Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивачем [PERSON] було подано позов до Київської міської ради, про визнання права власності на земельну ділянку. Поданий до суду позов обґрунтованим тим, що 18.02.2010 року та 30.08.2010 року позивач звернувся до Київського міського голови із заявами щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,10 га у [ADDRESS]. У подальшому вказані заяви були спрямовані до Головного управління земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для виконання. Позивач посилається, що на підставі укладеного між ним та Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» Головного управління земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договору про розроблення та оформлення проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] було розроблено та оформлено проект землеустрою щодо вказаної земельної ділянки. Також позивач зазначає, що було здійснено внесення відомостей про земельну ділянку по [ADDRESS] до Державного земельного кадастру під [NUMBER] та отримано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку під номером [NUMBER]. Крім цього, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації підготовлено позитивний проект рішення Київської міської ради № 4331 - Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] по справі А-18224 та 12.10.2016 року направлено до Київської міської ради для прийняття остаточного позитивного рішення. За повідомленням Голови постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Міщенка О.Г. від 04.02.2018 року за № 08/281-24 проект рішення Київської міської ради № 4331 від 11.10.2016 року «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] по справі А-18224» відхилено без зазначення мотивів та причин. З огляду на викладене вище, позивач посилаючись на норми ст.ст. 116, 118, 121, 122, 152, 186-1 Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 321 Цивільного кодексу України та практику Європейського суду з прав людини просив задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.08.2018 року відкрито провадження у справі. Відповідач - Київська міська рада надала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову. Зокрема, зазначає, що єдиним розпорядником земель комунальної власності міста Києва є Київська міська рада. Отже, єдиною підставою набуття права власності земельної ділянки комунальної власності в м. Києві для громадян є відповідне рішення Київської міської ради. Третя особа - Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація надала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає, посилаючись на те, що не є учасником спірних правовідносин, так як позивач не звертався до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо реєстрації речового права на земельну ділянку у розмірі 0,10 га [ADDRESS] Позивач надав відповідь на відзив Київської міської ради, в якому зазначає, що у вказаному відзиві не наведено жодного спростування та нормативного обґрунтування безпідставності заявленого позову. 02.08.2018 року позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,10 га у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та заборони Київській міській раді, її структурним підрозділам та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт щодо будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці площею0,10 га у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], а також вчиняти будь-які дії із земельною ділянкою площею0,10 га у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], у тому числі укладати договори, вчиняти будь-які правочини стосовно зазначеної земельної ділянки. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.08.2018 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Зокрема, накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею (га): 0,1000 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач - [PERSON] та його представник - [PERSON] вимоги позову підтримали та просили його задовольнити. Крім того, позивач суду пояснив, що станом на день розгляду справи відповідач не відмовив йому у передачі земельної ділянки у власність. Пакет документів було повернуто Департаменту земельних ресурсів для усунення розбіжностей та повторно після доопрацювання Департамент земельних ресурсів не передавав на розгляд Київській міській раді документи. Представник відповідача Київської міської ради - Баранов М.С., в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Звернув увагу суду на дискреційні повноваження Київської міської ради на прийняття рішень щодо передачі у власність земельних ділянок громадянам. Також, зазначив, що позивач не позбавлений права оскаржувати бездіяльність відповідних рганів в порядку адміністративного судочинства. Зазначив, що враховуючи можливість Департаментом земельних ресурсів повторно передати на розгляд питання передачі у власність позивачу земельної ділянки, після усунення розбіжностей, а також ту обставину, що станом на день розгляду справи не приймалось рішення про відмову у передачі земельної ділянки позивачу - позовні вимоги є передчасними. Вислухавши позивача, його представника, представник відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. 30.08.2010 року між позивачем та Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» Головного управління земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було укладеного договір про розроблення та оформлення проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS]. У 2010 році Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд у [ADDRESS] У 2014 році Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд у [ADDRESS] Як вбачається зі змісту витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-8000686932017 від 19.12.2017 року земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], площею (га): 0,1000 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована 09.10.2015 року Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві. Департаментом земельних ресурсів було підготовлено проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] 11.10.2016 року вказаний проект рішення надійшов до Київської міської ради. У подальшому проект рішення неодноразово розглядався на засіданні постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування. Зокрема, 14.11.2017 року, враховуючи протокол засідання робочої групи від 23.10.2017 року, на засіданні постійної комісії було відхилено проект рішення (ПР-117-82 від 11.10.2016 року) «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у провулку [ADDRESS] (кадастрова справа А-18224) та повернуто до Департаменту земельних ресурсів. Позивач неодноразово звертався із заявами до Київської міської ради про надання інформації результатів розгляду проекту рішення «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у провулку [ADDRESS] у відповідь на які отримував роз'яснення щодо можливості повторного розгляду вказаного проекту рішення. Відповідно до частини другої ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, врегульовано положеннями ст. 116, 123 Земельного кодексу України. Згідно частини 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 2 цієї ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Частиною 3 ст.123 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Частиною 10 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З огляду на викладене, виключно представницький орган територіальної громади м. Києва - Київська міська рада наділена компетенцією щодо розпорядження земельними ділянками, що перебувають у комунальній власності м. Києва, зокрема, надання їх у приватну власність фізичним особам. Крім того, жодних рішень про відмову позивачу у передачі земельної ділянки у власність, рішень суду про визнання бездіяльності неправомірною з даних питань судами України не приймалось, отже суд вважає, що позовні вимоги позивача є передчасними. Відтак, суд позбавлений повноважень вчиняти дії щодо надання фізичним особам земельних ділянок комунальної власності шляхом визнання за ними права власності у судовому порядку в обхід процедури визначеної Земельним кодексом України. Суд вважає за необхідне відхилити доводи відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин практики Європейського суду з прав людини викладених у рішеннях «Федоренко проти України» та «Стретч проти Сполученого Королівства», оскільки фактичні обставини викладені у вказаних рішеннях не є подібними до тих, що наразі є предметом судового розгляду. Окрім того, суд зазначає, що застосування до вказаних правовідносин норм статті 152 Земельного кодексу України, на яку посилається позивач є неможливим, оскільки норми вказаної статті регулюють правовідносини щодо захисту прав власника земельної ділянки, яким позивач наразі не є. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити. Зважаючи на відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed