overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що 02 серпня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу в них дітей немає. Позивач мотивує свій намір розірвати шлюб тим, що в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, що призвело до постійних конфліктів та розпаду сім'ї. Сімейні конфлікти в них стали носити постійний характер, що призвело до розпаду сім'ї та стало причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. Не заперечує щодо заочного розгляду. Відповідачка у судове засідання не з'явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно, у встановленому порядку, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що дану справу можна розглянути в порядку заочного провадження і позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Про те, що сторони одружились 02.08.2013 року, свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11.06.2014 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 4. Відповідно до ст.112 ч.1 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, сімейні конфлікти в них носять постійний характер. Все вище перелічене призвело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їхньої сім'ї. Позивач наполягає на розлученні, що свідчить про те, що шлюб між ними носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, тому суд вважає необхідним позов задовольнити, шлюб розірвати. На підставі викладеного та ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що 10.09.2013 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу в них дітей не має. Позивач мотивує свій намір розірвати шлюб тим, що в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, між ними систематично виникають різного роду непорозуміння та конфлікти, які переростають у сварки та скандали, під час яких вони ображають один одного, що стало причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Разом вони не проживають з 21.01.2014 року. Спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна вони не мають. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, причини неявки суд не повідомила, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про вручення. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що дану справу можна розглянути в порядку заочного провадження і позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Про те, що сторони одружились 10.09.2013.2003 року свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 13.05.2014 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 171. Відповідно до ст.112 ч.1 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, дітей від даного шлюбу не мають , суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного та ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що 15 липня 2006 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу в них народилось троє дітей - дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають з [PERSON] Позивач мотивує свій намір розірвати шлюб тим, що в серпні 2013 року [PERSON] разом з дітьми поїхала в гості до своєї матері в Київ, з тих пір більше не приїжджає додому, відмовляється повертатись додому, не дозволяє спілкуватись з дітьми, що стало причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна вони не мають. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить шлюб розірвати, малолітніх дітей залишити на проживанні з відповідачкою. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та не заперечила щодо його задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Про те, що сторони одружились 15.07.2006 року свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.06.2014 року, видане виконавчим комітетом Вишківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Відповідно до ст.112 ч.1 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.04.2010 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.2006 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.01.2009 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO]. Згідно ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають рік окремо , суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що 19 червня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу в них народилася ,дочка [PERSON], [INFO]. Позивач мотивує свій намір розірвати шлюб тим, що в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки. Тривалий час відповідачка перебуває на роботі за кордоном. Відсутність її вдома призвела до того, що вони втратили інтерес один до одного, а сім»я вже фактично розпалася. За таких обставин вони почали віддалятись один від одного і фактично стали чужими людьми, а їхні відносини носять тільки формальний характер. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить шлюб розірвати, малолітню дитину залишити на проживанні з відповідачкою. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та не заперечила щодо його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Про те, що сторони одружились 19.06.2008 року, свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.06.2008 року, видане виконкомом Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківській області, актовий запис № 5. Відповідно до ст.112 ч.1 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.02.2009 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. Згідно ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного та ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що 22 листопада 2003 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу в них народилось троє дітей - дочка [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з [PERSON] Позивач мотивує свій намір розірвати шлюб тим, що в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, між ними систематично виникають різного роду непорозуміння та конфлікти, які переростають у сварки та скандали, під час яких вони ображають один одного, що стало причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Разом вони не проживають більше п»яти років. Спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна вони не мають. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Про те, що сторони одружились 22.11.2003 року свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 21.05.2014 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 7. Відповідно до ст.112 ч.1 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.05.2014 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.05.2014 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.05.2014 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. Згідно ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного та ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що 23 лютого 2012 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Позивач мотивує свій намір розірвати шлюб тим, що в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки. Спільне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім»ю. Відповідачка не хотіла розуміти сутності проблем, які виникали в їхній сім»ї, вона не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сім»ї, піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги та дружби,що послужило причиною звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить шлюб розірвати, малолітню дитину залишити на проживанні з відповідачкою. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та не заперечила щодо його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Про те, що сторони одружились 23.02.2012 року, свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 23.02.2012 року, видане виконкомом Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківській області, актовий запис № 1. Відповідно до ст.112 ч.1 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.09.2012 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO]. Згідно ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного та ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь банку 2806 грн. заборгованості за кредитним договором від 22 квітня 2008 р., 13797,77 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 7770 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 500 грн. штрафу фіксована частина, 1218,69 грн. штрафу процентна складова - а всього 26092 грн. 46 коп., а також судові витрати в сумі 260 грн. 92 коп.. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги. Відповідач позов визнав повністю і безумовно та не заперечував щодо винесення рішення про стягнення з нього даної суми на користь банку. Сторони просили винести рішення відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу (ст.526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 260,92 грн. підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач в позовній заяві просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 350 грн. щомісячно до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], трьохрічного віку. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала повністю і просила його задовольнити. Відповідач позов визнав частково і пояснив, що в нього немає можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки він не працює і доходу в нього нема. Крім цього, за рішенням суду з нього вже стягують аліменти на утримання дитини в сумі 1000 грн. щомісячно, які фактично сплачує його мати. Тому просив суд стягувати з нього аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі 150 грн.. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, сторони уклали шлюб 17 жовтня 2014 року (а.с.5). Згідно з копією свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до копії висновку експерта №373 від 28 липня 2016 року за результатами судової біологічної експертизи відповідач може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Ймовірність даної події складає 99,99999% (а.с.31-45). Відповідно до копії довідки №244 від 18 березня 2016 року дитини проживає біля позивача і знаходиться на її утриманні (а.с.7). Згідно з копією довідки № 1750 від 04 квітня 2016 року управління соціального захисту населення Жмеринської РДА, позивач отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. щомісячно по 28 лютого 2018 року (а.с.8). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Ст.84 цього ж Кодексу передбачає право на утримання від чоловіка дружини, з якою проживає дитина, до досягнення нею трьохрічного віку, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не навела доказів, які б свідчили, про спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 350 грн. щомісячно. Разом з тим, сума аліментів, які відповідач погодився сплачувати - 150 грн. - є занадто маленькою для задоволення елементарних потреб позивача. Тому суд,

Outcome: partial