Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення страхового відшкодування у сумі 19 778 грн. 52к. та витрати по проведенню експертизи у сумі 1 250 грн. 00к. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 15.04.2015 року о 12год. 50хв. на пр.-т. Перемоги в м. Києві за участю транспортного засобу «Mersedes Benz» /д.н.з. [NUMBER]/ і транспортного засобу «Hyundai»/ д.н.з. [NUMBER]/ сталася дорожньо-транспортна пригода. Цивільно-правова відповідальність водія, який здійснював керування «Mersedes Benz» /д.н.з. [NUMBER]/ застрахована у ПрАТ СК «ЮНІВЕС», проте з розміром страхового відшкодування позивач не згоден. Позивач та його представник не прибули в судове засідання, завчасно подали заяву в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України про розгляд справи за їх відсутності, підтримали заявлені позовні вимоги з викладених у цивільному позові обставин та підстав. Представник відповідача не прибув в судове засідання, з викладених у письмових запереченнях обставин та підстав, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Положенням ч.1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що 15.04.2015 року о 12год. 50хв. на пр.-т. Перемоги в м. Києві за участю транспортного засобу «Mersedes Benz» /д.н.з. [NUMBER]/ і транспортного засобу «Hyundai» /д.н.з. [NUMBER]/ сталася дорожньо-транспортна пригода і як наслідок завдано механічні пошкодження належному позивачу на праві власності автомобілю. Цивільно-правова відповідальність винної особи - [PERSON] застрахована у ПрАТ СК «ЮНІВЕС». Положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /далі-Закону/ визначено, що при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди зокрема і майну третьої особи. Стаття 29 Закону передбачено відшкодування витрат у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, які пов'язані з його відновлювальним ремонтом, але з урахуванням відповідного зносу. Як вбачається з авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу «Hyundai» /д.н.з. [NUMBER]/, правильність результатів якого, сторонами не заперечується, вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу становить 11 287 грн 86 к. Згідно розрахунку за страховим актом ПрАТ СК «ЮНІВЕС» власнику автомобіля «Hyundai» /д.н.з. [NUMBER]/ здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 10 287 грн 86 к. /а.с.52-73/. Вказані кошти були перераховані безпосередньо на картковий рахунок позивача. Доводи позивача щодо необхідності відшкодування реальної величини матеріального збитку є непереконливими, більше того вони не узгоджуються з вимогами Закону та Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів. Суд погоджується з твердженнями представника відповідача та не приймає до уваги звіт № 871 від 16.07.2015 року, оскільки як вбачається з акту огляду транспортного засобу від 28.05.2015 року, правильність результатів якого було підтверджено позивачем, автомобіль «Hyundai» /д.н.з. [NUMBER]/ на момент дорожньо-транспортної пригоди вже мав пошкодження у вигляді деформації правої боковини у верхній частині та відновлювався ремонтом. Пунктом 7.39 Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів визначено, що одним із випадків коли коефіцієнт фізичного зносу складових не дорівнює нулю, є випадок коли складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації. Інші мотиви позивача щодо неправильності визначення розміру страхового відшкодування на думку суду є вільним тлумаченням законодавства та є особистою правовою позицією, що не може бути обмежено судом, незважаючи на очевидну суперечність з вимогами Закону. Незважаючи на виконання головуючим обов'язку, визначеного ч.4 ст.10 ЦПК України, та неодноразових роз'яснень наслідків невиконання процесуальних обов'язків, ані позивачем, ані його представником, не надано у розпорядження суду належних та допустимих доказів, що стосуються предмету спору, а відтак, з огляду на наявні письмові докази в матеріалах справи, у задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Враховуючи, що до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено, то відповідно не підлягають задоволенню вимога про стягнення сплаченого позивачем судового збору. На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, та

Outcome: dismissed