Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, у подальшому змінив підставу позову та в остаточному варіанті просить розірвати кредитний договір від 14.03.2008 року, укладений між ним та ВАТ «Сведбанк» новим кредитором (банком) якого є ПАТ «Дельта Банк» за №0501/0308/74-036 на підставі ст.651 ЦК України та зобов'язати відповідача протягом десяти днів з дня набрання чинності рішенням суду, надати розрахунок заборгованості за кредитним договором із зазначенням його складових, способу та часу нарахування на час його розірвання. При цьому посилається на те, що відповідачем істотно порушено умови кредитного договору, не надано своєчасно відповіді на його звернення щодо складових наявного боргу, тощо, внаслідок чого позивач значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладенні кредитного договору. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що у нього були неодноразові телефонні розмови з менеджером банку Оксаною, остання в січні цього року, з приводу наявності у нього суми заборгованості, відсотків та пені за кредитним договором. Після відправлення листа на адресу відповідача він зателефонував до банку і менеджер відповіла, що відповідь на його звернення буде надана в короткий час, але письмової відповіді на своє звернення так і не отримав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що перебуває у дружніх стосунках з позивачем, який на протязі минулого року звертався до нього з приводу надання коштів в борг позивачу в розмірі 120000 грн. для погашення кредиту, наданого банком позивачу. На даний час такої домовленості немає через ситуацію, що склалася в країні. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 14.03.2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №0501/0308/74-036, відповідно до якого банк зобов'язався надати позивачу грошові кошти у розмірі 20000 доларів США на строк з 14.03.2008 року по 13.03.2038 року включно на умовах, передбачених у цьому договорі, а позивач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Згідно вказаного договору банк здійснив кредитування позичальника надавши кошти в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року ВАТ «Сведбанк» продав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. Пунктами 4.1.1., 4.1.2. кредитного договору передбачено, що банк зобов'язався надати позичальникові можливість скористатися кредитом з дотриманням умов, передбачених цим договором та надавати позичальникові консультаційні послуги з питань виконання цього договору. Позивачем було надіслано відповідачу листи від 28.01.2014 року та від 18.03.2014 року з проханням надати виписку по рахунку на який він зараховує кошти для погашення кредиту. Відповідачем було направлено позивачу листи від 16.02.2014р., 24.02.2014р. та 13.05.2014р., в яких було роз'яснено про направлення звернення позивача до відповідного підрозділу банку для вивчення порушеного питання та прийняття конструктивного рішення, можливість звернення позивача за консультацією до контакт-центру банку та за допомогою запиту в СДБО, а також повідомлено про наявність у позивача станом на 13.05.2014 року заборгованості по кредитному договору, загальний розмір якої 17029,80 доларів США, яка складається з: 16210,76 доларів США - сама заборгованості по кредиту; 819,04 долари США - нараховані проценти за користування кредитом. Крім того, позивачу надано розрахунок заборгованості по кредитному договору. Згідно ч.2 ст.651 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування свого позову, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надано письмові відповіді на запити позивача щодо виконання кредитного договору з розрахунком заборгованості. Графік погашення кредиту є додатком до кредитного договору та наявний у сторін. Належних та допустимих доказів ненадання відповідачем позивачу можливості скористатися кредитом з дотриманням умов, передбачених договором та ненадання позивачу консультаційних послуг з питань виконання цього договору, не надано останнім в судовому засіданні. Таким чином, судом не встановлено наявності істотного порушення відповідачем умов кредитного договору, наявності шкоди, завданої позивачу та її розміру, а також позбавлення значною мірою позивача того, на що він розраховував при укладенні кредитного договору. Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed