Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідачів, у якій просив визнати його батьком [PERSON] , [INFO] , виключити з актового запису № 661 від [INFO] квітня 2019 року про народження [PERSON] відомості про [PERSON] , внести відомості до вказано актового запису, зазначивши прізвищем дитини « [PERSON] », ім`ям « [PERSON] », по батькові « [PERSON] », а його батьком дитини. Мотивував свої позовні вимоги тим, що відповідачі 30 вересня 2015 року зареєстрували шлюб. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року у справі № 210/1721/19 шлюб між відповідачами розірвано. Зауважує, що до розірвання між ними шлюбу він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . Однак у відомостях про батька вказаний відповідач, а не він. Зазначає, що він є біологічним батьком дитини. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 02 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строку з дня отримання ухвали для усунення недоліків, описаних у такій. 17 березня 2020 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заяву, якою він усунув недоліки позовної заяви, описані в ухвалі судді від 02 березня 2020 року. Ухвалою судді від 29 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 25 червня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 23 липня 2020 року представник позивача [PERSON] заявила клопотання про допит [PERSON] у якості свідка. Протокольною ухвалою від 23 липня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] про допит [PERSON] у якості свідка задоволено. Допитана у судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] повідомила, що позивач [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи як шляхом направлення кореспонденції на його адресу, так і шляхом розміщення оголошення про його виклик у судове засідання на офіційному веб-сайті суду, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Третя особа Шевченківський районний у м. Львові відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, однак 17 липня 2020 року від представника [PERSON] до суду надійшла заява, у якій вона просила розгляд справи проводити за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. Згідно п. 6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту частини 2 статті 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року у справі № 210/1721/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований [INFO] вересня 2015 [INFO] , розірвано. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 24 травня 2019 року, стверджується, шо [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що єдиним доказом на підтвердження позовних вимог є визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог. При цьому суд зазначає, що будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , суду не надано. Зокрема, позивачем не заявлялося клопотань про призначення судової генетично-молекулярної експертизи для точного встановлення походження дитини. При цьому суд зазначає, що він відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з принципом диспозитивності, суд позбавлений повноважень самостійно призначати таку експертизу під час судового розгляду. Процесуальна відповідальність за відсутність ініціативи провести таку експертизу покладається виключно на сторону провадження, яка доводить факт, що потребує проведення такого дослідження. Суд не бере до уваги показання допитаної в якості свідка відповідача [PERSON] у зв`язку з тим, що вона є заінтересованою особою у даній справі і не може надавати об`єктивні свідчення щодо обставин справи. Частиною першою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому суд не приймає до уваги визнання відповідачем [PERSON] позову, оскільки таке визнання суперечить фактичним обставинам справи, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, що викликає сумніви у достовірності такого. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed