Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовними вимогами до відповідачки про зміну (зменшення) розміру аліментів, що присуджені з нього на користь відповідачки, [PERSON] , за рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2017 року (судова справа № 431/2240/17; судове провадження 2/431/862/17). Просить зменшити розмір аліментів, стягуваних з нього на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 від усіх видів йогго заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.05.2017 року і до досягнення сином повноліття, на аліменти меншого розміру, а саме: 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з моменту подачі позовної заяви про зменшення розміру аліментів і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2017 року його, позивача, визнано батьком [PERSON] , [INFO] , та стягнуто аліменти розмір яких просить змиеншити. Розмір аліментів, який на теперішній час стягується з нього, позивача, приводить його в скрутне матеріальне становище, оскільки у нього на утриманні перебувають малолітня донька, непрацездатна дружина та пасинок, а також ним сплачуються аліменти на непрацездатних батьків. З червня 2014 року він, позивач, є вимушеним переселенцем у зв`язку з проведенням в Луганській області бойових дій, тому був вимушений виїхати з місця постійного проживання та залишити помешкання. У зв`язку з цим, йому необхідно застосувати додаткові зусилля та нести матеріальні втрати для забезпечення своєї життєдіяльності та життєдіяльності своєї родини. Вказує, що відповідно до договору про сплату аліментів на батьків від 05.01.2018 року ним, позивачем, щомісяця сплачується батькам [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є непрацездатними громадянами, аліменти у розмірі 6000 гривень. Крім того, зазначає, що він є працівником органів прокуратури, інших доходів, окрім заробітної плати та пенсії не має. Єдине належне йому нерухоме майно - житлова квартира, знаходиться на тимчасово окупованій території України. Враховуючи його, позивача, матеріальний стан, необхідний та достатній рівень витрат на утримання його сина - [PERSON] , вважає за справедливе сплачувати аліменти у розмірі 1/10 всіх його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні, проведеному в режимі відео конференції, позивач свої позовні вимоги підтримав, частково змінивши так і не визначившись з розміром чи то 1/8, чи то 1/10 частини від усіх видів, ствардивши що не менше встановлених законом 50 відстотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо решти позовних вимог, пояснення надав аналогічні викладеним у позові. Просить такі задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовних вимог не визнала, посилаючись на свої письмові заперечення, згідно яких зазначає, що розмір аліментів встановлений рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27.10.2017 року відповідає вимогам ст. 183 ч.5 СК України. Більше того, законом передбачено право особи із якою проживає дитина на звернення до суду із заявою про видачу судовому наказу про стягнення аліментів у розмірі ј всіх доходів боржника. Як вбачається із Постанови апеляційного суду Луганської області Старобільський районний суд Луганської області задовольняючи позов частково, суд першої інстанції врахував та зазначив про це в рішенні, що відповідач має постійний дохід, оскільки працює. Судом було враховано, що дружина Позивача отримує пенсію на дитину, у зв`язку з втратою годувальника, наявність пенсії підтверджує ту обставину, що тягар відповідача по утриманню дитини пом`якшується зі сторони держави. Також при винесенні рішення була врахована обставина, що [PERSON] приймає участь у витратах, викликаних хворобою батьків. До матеріалів позовної заяви не додано договір про оренду квартири Позивачем. Разом із тим, вказане питання було предметом розгляду при винесенні рішення Старобільським районним судом Луганської області та враховувалось судом при визначенні розміру аліментів. Із декларації про доходи Позивача вбачається, що його заробітна плата за основним місцем роботи за 2018 рік складає 573262 гривень, окрім цього Позивач отримує пенсію, яка за 2018 рік склала 25086 гривень. Також ним у 2018 році отримана допомога на проживання в розмірі 2081 гривень та матеріальна допомога в розмірі 2000 гривень. Таким чином, середньомісячна сума заробітної плати, яку Позивач отримував на руки