Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач за первісним позовом в березні 2019 році первісно звернувся до суду із позовом до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право на земельну частку (пай) розміром 4,13 умовних кадастрових гектарів, яку мав отримати померлий як член АТЗТ « Родіна », розташовану в межах території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельну ділянку. Однак оформити спадщину він не взмозі через те, що представлений нотаріусу заповіт померлого не відповідав вимогам закону. Вважаючи що спадкодавець в простій письмовій формі склав заповіт на його користь, тобто добровільно заповів йому право на майно, тому просив у судовому порядку визнати за ним право на земельну частку (пай). Під час розгляду справи, ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року, за заявою позивача, первісний відповідач був замінений на належного - [PERSON] , оскільки та проживала з померлим, тому має право на спадкування після смерті [PERSON] 19 листопада 2019 року залучена відповідачка [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, яка 22 листопада 2019 року була ухвалою суду була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом. Просила встановити факт її перебування як непрацездатної особи на утриманні померлого [PERSON] та визнати за нею в порядку спадкування за законом відповідно до положень ст. 531 ЦК Української РСР 1963 року право на туж земельну частку, розміром 4,13 умовних кадастрових гектарів. Вказувала, що на час смерті спадкодавця [PERSON] вона була неповнолітньою і перебувала на його утриманні, тому відповідно до положень ст. 531 ЦК Української РСР 1963 року має право на спадщину першої черги за законом. Сторони подали заяву, відповідно до яких вони не будуть подавати процесуальні документи відповідно до положень ст.ст. 178-180 ЦПК України і просили завершити підготовче провадження. Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року підготовче провадження було завершене і справа призначена для розгляду по суті. В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце була повідомлені належним чином, надали заяву з проханням розглянути справ без її участі, при цьому позивач за первісним позовом підтвердив обґрунтованість зустрічних позовних вимог і визнав їх, хоча заяв про відмову від свого первісного позову або про залишення його без розгляду не подав. Позивачка за зустрічним позовом в своїй заяві позов свій підтримала та просила задовольнити. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову слід відмовити виходячи з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі право на нерухоме майно у виді права на земельну частку (пай) розміром 4,13 умовних кадастрових гектарів, призначену для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка їй належала відповідно сертифікату серії МК № 0220283, виданого їй Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 11 грудня 2000 року, зареєстрованого 11 грудня 2000 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 6252. Часом відкриття спадщини є день її смерті. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року. Згідно ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року). Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави . Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК Української РСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини. Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області № 772 від 26 липня 2018 року на час смерті з [PERSON] проживав її чоловік [PERSON] , який таким чином прийняв спадщину і він відноситься до спадкоємців першої черги за законом. В той же час, він помер [INFO] і за свого життя не встиг переоформити спадкове право на земельну частку (пай), отриману в порядку спадкування за законом після смерті дружини. Постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський. Також, рішенням Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області № 9 від 24 травня 2016 року [ADDRESS] . Згідно зі спадковою справою, заведеною після смерті [PERSON] , спадщину після його смерті прийняв за заповітом [PERSON] . Однак з тексту заповіту спадкодавця вбачається, що ним було заповідано тільки належне йому право на земельну частку (пай), тобто земельна частка (пай), успадкована після смерті дружини, заповітом не охоплена. До спадкоємців за законом після смерті [PERSON] [PERSON] не відноситься. Відповідно до довідки тієї ж селищної ради від 26 липня 2018 року, наданої позивачкою за зустрічною позовом під час розгляду справи, на час смерті [PERSON] з ним фактично проживала неповнолітня [PERSON] , тобто позивачка за зустрічним позовом. В своїй позовній зустрічній заяві вона зазначила, що з листопада 2000 року перебувала на утриманні [PERSON] і до часу його смерті, так як батьки мали скрутне фінансове становище і перебували на заробітках, тому він її повністю матервально забезпечував. Відповідно до ст. 531 ЦК Української РСР 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства Тобто позивачці за зустрічним позовом потрібно підтвердити факт прийняття спадщини шляхом підтвердження перебування нею як непрацездатної особи на утриманні [PERSON] . Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). З положень ст. 316 ЦПК України вбачається, що у разі справи про окреме провадження повинні розглядатися спільно в одному провадженні разом з позовними вимогами. Які стосуються визнання права власності на майно. Тобто позивачкою правомірно заявлено до суду прохання встановити факт родинних відносин разом з вимогою визнати за нею право власності на спадкове майно. Виходячи з паспортних даних позивачки вона народилася [INFO] . Тобто на час смерті спадкодавця [PERSON] в 2002 році вона була неповнолітньою і непрацездатною особою. В довідці Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 26 липня 2018 року зазначено, що на час смерті [PERSON] з ним проживала фактично онука [PERSON] , тобто позивачка в справі за зустрічним позовом, яка знаходилася на утриманні подружжя [PERSON] . Таким чином із представлених даних слід констатувати що вона перебувала на утриманні померлого спадкодавця як непрацездатна особа і прийняла спадщину після його смерті відповідно до положень ст. 531 ЦК Української РСР. Судом встановлено, що земельна частка АТ «Родіна» належала первісно [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Аналогічні положення виписані і в нині діючому ЦК України 2003 року, в якому у ст.1218 ЦК України вказано, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що право на земельну частку (пай) належало законно [PERSON] і це право після її смерті в порядку спадкування за законом перейшло до чоловіка [PERSON] та входило до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування воно повинно відійти спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто позивачці за зустрічним позовом як спадкоємиці за законом відповідно до ст. 531 ЦК Української РСР 1963 року з врахуванням визнання позову відповідачем. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на нерухомість в порядку спадкування за законом. За викладеного,

Outcome: approved