Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Іванівської сільської територіальної громади Калинівського району Вінницької області про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадщину за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] його дід [PERSON] склав заповіт в якому зазначив про те, що на випадок його смерті належну йому земельну ділянку розміром 1,42, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ВН0511528 , яка знаходиться в КСП «П-Буг» села Гущинець, Калинівського району Вінницької області, він заповідає [PERSON] . Даний заповіт було засвідчено виконавчим комітетом Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 268. [INFO] [PERSON] помер, про що складено відповідний актовий запис № 09 від 22 березня 2005 року та видано виконавчим комітетом Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1,0796 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 17.01.1998 року виконавчим комітетом Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за № 268, в якому заповідач [PERSON] заповів своє майно - земельну частку (пай), позивачу [PERSON] , відповідно до правовстановлюючого документа: сертифікат серії ВН № 0511528 . 11 листопада 2004 року на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0796 га, розташовану на території Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області Калинівською районною державною адміністрацією видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 216091 , кадастровий номер земельної ділянки 0521681400:03:000:0106 . Коли позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,0796 га, оскільки майно, що вказане спадкодавцем у заповіті, не підтверджується тим документом, що вказаний в цьому заповіті. Замість сертифікату нотаріусу надав державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий 11.11.2004 року Калинівською районною державною адміністрацією. В даній ситуації яка склалася вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти йому земельну ділянку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене сертифікатом. Однак, пізніше, коли спадкодавець отримав на підставі сертифікату державний акт на право власності на земельну ділянку, він не вніс до заповіту відповідних змін, не будучи обізнаним у суттєвості різниці між поняттями земельна частка (пай) та земельна ділянка, розуміючи їх як одне й те саме. Фактично в заповіті та в державному акті на право власності на земельну ділянку йдеться мова про одну й ту саму земельну ділянку, розміри якої були уточнені в процесі виготовлення технічної документації для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку. За вказаних обставин, він вимушений звертатись в суд з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте від Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області надійшла заява № 02-40-1-1256 від 28.08.2019 року, в якій вони просять розглянути справу у відсутність їх представника, проти позовних вимог заявлених позивачем не заперечують. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом достовірно встановлено, що [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 11.11.2004 року Калинівською районною державною адміністрацією належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0796 га, розташована на території Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521681400:03:000:0106 . 17 січня 1998 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 268, згідно якого належне йому право на земельну частку (пай) в розмірі 1,42 в КСП «П-Буг» с. Гущинці, Калинівського району Вінницької обласі згідно сертифікату серії ВН № 0511528 заповідає у власність [PERSON] , тобто позивачу. [INFO] [PERSON] помер в с. Гущинці, Калинівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.03.2005 року виконавчим комітетом Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0796 га, розташована на території Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521681400:03:000:0106 . Бажаючи оформити спадщину після смерті [PERSON] , позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини в Калинівську районну державну нотаріальну контору. Однак, позивачу було відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,0796 гектара, що розташована на території Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 0521681400:03:000:0106 , після померлого [INFO] - [PERSON] , оскільки в заповіті вказана земельна частка (пай), а не земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 12, 76 - 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 263 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що [PERSON] не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON] , оскільки в заповіті вказана земельна частка (пай), а не земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже суд вважає, що з метою захисту права [PERSON] на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 17.01.1998 року на користь [PERSON] . При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із наступного. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 17 Розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, на момент складання заповіту право [PERSON] на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0511528 , однак на момент відкриття спадщини це майно йому вже не належало, оскільки на підставі даного сертифікату було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, проте спадкодавцем [PERSON] не було внесено змін до заповіту. Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Отже, право власності на земельну ділянку площею 1,0796 га, розташовану на території Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521681400:03:000:0106 у [PERSON] виникло після одержання ним зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та на час смерті [PERSON] , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 216091 , виданого 11.11.2004 року Калинівською районною державною адміністрацією, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0796 га, розташована на території Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521681400:03:000:0106 , був власником земельної ділянки площею 1,0796 га, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь [PERSON] , [PERSON] заповідав йому саме земельну ділянку, власником якої він був. Враховуючи вищивикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved