Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду з позовом про визнання права власності, який в квітні 2016 року уточнив та просив скасувати договір іпотеки № 4695-001/07Ф від 18.09.2007 року, Договір про внесення змін і доповнень до договору іпотеки № 4695-001/07Ф від 19.03.2008 року та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, скасувати арешти і заборони, та визнати за ним право власності на комплекс, будівля вагонної та автогараж, за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності та винести рішення, яким позовні вимоги задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази та наведені доводи, суд дійшов наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права (ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що в березні 2009 року [PERSON] разом з [PERSON] надав грошову позику [PERSON] та [PERSON], які запозичили грошові кошти на будівництво будинку. Щоб уникнути псування дружніх відносин, 28 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір позики грошових коштів, що підтверджується розпискою. Згідно розписки від 28 квітня 2009 року [PERSON] та [PERSON] було передано у власність 80 000,00 доларів США. Факт отримання всієї суми грошей підтверджується розпискою написаною 28 квітня 2009 року особисто [PERSON], що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, справа № 6-79/цс14. Розписка була написана на ім'я [PERSON] тільки тому, що на момент підписання розписки у [PERSON] не було на руках паспорта, який знаходився на ВГІРФО Дніпропетровського району у зв'язку з підготовкою закордонного паспорта. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Позичальники зобов'язалися повернути таку ж суму грошових коштів, а саме 80000,00 доларів США, без нарахування відсотків, в порядку та на умовах, передбачених розпискою від 28 квітня 2009 року. За умовами договору, повернення позиченої суми грошей має бути здійснено готівкою не пізніше кінця вересня 2009 року. У встановлений договором строк, [PERSON] та [PERSON] грошові кошти не повернули. На звернення позивача не реагували, та почали уникати особисті зустрічі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В листопаді 2015 року [PERSON] та [PERSON] повідомили [PERSON] та [PERSON], що мають намір в рахунок погашення боргу передати домоволодіння [ADDRESS], та комплекс, будівля вагонної та автогараж, за адресою: [ADDRESS]. Однак дане майно перебуває в спадковій масі, яку [PERSON] не прийняла. [PERSON] та [PERSON] погодилися на таку пропозицію, та домовилися, що [PERSON] буде передано домоволодіння [ADDRESS] та [PERSON] буде передано комплекс, будівля вагонної та автогараж, за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] та [PERSON] всі правовстановлюючі документи на вищевказані об'єкти. В березні 2016 року [PERSON] переоформив на своє ім'я домоволодіння [ADDRESS]. А [PERSON] почав переоформляти на своє ім'я комплекс, будівля вагонної та автогараж, за адресою: [ADDRESS], однак в процесі підготовки правовстановлюючих документів [PERSON] стало відомо, що право власності на вищевказане майно зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] Тому [PERSON] звернувся з уточненим позовом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бугри позбавлена права, власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених, законом. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконані у встановлений строк його виконання. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 509 ЦК України, встановлено що Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації;реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню.

Outcome: approved