після всіх обов`язкових нарахувань у 2019 році складає 39201 гривень, окрім цього Позивач отримує пенсію та інші види допомоги. Із вирахуванням аліментів, сплачених на утримання малолітнього сина [PERSON] у Позивача в розпорядженні залишається близько як 29,4 тис. гривень. Просить взяти до уваги, зазначає, що у м. Львові в неї відсутнє власне житло, відтак вона із двома малолітніми дітьми вимушена наймати житло на новому місці проживання, вартість винайму житла у м. Львові складає 5000,00 гривень на місяць без врахування комунальних витрат. Крім цього, зазначає, що вона працює на посаді молодшого інспектора державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)», в якій режим роботи встановлений з 08 год.00 хв. до 17.год.15 хв. , у неї немає можливості відводити дитину до дошкільного навчального закладу зранку і не завжди є можливість вчасно забрати дитину з закладу, відтак виникає необхідність скористатись послугами няні, що призводить до додаткових витрат в розмірі близько 2000 гривень щомісяця. Із цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. Не погоджуючись із доводами відповідача, викладених у відзиві, позивач надав свою відповідь на відзив, згідно якої, як на його, позивача, думку, доводи відповідачки про наявність у неї двох дітей, не можуть вважатись аргументами у даному позові, оскільки до другої дитини від повідачки він позивач, відношення немає. Син [PERSON] був народжений відповідачкою добровільно, хоч вони із відповідачкою не перебували у тривалих стосунках. Зазначає, що доводи відповідачки про те, що син хворіє, має низький рівень гемоглобіну свідчить про неналежний догляд за сином, а довідки , що надані нею викликають у нього сумнів, оскільки видані приватними установами. Зазначає також, що відповідачка вводить навмисно суд в оману щодо отримання ним на руки, після всіх обов`язкових нарахувань у 2019 році, суми в розмірі 39201 гривень, оскільки в наданих до позовної заяви довідках з місця його роботи вказано, що окрім утримання ПДФО та військового збору - 85464 грн., ще утримано 88293 грн. на аліменти, а загалом 173667 гривень. Також, із його заробітної плати утримуються грошові кошти до профспілки, що становить 4170 грн. упродовж 9 місяців поточного року . Таким чином, сума отриманих ним коштів становить у середньому 260780 грн., тобто 28975 грн. на місяць, а не як зазначено Відповідачем 39201 грн. З вказаної суми ним сплачується за оренду житла 6500 грн., за комунальні послуги та оренду місця за охорону автомобіля на стоянці у середньому по 1000 грн. в місяць, батькам 6000 грн., а відповідно на залишку перебуває 15475 грн., які поділяються на Позивача та його родину, тобто на 2 дорослих та двох дітей, що становить по 3860 грн. кожному. Загальна сума призначеної йому пенсії складає 3583 грн., з яких утримується на аліменти 1792 грн., та до виплати призначено 1791 грн., а це відповідно по 448 грн. на особу. При цьому, загальна сума відрахування на утримання сина Позивача в місяць складає 11592 грн., з яких 9800 грн. відраховується із заробітної плати та 1791 гривню з нарахованої пенсії. В судовому завсіданні позивач свої пояснення уточнив з урахуванням його звільнення із органів прокуратури, яке ним оскаржується в судовому порядку. Адвокатська діяльність ним не здійснюється , оскільки зупинена з його ініціативи. На даний час у нього є єдиний дохід - пенсія, розмір якої він визначити не може, чи то 12 чи то 17 з лишнім тисяч гривень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши додані сторонами до справи документи та докази, проаналізувавши їх із змістом позовної заяви, відзиву та відповіді на відзив, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2017 року позивача визнано батьком [PERSON] , [INFO] , та стягнуто для його утримання на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 травня 2017 року і до його повноліття . Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу(ч. 2 ст. 182СК України). Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач в позові та в своїх поясненнях під час судового розгляду посилався на те, що з часу присудження оспорюваних аліментів, його матеріальне забезпеченння значно погіршилося, витрати збільшилися, у тому числі й з підстав вимушеного переселення та необхідності утримувати батьків. Відтак доходів при сплаті аліментів на утримання сина, не вистачає для нормального його існування , оплати комунальних послуг, утримання дитини від іншого шлюбу. Судом встановлено, що батьки позивача [PERSON] не перебувають на його утриманні, з цього питання не подано жодного доказу. Разом з тим, суд приймає до уваги, що батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] отримують пенсію, і не позбавлені права отримувати допомогу від дітей. Згідно Договору про сплату аліментів на батьків від 25.01.2018 року, відповідач зобов`язався сплачувати на їх утримання аліменти у розмірі 6000 гривень щомісячно, що стверджується розписками та копіями платіжних доручень, які містяться у матеріалах справи. При цьому суд також враховує, що вказана обставина вже була предметом розгляду при постановленні рішення Старобільським районним судом Луганської області, яке переглядалось в апеляційному порядку, та враховувалась судом при прийнятті рішення при визначенні розміру аліментів, які позивач просить зменшити. Що стосується доводів позивача про понесення витрат на оренду квартири, то, вказане питання теж було предметом розгляду при винесенні рішення Старобільським районним судом Луганської області та враховувалось судом при визначенні розміру аліментів. Апеляційним судом Луганської області встановлено, що [PERSON] не представлено доказів на підтвердження того, що орендна плата виплачена в зазначеному в договорі розмірі. А сам по собі договір оренди не є доказом понесених витрат. При розгляді даної справи, позивачем теж не надано належних долказів, і зокрема касових ордерів чи банківських рахунків (квитанцій) про реальне здійснення плати. Окрім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідачка теж, як і позивач є переселенкою, що також потребує додаткових витрат на оренду житла. Тобто у даному випадку, сторони є рівними в оьставинах. Постановою апеляційного суду Луганської області також враховано, що син дружини [PERSON] не може рахуватись його утриманцем, і ця обставина була врахована при визначенні розміру аліментів при винесенні рішення. Судом було враховано, що дружина позивача отримує пенсію на дитину у зв`язку з втратою годувальника, наявність пенсії підтверджує ту обставину, що тягар відповідача по утриманню дитини пом`якшується зі сторони держави. Враховуючи всі вказані обставини суд при винесенні рішення визначив розмір аліментів на утримання дитини 1/4 частку, а не 1/3 частку, як про це просила позивач у позовній заяві. Разом з тим, тмаке рішення і на даний час, за виключенням в частині 50%, а не 30%, відповідає фактичним обставинам та вимогам закону Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та це могло бути єдиною обставиною, що слугує підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, а в ході слухання справи, щей підстави звільнення з роботи. Із декларації про доходи Позивача, що міститься у відритому доступі вбачається, що заробітна плата Позивача за основним місцем роботи за 2018 рік складає 573262 гривень, окрім цього Позивач отримує пенсію, яка за 2018 рік склала 25086 гривень. Із представленої Позивачем довідки про доходи з 01.01.2019 р. по 30.09.2019 р. йому нарахована заробітна плата в розмірі 438277,85 гривень, за виключенням утриманого ПДФО та військового збору, сума, яку отримав на руки Позивач за 9 місяців 2019 року складає 352 813,65 гривень. Із наведеного вбачається, що позивач має достатній рівень доходу для забезпечення своєї другої дитини та дитини дружини від першого шлюбу, з якими проживає, їх рівень забезпеченості, виходячи із досліджених в судовому засіданні доходів позивача, хоч і зменшився, проте, на думку суду не може бути збільшений за рахунок іншої дитини, яка має такі ж права на участь батька у забезпеченні. При цьому, суд враховує, що зменшення розміру грошових доходів у позивача, фактично вплинуло і на розмір аліментів, які стягуються з нього. Тобто таке зменшення відбулося апріорі з підстав присудження судом аліментів не у твердій грошовій сумі, а в розмірі частки від усіх доходів. Обмеження аліментів у їх розмірі встановлено законом. Враховуючи те, що позивач працездатний, його вік дозволяє працевлаштуватися з мінімальними обмеженнями, отримує щомісячний дохід у вигляді пенсії, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, Вивлючення тільки в тому, що навпаки збіьшуються аліменти - замість30% належить стягувати 50%), а тому суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed