overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивачем подано до суду позовну заяву про визнання договорів недійсними та скасування записів про право власності. Крім того, представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. В зазначеній заяві було заявлено вимогу щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок по [ADDRESS] та заборонити вчиняти будь-які дії із вказаним житловим будинком. Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що він є власником 63/100 частини будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], проте частина будівель були незаконним шляхом виділені з цього будинковолодіння без відома та згоди його співвласників та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] на невідому позивачу особу, а потім подаровані відповідачу. Позивач зазначає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Частиною 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок по [ADDRESS] та заборони вчиняти будь-які дії із вказаним житловим будинком, підлягає задоволенню у зв'язку із тим, що право власності на цей об'єкт нерухомого майна зареєстровано саме за відповідачем і це дає змогу зацікавленим особам відчужити його без відома позивача, зруйнувати або перебудувати його, що може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір про право власності на вказане майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивачем подано до суду позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно. Крім того, у прохальній частині позовної заяви позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивачем заяві було заявлено вимогу щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; гаражний бокс [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Теремки» по [ADDRESS] квартиру [ADDRESS] Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Частиною 2 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Крім того, відповідно до абз. 1 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви з додатками, суд вважає, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; гаражний бокс [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Теремки» по [ADDRESS] квартиру [ADDRESS], слід відмовити, оскільки позивачем не вказано, у зв'язку з якими обставинами потрібно забезпечити позов, тобто не надано жодних підтверджень та обґрунтувань доцільності та необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивачем подано до суду позовну заяву про порушення прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «Posh» та зобов'язання вчинити дії. Крім того, представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. В зазначеній заяві було заявлено вимогу щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу фізичній особі - підприємцю [PERSON] як реєстратору домену [INFO] вчиняти будь-які дії щодо передачі (міграції) вказаного доменного імені іншим реєстраторам доменних імен та будь-яким третім особам. Свою вимогу обґрунтовує тим, що відповідач ФОП [PERSON] є реєстратором домену [INFO] та здійснює адміністрування зазначеного домену, використовуючи при цьому зареєстрований раніше знак для товарів і послуг «[INFO]», власником якого є позивач. Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення заборони вчиняти певні дії.. Частиною 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ФОП [PERSON] як реєстратору домену [INFO] вчиняти будь-які дії щодо передачі (міграції) вказаного доменного імені іншим реєстраторам доменних імен та будь-яким третім особам не підлягає задоволенню у зв'язку із тим, що суд вважає заявлену вимогу передчасною, оскільки достеменно не встановлено порушень прав позивача третіми особами, окрім цього, матеріали справи не містять доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи/або зробить неможливим виконання можливого рішення суду, а сама заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях представника позивача, який зацікавлений у результаті розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачем подано до суду позов про визначення додаткового строку в два місяці для подання заяви до Кегичівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини [PERSON], яка постійного проживала в [INFO] і померла 01 серпня 2005 року. Сторони, у судове засідання не зявились, подали заяви: позивач - про підтримання позову та залишення за ним судових витрат, відповідач - про його визнання. Всі заявили про розгляд справи без їх участі. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами [PERSON], яка постійно проживала в [INFO] і померла 01 серпня 2005 року була матірю позивача. Спадщиною [PERSON] є Сертифікат серії РН №894772 на право на земельну частку (пай) площею 5,37 в умовних кадастрових гектарах на території Мажарської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Після смерті матері позивач своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Причиною пропуску строку стала тривала хвороба позивача. Інших спадкоємців, які б мали право отримати спадщину, немає, оскільки мати у шлюбі не перебувала, більше дітей не мала, заповіту не складала. Суд виходить із того, що права сторін регулюються ст.1272 ЦК України, згідно якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: лист розяснення з Кегичівської державної нотаріальної контори про те, що [PERSON], вважається таким, що не прийняв спадщину після померлої 01 серпня 2005 року [PERSON], спадкова справа до майна померлої не заводилась, факт прийняття спадщини будь-ким із спадкоємців не встановлено (а.с.3); копії паспорта та довідка про ІПН позивача [PERSON] (а.с.4-5); копія свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.6); копія рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 вересня 2005 року, яким встановлено факт, що [PERSON], яка померла 01 серпня 2005 року дійсно являється матірю [PERSON] (а.с.7); копія свідоцтва про смерть [PERSON], 01 серпня 2005 року (а.с.8); довідка Мажарської сільської ради, згідно з якою [PERSON] на день смерті була зареєстрована і проживала в с. Мажарка, заповіту в сільській раді не складала (а.с.9); довідка з Кегичівського комунального закладу охорони здоровя «Центр первинної медико-санітарної допомоги», відповідно до якої [PERSON] знаходився на лікуванні у сімейного лікаря з 26 січня 2006 року по 06 лютого 2006 року (а.с.10); копія Сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] (а.с.11). Розглянувши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні доведено поважність причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини. Крім того, зясовані у судовому засіданні обставини щодо повного визнання відповідачем позову дають підстави для висновку про його задоволення на підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України. Позивачем заявлено про залишення за ним судових витрат, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивачем подано до суду позов про поділ майна подружжя. Відповідно до якого позивач, уточнивши позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку №9 по вул. Ломоносова с. Андріївка Кегичівського району Харківської області. Сторони, у судове засідання не зявились. Позивач надала заяву про підтримання позову та залишення за нею судових витрат. Відповідач надав заяву про визнання позову. Обидва просили справу розглянути без їх участі. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сторони з 31 жовтня 1992 року перебували у шлюбі. Згідно рішення Кегичівського районного суду від 16 червня 2014 року шлюб розірвано. Під час шлюбу ними було придбано будинок №9 по вул. Ломоносова с. Антонівка Кегичівського району Харківської області. Будинок зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Суд виходить із того, що правовідносини по справі регулюються ст.ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71 СК України, щодо підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя, щодо об'єкта права спільної сумісної власності, здійснення права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу, права подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, щодо розміру часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, способів та порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні досліджені: копія паспорта позивача (а.с.4); копія виписки з будинкової книги с. Антонівка Кегичівського району Харківської області (а.с.6-7); копія виписки з рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 16 червня 2014 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8); копія договору №Н-383/98 купівлі-продажу від 13 лютого 1998 року про придбання [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в с. Антонівка Кегичівського району Харківської області (а.с.41); копія довідки-характеристики будинку по вул. Ломоносова, 9, с. Антонівка Кегичівського району Харківської області, відповідно до якої вартість будинку становить 241919 грн. від 05 лютого 2016 року (а.с.50-51). Зясовані у судовому засіданні обставини щодо повного визнання відповідачем позову дають підстави для висновку про його задоволення на підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України. Відповідно до п.24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивачем заявлено про залишення за нею судових витрат, підстав для їх розподілу, суд не вбачає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивачем подано до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 02 грудня 1995 року. Дитина від шлюбу вже повнолітня. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявились. Позивач подав заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, судові витрати просить залишити за ним. Відповідач подала заяву, згідно з якою позовні вимоги визнає в повному обсязі, прізвище на дошлюбне змінювати не бажає. Обидва просили справу розглянути без їх участі, проти надання строку на примирення категорично заперечили, повідомили, що проживають окремо, сімейне життя не склалось, не зійшлись характерами, спільних інтересів не мають. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сторони з 02 грудня 1995 року перебувають в шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Син [PERSON] вже повнолітній. Сімейне життя не склалося. Сімї вже тривалий час фактично не існує, адже сторони не зійшлись характерами і мають різні погляди на життя. Намагалися налагодити стосунки і зберегти сімю, але зусилля виявилися марними. Проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейного бюджету не мають, подружні стосунки не підтримують. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обовязки сторін регулюються ст.ст.104-105 СК України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110,112 СК України про право на предявлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта позивача [PERSON] (а.с.3); копія паспорта відповідача [PERSON] (а.с.4); свідоцтво, яким підтверджено факт одруження сторін 02 грудня 1995 року (а.с.5). Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на таких підставах: У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені. На виконання вимог ст. 111 СК України судом підстав для застосування заходів щодо примирення сторін та надання їм строку для примирення не знайдено, оскільки сторони проти цього категорично заперечили. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сімї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Згідно з заявою позивача підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає. Про вибір дошлюбного прізвища відповідачем не заявлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивачем подано до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 03 червня 2014 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявились. Позивач подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, судові витрати просить стягнути з відповідача, прізвище змінити на дошлюбне Долгерт. Відповідач подав заяву, згідно з якою позов визнає. Обидва просили справу розглянути без їх участі. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами спільне життя з відповідачем не склалося, не зійшлися характерами. Між подружжям втрачено взаєморозуміння, систематично виникають сварки, в присутності дітей. Це негативно впливає на моральний клімат в сімї та психіку дітей. На даний час сторони стали один одному чужими людьми, подружні стосунки не підтримують, спільного бюджету не мають, господарство не ведуть. Спільне проживання з відповідачем на думку позивача є неможливим. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обовязки сторін регулюються ст.ст.104-105 СК України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110,112 СК України про право на предявлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта позивача [PERSON] (а.с.3); свідоцтво, яким підтверджено факт одруження сторін 03 червня 2014 року (а.с.4); копія свідоцтва про народження [PERSON] 24 липня 2014 року, батьками якого є [PERSON], [PERSON] (а.с.5); копія витягу з кримінального провадження (а.с.6). Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на таких підставах: У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені. На виконання вимог ст. 111 СК України судом підстав для застосування заходів щодо примирення сторін та надання їм строку для примирення не знайдено. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сімї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Позивач заявила про зміну прізвища на дошлюбне Долгерт. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивачем подано до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 08 травня 2013 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони, у судове засідання не зявились. Позивач подала заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк для примирення позитивно не вплинув. Прізвище на дошлюбне змінювати не бажає, після розлучення дитина проживатиме з нею, судові витрати залишає за собою, справу просить слухати без її участі. Відповідач подав заяву, згідно з якою позов визнає, строк для примирення позитивного результату не дав, просить справу розглянути без його участі. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2013 року. Від шлюбу народилась дитина [PERSON], 07 серпня 2013 року. Сімейне життя не склалось, не зійшлись характерами. В даний час проживають окремо, подружні стосунки не підтримують. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі, оскільки суперечать інтересам позивача. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обовязки сторін регулюються ст.ст.104-105 СК України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110,112 СК України про право на предявлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта та довідки ІПН [PERSON] (а.с.3,4); копія паспорта [PERSON] (а.с.5); свідоцтво про шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON], 08 травня 2013 року (а.с.6); копія свідоцтва про народження [PERSON], 07 серпня 2013 року (а.с.7); довідка Кегичівської селищної ради про перебування дитини [PERSON] на утриманні матері [PERSON] (а.с.8). Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на таких підставах: У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені. На виконання вимог ст. 111 СК судом надавався подружжю строк для примирення, проте взаєморозуміння подружжям не досягнуто. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сімї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Про зміну прізвища позивачем не заявлено. Підстав для розподілу судових витрат, згідно з заявою позивача, суд не вбачає.

Outcome: approved