Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з [PERSON] вартості спожитої теплової енергії, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є власницею нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 01.10.2018 року позивач підготував для відповідача належним чином оформлений договір № 704446 купівлі-продажу теплової енергії та неодноразово запрошував для його укладення відповідача. Договір на даний час так і залишається неукладеним, однак обов`язок оплати вартості спожитої теплової енергії виникає з положень ст.ст.692, 712 ЦК України. Приміщення відповідача знаходиться у 5-ти поверховому будинку, внутрішня система опалення нежитлового приміщення загальна з будинком. Концерн «МТМ» у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року надав послуги з централізованого опалення у нежитлове приміщення загальною площею 193,4 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , прим. ІІ підв. (літ. А-5) на загальну суму 25619,84 грн. Відповідно до ст. 530 ЦПК України позивач направив відповідачу акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період, однак відповідач не виконувала свої обов`язки по сплаті за спожиту теплову енергію, відповідно, виникла заборгованість у розмірі 25619, 84 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за весь період порушення зобов`язання 204,03 грн., інфляційні витрати 221,59 грн., а також судовий збір у розмір 1921,00 грн. Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у нежитловому приміщенні, власницею якого вона є, опалювальні прилади відсутні, наявні лише транзитні теплоізольовані трубопроводи загальнобудинкової системи опалення. У зв`язку із тим, що у неї виникла заборгованість з оплати за теплопостачання, відповідач на підставі п. 1.2 Договору мав припинити теплопостачання, а саме здійснити вихід до нежитлового приміщення та скласти акт про відсутність опалювальних приладів. Також, відповідач зазначила, що розрахунок основного боргу складений на ім`я [PERSON] , а отже, до неї не має ніякого відношення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, надав пояснення щодо розрахунку основного боргу. Представник відповідача [PERSON] , проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] повідомив, що він є спеціалістом в галузі теплоенергетики та пояснив, що відповідно до виконаного ним технічного звіту з розрахунку фактичного теплового навантаження на опалення, сумарна тепловіддача у вбудоване нежитлове приміщення № ІІ підвалу літ.А-5, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 547,07 ккал/год. Всупереч зазначеному, при розрахунку обсягу спожитої теплової енергії вказаного приміщення Концерн «МТМ» взяв за основу теплове навантаження приміщення 0,013049 Гкал/год. [PERSON] пояснив, що ним при виконанні технічного звіту взято за основу фактичну тепловіддачу транзитних труб загальнобудинкової системи опалення, оскільки в приміщенні відсутні батареї, і наявний лише трубопровід. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» здійснює постачання теплової енергії в нежитлове приміщення загальною площею 193,4 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , частина нежитлового приміщення ІІ підв. (літ.А-5) власником якого є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.04.2017 і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 84110368 від 03.04.2017 (а.с.18-20). Статтею 322\~ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.\~67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Факт надання теплової енергії підтверджено актами обстеження, розрахунком теплового навантаження, актами передання теплової енергії та рахунками (а.с.21-23, 27-38). Відповідачем було спожито за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року теплової енергії на загальну суму 25619,84 грн., що підтверджується розрахунком суми основної заборгованості та детальним розрахунком обсягу спожитої теплової енергії (а.с.24, 157). На адресу відповідача [PERSON] Концерном «МТМ» направлялися рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії, факт відправлення підтверджується реєстрами на відправку кореспонденції (а.с. 39-43). Зворотні трубопроводи, які проходять через нежитлове підвальне приміщення відповідача (а.с.23), відноситься до внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Через трубопроводи зворотного току теплоносія, які встановлені у вказаному нежитловому приміщенні здійснюється постачання теплової енергії (надається послуга з централізованого теплопостачання) споживачам, які проживають в даному багатоквартирному будинку. Відповідно до вимог ст.ст. 68, 162 ЖК України, ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги, тобто за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання. Так, у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі N 6-59цс13 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію. З придбанням у власність нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку у відповідача [PERSON] , як його власниці, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм. Предметом спору і об`єктом цивільно-правових відносин є надання у належне відповідачу приміщення теплової енергії, яка була фактично отримана споживачем від наявних трубопроводів, розташованих у нежитловому приміщенні. Належне відповідачу нежитлове приміщення знаходиться у житловому будинку та відповідно має загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання. Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією від 03 жовтня 2007 року № 1198 у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. У вказаному нежитловому приміщенні відповідача розподільчий прилад обліку теплової енергії не встановлено, тому згідно з п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 нарахування здійснювалися за нормативами (нормами) споживання у відповідності до Керівного технічного матеріалу (КТМ) 204 Україна 244-94, з урахуванням показів комерційного (будинкового) засобу обліку теплової енергії. Враховуючи, що договору між сторонами укладено не було, тому позивач під час вирахування щомісячного обсягу спожитої теплової енергії у нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , частина нежитлового приміщення ІІ підв. (літ. А-5) застосовував теплове навантаження у розмірі 0,013049 Гкал. Концерн «МТМ»\~щомісячно розраховував\~сплату за\~використану теплову\~енергію для\~надання послуги\~з централізованого\~опалення за\~показами будинкового\~приладу,\~згідно з\~Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630, таким чином: 1)Теплове навантаження приміщення - нормативне, Qприм.ктм, Гкал / год Qприм.ктм = Qктм х Sприм., де: Qктм норма споживання теплової енергії згідно КТМ, ккал/год х м2; Sприм. площа нежитлового опалюваного приміщення, м2 2) Обсяг теплової енергії, фактично спожитої приміщенням, відповідно показу будинкового приладу обліку, Qприм.факт, Гкал / год Qприм.факт = (Qприм.ктм х Qпо) / Qбуд., де: Qпо - обсяг теплової енергії відповідно до показу будинкового приладу обліку, Гкал / год; Qбуд. - теплове навантаження будинку, Гкал / год 3) Нарахування за кількість теплової енергії, використаної для надання послуги з централізованого опалення частини будинку нежитлового опалювального приміщення, Zопал., грн. Zопал.\~=\~Qприм.факт\~х В\~х t,\~де:\~В \~встановлений тариф\~на теплову\~енергію,\~її виробництво,\~транспортування,\~постачання для\~потреб інших\~осіб (крім\~населення),\~згідно Постанови\~Національної комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сфері\~енергетики та\~комунальних послуг,\~грн.\~за ГКал;\~t кількість годин споживання теплової енергії у розрахунковому місяці у разі відсутності приладу обліку, год. Суд відхиляє доводи відповідача стосовно заперечень проти розрахунку теплового навантаження, оскільки у разі незгоди відповідача щодо обсягів подачі теплової енергії у вказане нежитлове приміщення, а відтак і розмірів (розрахунку) теплового навантаження, сторона відповідача мала звернутись до Концерну «МТМ» з приводу неякісно наданих послуг протягом опалювального періоду. Відповідач зі скаргами на якість наданих Концерном «МТМ» послуг не зверталась, докази іншого в матеріалах справи відсутні. Крім того, суд не приймає до уваги наданий відповідачем технічний звіт з розрахунку фактичного теплового навантаження на опалення вбудованого нежитлового приміщення № ІІ підвалу літ. А-5 від загально будинкової системи теплопостачання по [ADDRESS] , розроблений фізичною особою інженером-проектувальником [PERSON] , та додаток № 4 від 06.07.2020 до зазначеного звіту, оскільки суду не надано доказів, що [PERSON] має повноваження на здійснення такого роду розрахунків (а.с.117-146, 161-164). Договір № 704446 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (а.с.10-16) підготовлений позивачем 01.10.2018, залишається не підписаним відповідачем, але теплова енергія за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року надавалась, тобто відповідач [PERSON] перебуває у фактичних договірних відносинах з Концерном «МТМ». Обов`язок вчинення дій, спрямованих на укладення договору на постачання теплової енергії, покладається саме на споживача. Невчинення таких дій має наслідком безоплатне споживання поставленої теплової енергії, що суперечить положенням Закону України «Про теплопостачання». Актами перевірки теплопостачання нежитлових приміщень зафіксовано, що через нежитлове приміщення проходять трубопроводи зворотного теплопостачання та стояки внутрішньо-будинкової системи опалення, а отже [PERSON] , як власник нежитлового приміщення, є споживачем теплової енергії. Відповідно до вимог ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525\~ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідач порушила правила оплати послуг з централізованого опалення, тому, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги за адресою: [ADDRESS] , приміщення №\~ІІ підвалу\~літ.\~А-5,\~а саме: 25619,84 грн. сума основного боргу, 221,59 - інфляційні витрати в сумі, та 204,03 - 3% річних за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року на користь Позивача. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved