Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 13280,0 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.12.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» був укладений договір страхування транспортних засобів № 1058129, відповідно до умов якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля марки «Пежо» р.н. [NUMBER] (застрахований автомобіль). 05.11.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля марки «ВАЗ» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Личаківського районного суду м.Львова від 20.11.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В заяві про виплату страхового відшкодування від 06.11.2018 року представник страхувальника зазначив, що належну йому суму страхового відшкодування в разі визнання випадку страховим просить виплатити шляхом перерахування на банківський рахунок за реквізитами згідно документів СТО. Відповідно до рахунку СТО від 13.11.2018 року, вартість відновлювального ремонту склала 62145,06 гривень. Відповідно до п.4.1.6 розділу 4 Частини 1 договору страхування розмір безумовної франшизи в частині ризиків ДТП складає 1500,0 гривень. Тому, виплата страхового відшкодування, сплачена ПрАТ «Європейський страховий альянс» за вищевказаною ДТП склала 60085,16 гривень. При цьому, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Граве Україна» за Полісом серії АК № 1979274. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100000,0 гривень, розмір франшизи 0,00 гривень. Позивач з метою досудового врегулювання спору, 30.05.2019 року звернувся до ПрАТ «СК «Граве Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «Граве Україна» на підставі звіту № 3342/18 здійснило виплату страхового відшкодування у порядку суброгації частково, у розмірі 47305,16 гривень, що підтверджується випискою по рахунку позивача. Таким чином, відповідач, як безпосередньо винна особа у ДТП, зобов`язаний відшкодувати ПрАТ «Європейський страховий альянс» різницю між завданою шкодою та виплатою ПрАТ «СК «Граве Україна» у розмірі 13280,0 гривень. Позивач з метою досудового врегулювання спору 13.08.2019 року звернувся до відповідача із претензією, однак відшкодування так і не було здійснено. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 13280,0гривень. Справа поступила до суду 11 грудня 2020 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20 січня 2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Представник позивача в судове засідання 26.05.2021 року не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності за наявними у справі матеріалами. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він не погоджується з розміром шкоди, яка зазначена у довідці СТО, також вважає, що розмір судового збору є завищеним. Інших аргументів з приводу заявлених позовних вимог не зазначив. У кінцевому виступі позов визнав повністю. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 28.12.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» був укладений договір страхування транспортних засобів № 1058129, відповідно до умов якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля марки «Пежо», р.н. [NUMBER] (застрахований автомобіль) (а.с.5-10). Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2018 року на 555 км + 500 м автодороги Київ-Чоп відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 2102» р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та забезпеченого транспортного засобу марки «Пежо» р.н. [NUMBER] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля марки «Пежо» р.н. [NUMBER] було завдано матеріальні збитки (а.с.12-15). Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 20.11.2018 року у справі № 463/6638/18 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,0 гривень (а.с.17). На час розгляду справи вищевказана постанова суду не оскаржена та не скасована, а тому є чинною. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду,що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні,чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. 06 листопада 2018 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» було отримано повідомлення про подію з транспортним засобом від потерпілої сторони ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» (а.с.18). Також, водій [PERSON] надала ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» пояснення щодо виникнення події ДТП від 05.11.2018 року (а.с.19). Відповідно до звіту № 3342/18 від 28.11.2018, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Пежо» р.н. [NUMBER] складає 59658,0 гривень, вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових складає 47305,16 гривень, ринкова вартість автомобіля - 232620,23 гривень (а.с.28-48). Відповідно до страхового акту № 2777\\18\\50\\ТР25\\00\\2, сума страхової виплати складає 60585,16 гривень (а.с.55-56). Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейський страховий альянс» було здійснено виплату на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» у розмірі 60585,16 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № ЦО04529 від 14.05.2019 року (а.с.57). Позивач з метою досудового врегулювання спору, 30.05.2019 року звернувся до ПрАТ «СК «Граве Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.59). ПрАТ «СК «Граве Україна» на підставі звіту № 3342/18 здійснило Товариству з обмеженою відповідальністю «Європейський страховий альянс» виплату страхового відшкодування у порядку суброгації частково, у розмірі 47305,16 гривень (а.с.60). Позивач з метою досудового врегулювання спору 13.08.2019 року звернувся до [PERSON] із претензією про виплату страхового відшкодування, однак відшкодування так і не було здійснено (а.с.61). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст.979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача, як страховика за договором добровільного страхування, із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ч.ч.16, 17 ст.9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Частиною 1 п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.29 цього ж Закону, - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування». У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18. У п.п.68-70 постанови зазначено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого (ПрАТ «Європейський страховий альянс») переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні ( [PERSON] ) у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого (до ПрАТ «Європейський страховий альянс») переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні (ТОВ «Санофі-Авентіс Україна»), у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування потерпілому, до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні (відповідача [PERSON] ) у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто, відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем в порядку суброгації. Як зазначалося вище, ПрАТ «СК «Граве Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у порядку суброгації частково, у розмірі 47305,16 гривень. Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в даному випадку до позивача, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц, де встановлено, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язана. В цій же постанові зазначено, що потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування шкоди, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка задала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Верховний Суд в аналогічних справах дійшов висновку, що відшкодування різниці між розміром завданої шкоди та виплатою страхового відшкодування страховиком винуватця ДТП, має відшкодовувати саме особа, з вини якої сталася ДТП (постанова від 04.03.2020 р., справа № 331/6395/18, постанова від 11.03.2020 р., справа №754/5129/15). Таким чином, до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування потерпілому, перейшло від останнього право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17 виклав позицію, в якій вказав, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля, є неправильними, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Окрім того, Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 року у справі № 910/22886/16 зазначив, що суд відхиляє доводи скаржника про те, що в даному випадку для вирахування страхового відшкодування (збитків) слід брати до уваги тільки звіт суб`єкта оцінювання, складений згідно з Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до абз.10 ч.2 ст.7 зазначеного Закону, на які посилається скаржник, проведення оцінки майна є обов`язковими у разі визначення збитків або розміру відшкодування саме у випадках, встановлених законом. Скаржником не наведено норми Закону, яка б передбачала обов`язковість проведення оцінки для визначення збитків або розміру відшкодування саме за результатами дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку не компенсував позивачу витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, а також розмір заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 13280,0 гривень. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2102,0 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.67).

Outcome: approved