Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, стягнення витрат по оплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно кредитного договору № 014/0321/73/02433 від 17 травня 2007 року [PERSON] отримав в позивача грошові кошти в сумі 22 669 дол. США з терміном погашення до 16.05.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% на рік та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 15.04.2014 року за [PERSON] наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 3 938, 22 дол. США та 2 970 грн. 36 коп., що в сукупності у гривневому еквіваленті становить 54 077 грн. Кредитний договір забезпечений договором застави. Положеннями договору застави передбачено право заставодержателя у випадку невиконання боржником зобов'язань які виникли у нього згідно умов даного кредитного договору, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет застави. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 17 травня 2007 року між ВАТ «Екрсте Банк» (попереднє найменування АКБ «Престиж»), в подальшому назву якого змінено на ПАТ «ФІДОБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0321/73/02433 (а.с. 4,5), за яким банк надав, а позичальник отримав кредит в сумі 22 669 дол. США та зобов'язався погасити кредит до 16.05.2013 року. Умовами п. 1.4. кредитного договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 12,5% на рік. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки та розмір погашення кредиту і сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014/0321/73/02433 від 17 травня 2007 року (а.с. 10-14). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Позивачем станом на 15.04.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0321/73/02433 від 17 травня 2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості позичальника [PERSON] перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 3 938, 22 дол. США та 2 970 грн. 36 коп., що в сукупності у гривневому еквіваленті становить 54 077 грн. (п'ятдесят чотири тисячі сімдесят сім гривень), з яких: 3 383,72 дол. США основний борг, 554,5 дол. США - відсотки, 2 737 грн. 67 коп. - пеня за прострочення користування кредитом, 232 грн. 70 коп. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання даного кредитного договору № 014/0321/73/02433 від 17 травня 2007 року між банком та [PERSON] 17.05.2007 року укладено договір застави транспортного засобу (а.с. 6), згідно п.1.2 якого останній передав в заставу банку автомобіль марки NISSAN, модель Note, 2007 року випуску, шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] що належить на праві власності [PERSON]. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави, він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» та п 2.3 договору застави транспортного засобу. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене та положення ст. 20 Закону України «Про заставу» позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. Статтею 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Позивач у своїх позовних вимогах просить звернути стягнення на предмет застави шляхом проведення прилюдних торгів. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на рухоме майно, не суперечить закону і найбільш повно враховує інтереси відповідача, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет застави. Належним чином співставивши досліджені обставини та визначивши співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості майна, перевіривши, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано зазначені зобов'язальні відносини щодо права позивача на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави, суд вважає встановленим порушення права позивача на виконання договірних зобов'язань, у зв'язку з чим для відновлення зазначеного права позивача слід позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 550-552, 589, 590, п. 3 ч. 2 ст. 592, 610-112, 625, 629, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу»,

Outcome: approved