Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його представник у судовому засідання позовну вимогу підтримали, мотивуючи її тим, що [PERSON] є власником даної квартири з 2004 року. У цій квартирі за його згодою у 2006 році також зареєстровано [PERSON], яка на той час була його дружиною. У травні 2016 року відповідач поїхала у невідомому напрямку, будь які спроби спілкування ігнорує. Таким чином, [PERSON] з травня 2016 року у даній квартирі не проживає та не користується нею, комунальні послуги не сплачує, речей, які б належали їй у квартирі не має. Жодних домовленостей про час відсутності відповідача між сторонами не було. Додатково позивач пояснив, що зі слів сина [PERSON], відповідач проживає у м. Києві, а зі слів її матері, яка проживає у [INFO], вона вже понад 1 рік також не спілкувалась з нею. Позивач пояснив, що у звязку з реєстрацією відповідача у його квартирі, яка фактично там не проживає вже більше 1 року, не може оформити субсидію, у звязку з чим несе додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, що порушує його право на отримання субсидії. Позивач та його представник не заперечували проти постановлення заочного рішення. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом ч.ч. 4, 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до інформації УДМС України в Черкаській області [PERSON], [INFO], з 27.01.2006 року зареєстрована за адресою: [INFO], тож копія позову з додатками та судові повістки на імя відповідача надсилались за вказаною адресою. Таким чином, відповідач, вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак повторно у судове засідання не зявилась, причини неявки не повідомила. Заяви про визнання позову чи про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Свідки [PERSON] та [PERSON], які проживають по сусідству з позивачем, дали суду аналогічні за змістом показання про те, що не бачили [PERSON] з початку травня 2016 року, з її слів їм було відомо, що вона планувала їхати на заробітки у м. Київ чи Польщу. Також встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САА № 591735, виданого 12.07.2004 року Ватутінським міським органом приватизації, позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: вул. Ювілейна (Шляхопровідна), 25[ADDRESS]. Право власності позивача зареєстровано Катеринопільським виробничим підрозділом Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4567540, виданого 27.08.2004 року. Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 07.03.2017 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 28.06.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області. Відповідно до будинкової книги та довідки № 91, виданої 16.02.2017 року Ватутінським виробничим управлінням житлово-комунального господарства, за адресою: [ADDRESS], зареєстровано власника [PERSON], [INFO] та його дружину [PERSON], [INFO] Також у будинковій книзі вказано паспортні дані відповідача, зокрема: серія НЕ 413168, виданий 26.01.2006 року Ватутінським МВ УМВС України в Черкаській області. Згідно даних технічної інвентаризації, які підтверджені технічним паспортом на квартиру за адресою: [ADDRESS], виготовленого 10.06.2004 року Черкаським обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації, власником якої є позивач [PERSON], однокімнатна квартира загальною площею 35,8 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. За змістом акту депутата Ватутінської міської ради VII скликання, датованого 24.02.2017 року, [PERSON] не проживає за адресою місця реєстрації [ADDRESS], з травня 2016 року. Згідно з договорами від 10.10.2006 року № 1441 про надання послуг з централізованого опалення, від 26.12.2006 року № б/н про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, від 14.02.2007 року №\~б/н про вивезення побутових відходів, [PERSON] є їх стороною, як споживач/замовник послуг. Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010\~року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України обовязком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що відповідач понад 1 рік не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить позивачу, оскільки виїхала на заробітки за межі Черкаської області, свої речі там не зберігає, не користується нею, а також свідомо самоусунулась від витрат, повязаних з оплатою комунальних послуг та утриманням квартири. Відповідач з часу виїзду з даної квартири взагалі не підтримує спілкування з позивачем, домовленості стосовно збереження за нею права користування житловим приміщенням відсутні. Шлюб між сторонами розірвано у встановленому законом порядку, як наслідок, відповідач не є членом сімї власника будинку. Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України від 16.01.2012 року у справі №\~6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України). Згідно з ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач [PERSON] є громадянином, віднесеним до 2 категорії учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (посвідчення серії А №190556, видане 20.01.1993 року). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на вказане, суд стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved