Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання дій (бездіяльності) відповідачів з повернення трудової книжки незаконними, зобовязання повернути трудову книжку, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що з листопада 2011 року влаштувався на роботу в ТОВ ТД «Луцьккондитер» на посаду водія відділу збуту і працював на вказаному підприємстві до 08.07.2015 року,звільнившись за угодою сторін. В день його звільнення йому було надано для підпису картку особового листка кадрів, при цьому працівник повідомив про необхідність розписатись у картці, сказавши, що після того йому буде повернуто трудову книжку. Працівник відділу кадрів після його підпису в картці трудової книжки не повернув, посилаючись на те, що вона знаходиться в директора і тільки з його згоди може це зробити. За результатами розмови з директором, останній знову висловив йому претензії щодо зникнення мотору автомобіля, та повідомив, що трудову книжку та кошти він не отримає поки не повернув мотор. В серпні 2015 року він звернувся письмово з приводу повернення трудової книжки, надання довідки про заробітну плату та проведення розрахунку. З моменту звернення із заявою він трудової книжки не отримав, а розрахункові кошти йому було виплачено наприкінці серпня 2015 року, після втручання Територіальної державної інспекції з питань праці у Волинській області. Просить суд визнати дії відповідачів з неповернення йому трудової книжки незаконними та зобовязати їх видати йому трудову книжку або дублікат трудової книжки, стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10 956 грн. 19 коп. починаючи з моменту звільнення і по день вирішення справи судом, зобовязати відповідача директора ТОВ ТД «Луцьккондитер» відшкодувати йому завдану моральну шкоду у спосіб принесення ним публічного вибачення. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суду, позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Між сторонами по справі існує трудовий спір щодо повернення трудової книжки працівника, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. З матеріалів справи вбачається, що наказом по підприємству від 09.07.2015 року було припинено трудові відносини з [PERSON] за згодою сторін відповідно п. 1 ст. 36 КЗпПУ. Не заперечуючи підстави звільнення позивач зазначає, що в день звільнення йому не було видано трудову книжку та не проведено з ним розрахунок. З пояснення в судовому засіданні позивача, який допитувався судом в якості свідка вбачається, що в день звільнення працівником відділу кадрів йому була надана особова картка, в якій він поставив підпис про отримання трудової книжки, однак, при цьому отримав відповідь, що трудова книжка буде надана керівником підприємства, чого не сталося. Так, 11.08.2015 року позивач звернувся письмово до відповідача з проханням видати йому трудову книжку та провести розрахунок (а.с. 15), однак, відповіді не отримав, хоча відповідачем не заперечується отримання листа. Крім того, належні позивачу розрахункові кошти він отримав в кінці серпня 2015 року, а питання про видачу трудової книжки залишилося невирішеним. Пояснення відповідача по суті справи зводяться до заперечень всіх доводів позивача щодо неотримання трудової книжки, без спростування та надання доказів. Так, відповідач стверджує, що у відділі кадрів працівниці [PERSON] не існує, між тим, у трудовій книжці свідка [PERSON], що працювала саме на даному підприємстві здійснено запис цією особою 27.07.2015 року. Заперечення відповідача про існування на підприємстві книги обліку руху трудових книжок спростовується поясненням свідка [PERSON], який при звільненні ставив там свій підпис про отримання трудової книжки, однак, підпису про отримання трудової книжки [PERSON] в ній не було. Згідно п. 7.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, на підприємстві ведеться книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, де реєструються всі трудові книжки, що прийняті від працівників при влаштування на роботу, а також трудові книжки і вкладиші до них із записом серії і номера, що видані працівникам знову. У разі одержання трудової книжки у зв'язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку. Тобто, законодавець передбачав наявність підпису як в особовій картці працівника так і в книзі обліку руху трудових книжок на підприємстві. Зібраними по справі доказами спростовується відсутність книги обліку руху трудових книжок на підприємстві. Зокрема, це пояснення свідка [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Стороною відповідача не спростовані дані докази, а тому суд приходить до висновку, що трудова книжка позивача не була повернута, а тому заявлені ним вимоги про її повернення підлягають до задоволення. Статтею 47 КУпП визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Ч. 4 ст. 235 КУпП передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Заробіток позивача перед звільненням зафіксовано в довідці про доходи (а.с. 3) і сторони погоджуються з її змістом, а тому розрахунок середньомісячного заробітку проводиться у відповідності до таких даних в розмірі 1565 грн. 17 коп. Тобто, до задоволення підлягають вимоги позивача про стягнення середньомісячного заробітку за 7 місяців за весь час вимушеного прогулу в розмірі 10\~956 грн. 19 коп. Вибраний позивачем спосіб відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає, так як між сторонами існують не просто цивільно-правові відносини, а конкретно трудові правовідносини і спосіб відшкодування повинен відповідати діючому законодавству. На підставі наведеного та

Outcome: partial