Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся в суд з позовом в якому просив зобов`язати тимчасово виконуючого обов`язки Кіровоградського обласного військового комісара підполковника [PERSON] вибачитись перед ним в приміщенні Ленінського районного суду м. Кіровограда після винесення рішення по справі та покласти на відповідача судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовано тим, що 12.11.2018 року він звернувся до Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області зі заявою про заміну військової строкової служби альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з релігійними переконаннями. Добровеличківська районна державна адміністрація Кіровоградської області прийняла заяву до розгляду та підтвердила, що розгляд заяви буде здійснено найближчим часом на засіданні районної комісії у справах альтернативної служби. Раніше він отримав повістку [INFO] про запрошення прибути на збірний пункт до [INFO] за адресою [ADDRESS] . 14.11.2018 року він прибув на збірний пункт до [INFO] за вищевказаною адресою та звернувся до військового комісара зі заявою про неможливість проходження строкової військової служби у зв`язку зі своїми релігійними переконаннями і з проханням заміни строкової військової служби на альтернативну. 15.11.2018 року в приміщені [INFO] за адресою [ADDRESS] він спілкувався з тимчасово виконуючим обов`язки Кіровоградського обласного військового комісара підполковником [PERSON] , який образив його та заявив, що він є злочинцем і потребує вироку по кримінальній справі за ухилення від строкової служби. Відповідач наголосив, що він (позивач) заслуговує на позбавлення волі, також він заявив, що він (позивач) «дебіл» і ставить діагноз - « [PERSON] » та, що в нього є достатньо важелів змусити служити строкову службу. В безпідставних звинуваченнях відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що своїми словами відповідач поставив його в принизливе становище, заплямував ім`я та соціальний статус перед родиною та усією Україною. Розповсюдження відповідачем недостовірної інформації призвело до того, що він вимушений був звернутися до лікаря та отримав психотравмуючий стрес. 16.11.2018 року він отримав відмову [INFO] про заміну строкової військової служби на альтернативну, посилаючись на п. 14 Постанови Кабінету міністрів України від 10.11.1999 року. Вважає дії тимчасово виконуючого обов`язки Кіровоградського обласного військового комісара підполковника [PERSON] неправомірними, та такими, що порушують вимоги закону. Військовий комісаріат взяв на себе функції комісії у справах про альтернативну(невійськову) службу, що є неприпустимим. Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу (стаття 7) на Міністерство праці та соціальної політики покладено забезпечення діяльності комісій у справах альтернативної служби, які утворюються для вирішення питань проходження альтернативної служби і є постійно діючими органами. Комісія у справах альтернативної (невійськової) служби України утворена Кабінетом Міністрів України при Мінпраці, її очолює заступник Міністра праці та соціальної політики України, відповідальним секретарем комісії є керівник відповідного підрозділу Міністерства. До складу комісії входять представники Кабінету Міністрів України, Міноборони, Мінсім`ямолодьспорту, МОЗ, Мінагрополітики, Мін`юсту, Мінрегіонбуду, Держкомрелігій, Товариства Червоного Хреста України та інших закладів та організацій. Психологічні аспекти подій, які він переживає формалізовані у розрахунках задля визначення їх кількісного еквівалента на підставі методики та формули професора [PERSON] . З посиланням на розрахунок і зазначаючи, що за свої страждання і муки, оцінив розмір моральної шкоди в сумі 1\~000\~000 грн. Посилаючись на вказані обставини і норми чинного законодавства просив задовольнити позов. В порядку ст. 49 ЦПК України 18.03.2019 року позивачем подано заяву про уточнення позову. Відповідно до наданих уточнень позивач просить визнати такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену [PERSON] [INFO] в приміщені [INFO] , що [PERSON] являється злочинцем і потребує вироку по кримінальній справі за ухилення від строкової служби та заслуговує позбавлення волі, що він «дебіл» з діагнозом - «Дебілізм», зобов`язати [PERSON] спростувати відомості, які він поширює про позивача та вибачитися перед позивачем. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, представником позивача надана заява про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Ухвалою суду від 04.03.2019 року у справі замінений відповідач та залучено до участі в справі належного відповідача тимчасово виконуючого обов`язки Кіровоградського військового комісара [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, суду надано заперечення (відзив) на позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] . З позовом категорично не погоджується зазначаючи, що з кожною особою призовного віку проводяться усні бесіди і доводяться переваги військової служби і після даних бесід особи призовного віку, які в тій чи іншій мірі не бажали служити, висловлюють бажання проходити строкову військову службу. В даному випадку він жодним чином не завдав позивачу морального чи іншого тиску, не принижував його честь та гідність, а після бесіди з батьками позивача, останні вибачились перед ним за недостойну поведінку свого сина. На виконання вимог Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» позивач був направлений для проходження медичного огляду до ВЛК Добровеличківського району, згідно рішення якої останнього було визнано «придатним до військової служби, та призначений до команди». Вказаний протокол позивачем не оскаржувався, посилання його на відмову в отриманні альтернативної (невійськової служби) служби не можуть бути взяті до уваги, так як не мають відношення до даної справи. Звернув увагу, що підписи позивача в різних документах, які надані суду, різняться між собою і сам позивач може не знати про те, з якими вимогами звернувся в суд його представник. Твердження позивача про завдання йому психотравмуючого струсу не підтверджені жодними допустимими доказами, як і завдання моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Цим конституційним положенням відповідають приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302). Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Суд не вправі зобов`язувати вибачатись у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Відповідно до вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації» згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно п.15 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ суди повинні з`ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред`явлений позов, чи порочать вони честь, гідність і ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. У пунктах 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Військовий обов`язок в Україні - встановлений законом обов`язок населення нести військову службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законодавства. Захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком кожного громадянина, який закріплений у статті 65 Конституції України. Саме на виконання вимог Конституції України та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» усі юнаки, які згідно медичних показників визнані придатними до військової служби, ідуть служити до Лав Збройних Сил України. За ухилення від призову чинним законодавством України передбачена кримінальна відповідальність. Сторонами не оспорюється, що позивач отримав повістку [INFO] про запрошення прибути на збірний пункт до [INFO] за адресою [ADDRESS] . 14.11.2018 року він прибув на збірний пункт до [INFO] за вищевказаною адресою та звернувся до військового комісара зі заявою про неможливість проходження строкової військової служби у зв`язку зі своїми релігійними переконаннями і з проханням заміни строкової військової служби на альтернативну. Указом Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2018 році» від 15.02.2018 року № 33/2018 визначено строки проведення чергових призовів громадян України на строкову військову службу: квітень-травень 2018 року, жовтень-листопад 2018 року. Та вказано, призвати на строкову\~військову службу\~придатних за\~станом здоров`я\~до (військової\~служби в\~мирний час\~громадян України\~чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 20 років, та старших осіб, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу. З метою реалізації вказаного Указу Президента України, районними (міськими) військовими комісаріатами Кіровоградської області було проведено ряд заходів направлених на виконання вимог Указу. За приписами статті 15\~Закону України\~«Про військовий\~обов`язок\~і військову службу» на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку). Призов громадян України на строкову військову службу включає проходження ними призовної комісії та відправлення їх до військових частин. Відповідно до п. 1.1. п. 1 розділу 1 Положення про військово-лікарську експертизу, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 соку № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Відповідно до статті 16 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для проведення призову громадян України на строкову військову службу в районах (містах) утворюються призовні комісії. На призовну комісію, серед іншого, покладається організація медичного огляду громадян України, які визнані районними міськими) призовними комісіями непридатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я. На виконання вказаної норми, позивач був направлений для проходження медичного огляду до ВЛК Добровеличківського району, згідно рішення якої останнього було визнано було визнано «придатним до військової служби, та призначений до команди». Як зазначає позивач 15.11.2018 року в приміщені [INFO] за адресою [ADDRESS] він спілкувався з тимчасово виконуючим обов`язки Кіровоградського обласного військового комісара підполковником [PERSON] , який образив його та заявив, що він є злочинцем і потребує вироку по кримінальній справі за ухилення від строкової служби. Відповідач наголосив, що він (позивач) заслуговує на позбавлення волі, також він заявив, що він (позивач) «дебіл» і ставить діагноз - « [PERSON] » та, що в нього є достатньо важелів змусити служити строкову службу. При цьому,\~позивачем не\~надано жодного\~доказу поширення\~такої інформації\~відповідачемхоча б одній людині. Щодо відшкодування завданої моральної шкоди, судом відмічається, що згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до\~пунктів 3,\~5\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювала, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій формі, з яких розрахунків позивач виходить для розрахунку суми моральної шкоди. При цьому позивач повинен довести зазначені обставини. Позивачем не надано суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, обґрунтування її розміру. У позові зазначено про факт звернення до лікарні, який не підтверджено належними та допустимими доказами та констатовано факт спричинення моральної шкоди, в такому випадку вимоги стягнення завданої моральної шкоди не підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене. Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Аналогічна правова позиція кореспондується, зокрема, у постановах Верховного суду від 03.04.2018 року по справі № 554/9740/16-а, від 22.12.2018 року по справі № 826/23650/15. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] через безпідставність та недоведеність позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed