбавки були задоволені в повному обсязі, відповідна надбавка не була нарахована при звільнені, а її нарахування та виплата проведена після рішення суду, суд вважає, що застосуванню підлягають норми ст.117 КЗпП України щодо виплати саме середнього заробітку за час затримки розрахунку та вимоги Порядку затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, тобто вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з моменту звільнення з 31.03.2015 року, по день фактичного перерахування відповідачем суми заборгованості на депозитний рахунок 27.01.2016 року. Сторонами не оспорювався розмір середньоденного заробітку позивача, а також кількість днів за вказаний період. При цьому судом враховується розмір середньоденної заробітної плати за наданою відповідачем довідкою в розмірі 394 гривні та період робочих днів на підприємстві за вказаний період з 31.03.2015 року по 27.01.2016 року, що складає 171 день (березень 2015 року 1 день, квітень 2015 року 20 днів, травень 2015 року 18 днів, червень 2015 року 20 днів, липень 2015 року 23 дня, серпень 2015 року 20 днів, вересень 2015 року 18 днів, жовтень 2015 року16 днів, листопад 2015 року 17 днів, грудень 2015 року 11 днів, січень 2016 року 7 днів). Тобто, підлягає стягненню середній заробіток 67374 гривні ( 394 х 171 день) . Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% із задоволених вимог, оскільки позивач при подачі позову звільнений від його сплати, тобто 673 гривні 74 копійки.

Outcome: approved