Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач звернувся 28.11.2018 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати недійсним договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 200000 доларів США. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що відповідно до розписки від 09.07.2010 року, [PERSON] було надано [PERSON] позику у розмірі 25 500 доларів США що в еквіваленті за курсом на день отримання позики складає 204 000 гривень на строк до 01.07.2015 року зі сплатою 5 % річних за користування коштами. Згідно розписки від 29.08.2011 року, [PERSON] було надано [PERSON] позику у розмірі 174 500 доларів США, що в еквіваленті за курсом на день отримання позики складає 1 600 00 гривень на тих самих умовах. Позивач вважає це свідченням укладення між відповідачами договору позики на загальну суму 200\~000 (двісті тисяч) доларів США, на укладення яких, вона, як дружина [PERSON] , згоди не надавала. Крім того, вказаний договір є фіктивним, так як реального надання грошових коштів сторонами не здійснювалося. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шкамерди К.С. від 10.12.2018 року по справі відкрито провадження. У зв`язку з подачею відповідачем [PERSON] апеляційної скарги на вказану ухвалу суду, 27.12.2018 року справа направлена до апеляційної інстанції. Постановою Одеського апеляційного суду від 18.04.2019 року ухвала про відкриття провадження у справі залишена без змін. 10.07.2019 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що в рамках іншої цивільної справи постановою апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року встановлено факт будівництва [PERSON] та [PERSON] житлового будинку за позичені у [PERSON] кошти, про що позивач була обізнана та щодо чого вона надала свою згоду, яку лише не оформила в письмовому вигляді. 15.07.2019 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що кошти за відповідним розписками нею на користь [PERSON] дійсно передавалися, так як були потрібні останньому на будівництво житлового будинку, який є спільною власністю позивачки та [PERSON] . Ухвалою суду від 10.09.2019 року витребувано докази по справі, що стосуються декларацій про доходи відповідачів за 2009-2018 роки. 04.10.2019 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Бондаря В.Я., прийнята в провадження ухвалою від 16.10.2019 року з призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження та проведенням підготовчого засідання 20.11.2019 року. 20.11.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.01.2020 року. 22.01.2020 року у зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією всіх співробітників і відвідувачів суду, розгляд справи відкладено на 02.03.2020 року. У судовому засіданні 02.03.2020 року позивач та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено,\~що згідно розписки від 09.07.2010 року, [PERSON] надала [PERSON] позику для будівництва будинку за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 25500 доларів США що в еквіваленті за курсом на день отримання позики складає 204 000 гривень, на строк до 01.07.2015 року зі сплатою 5 % річних за користування коштами. Згідно розписки від 29.08.2011 року, [PERSON] було надано [PERSON] позику у розмірі 174 500 доларів США, що в еквіваленті за курсом на день отримання позики складає 1 600 00 гривень на тих самих умовах, на ті ж самі цілі. Тобто, загальна сума позичених коштів складає 200000 доларів США. Позивач посилається на те, що вона як дружина [PERSON] , згоди на укладення вказаних договорів позики не надавала, грошові кошти по вказаним розпискам в дійсності не передавалися, а, відтак, ці договір позики на загальну суму 200000 доларів США є недійсним. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року по справі №509/4566/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та визнання зобов`язання за договором позики спільною сумісною власністю, зокрема, визнано зобов`язання за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] відповідно до розписки від 09.07.2010 року, розписки від 29.08.2011 року у розмірі 2 690 600 (два мільйона шістсот дев`яносто тисяч шістсот) гривень спільним сумісним борговим зобов`язанням [PERSON] та [PERSON] . Постановою Верховного суду від 24.10.2018 року по даній справі, рішення апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року в цій частині залишено без змін та підтверджено наступні, встановлені апеляційною інстанцією обставини, а саме те, що житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами,\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~який введено\~в експлуатацію\~у листопаді\~2012\~року,\~а зареєстровано\~в установленому\~законом порядку\~08\~грудня 2012\~року,\~побудовано під\~час о\~шлюбу [PERSON] \~та [PERSON] \~їх спільною\~працею. Даний будинок був збудований за рахунок\~позичених коштів,\~у загальній\~сумі 200\~000\~доларів США, так як сторони не довели наявність у них спільних коштів, необхідних для будівництва спірного будинку, вартість якого складає\~3\~000000\~грн, окрім\~тих, що були одержані [PERSON] за\~договором позики та дійшов висновку, що будівництво спірного будинку проведено за рахунок коштів, отриманих [PERSON] \~у борг\~від [PERSON] \~у\~період шлюбу та витрачені ним у інтересах сім`ї. Тобто, твердження позивача про фіктивність договору позики між [PERSON] та [PERSON] і фактичну відсутність факту передачі/отримання грошових коштів в сумі 200000 доларів США, спростовано, встановленими судом обставинами в рамках справи № 509/4566/16-ц. Крім того, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Відповідно до вимог статті 65 СК України дружина чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається,\~що він\~діє за\~згодою другого\~подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається,\~що він\~вчинений за\~згодою всіх співвласників. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким поговором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають право на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-7цс15 та від 27.01.2016 року у справі № 6-1912цс15. Однак, як вбачається з рішення суду по справі № 509/4566/16-ц, позика отримана [PERSON] в інтересах сім`ї на будівництво будинку, а, відтак, вважати такі дії недобросовісними у суду не має будь-яких підстав. За таких обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість позову [PERSON] та залишає його без задоволення.

Outcome: dismissed