Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] незаконно отримані грошові кошти у розмірі 7 162,41 грн. Обґрунтовуючи позов, зазначив про те, що відповідач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідачу, як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, щодо якого встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС під час проходження військової служби, а саме - як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду 2 групи, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 01.01.2012 року по 31.01.2016 року виплачувалась в неправильному розмірі. Внаслідок рахункової помилки, відповідачем отримано завищений розмір пенсійних виплат у сумі 7 162,41 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення у зв'язку із необґрунтованість та безпідставністю позовних вимог. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на пенсійному обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З матеріалів цивільної справи також вбачається, що у період з 01.01.2012 року по 31.01.2016 року у відповідача виникла переплата пенсії в сумі 7 162,41 грн., внаслідок застосування іншого показника відсоткового співвідношення до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що вбачається із листа позивача № 6974/09 від 11.04.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Частина 2 даної норми передбачає що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» установлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Крім того, чинним законодавством встановлено спеціальний порядок, а саме: згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 (далі - Порядок). Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо. Враховуючи відсутність в діях відповідача недобросовісність, що зокрема підтвердив і сам позивач в листі № 2287/О-11 від 25.03.2016 року, суд надходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у відповідності до вимог положень ст.ст. 1212, 1215 ЦК України. Крім того, суд погоджується з доводами представника відповідача, що застосування іншого показника відсоткового співвідношення до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, при розрахунку додаткової пенсії відповідачу, посадовими особами позивача, тобто, неправильне застосування посадовими особами пенсійного управління положень нормативних актів, не можна вважати рахунковою (арифметичною) помилкою. Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed