Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що на підставі рішення виконкому Богунської районної ради народних депутатів м. Житомира від 21.05.29180 року його батькові [PERSON] видано ордер на жилу квартиру [ADDRESS] на сім`ю з чотирьох осіб. Квартира належить до державного житлового фонду, після смерті батька позивача договір найму укладено із відповідачем. Жила квартира складається із двох суміжних кімнат площею 14.1 кв.м. та 17,5 кв.м. та інших нежитлових приміщень. На час звернення до суду із позовом у квартирі проживають: позивач [PERSON] спільно із неповнолітніми дітьми [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, відповідач [PERSON] , брат позивача - [PERSON] . Позивач зауважує, що з боку відповідача чиняться перешкоди у користуванні кімнатою площею 14,1 кв.м., в якій вказана особа улаштувала меблі, власні речі та вставила замок у двері, чим унеможливила доступ з боку позивача та його дітей. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні кімнатою у зазначеній квартирі шляхом зняття замка з дверей, надати можливість поставити ліжка та письмовий стіл для дітей. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання від 13.05.2020 року не з`явилась, надала заяву про відкладення розгляду справи з підстав запровадження карантину з метою недопущення поширення короновірусної інфекції. За положеннями п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд звертає увагу, що позивач, який проживає спільно із відповідачем за однією адресою, його представник з`явились в судове засідання, наполягали на розгляді справи, а тому вказані відповідачем причини неявки суд не визнає поважними, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторони. Суд встановив наступні обставини. [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] . Квартира належить до державного житлового фонду, перебуває у віданні Житомирської міської ради. Квартира складається із двох житлових кімнат площею 17,5 кв.м. та 14,1 кв.м. В квартирі фактично проживають: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , брат позивача - [PERSON] . Вказана адреса є також зареєстрованим місцем проживання дітей позивача: [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2011 року народження. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Надаючи оцінку отриманим доказам як окремо, так і їх сукупності, суд приходить до висновку про виникнення спору виключно між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування жилим приміщенням. Обмеження прав неповнолітніх дітей, на яке вказує позивач у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, [PERSON] пояснив, що неповнолітні діти з часу народження, а також на протязі усього подальшого життя, мешкають за адресою своєї матері по [ADDRESS] . Позивач також не вказував на домовленість батьків про зміну місця проживання дітей. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За положеннями ч.ч. 1. 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Судом встановлено, що позивачу чинять перешкоди у користуванні усією площею квартири, що підтверджується долученими як докази фотокартками приміщення, відповіддю Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області на звернення [PERSON] . Про відсутність спору відповідач шляхом направлення відзиву на позовну заяву не вказувала, також не повідомила про встановлений та погоджений порядок користування спірною квартирою. За статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55та 124 Конституції Українита статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13, Верховним Судом у постановах від 17 травня 2018 року в справі № 2-64/11, від 04 липня 2018 року у справі № 590/479/16-ц. Вирішуючи питання про те, чи є обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права ефективним та дієвим, суд вважає необхідним звернути увагу на об`єктивінй стороні виниклого спору, що полягає в обмеженому доступі до приміщень, а також на суб`єктивній ознаці - як обраній сторонами поведінці, сприйнятті конфлікту та можливості його вирішення через призму власного досвіду взаємодії із членом сім`ї. Оскільки судом встановлено порушення прав члена сім`ї наймача на користування квартирою, суд вважає за можливе поновити відповідне право, зобов`язати відповідача усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою шляхом зняття замка з дверей у кімнаті площею 14,1 кв.м. При цьому, суд відмовляє у задоволенні вимоги в частині дозволу на встановлення в кімнаті ліжка та письмового столу, оскільки вказане питання, без визначеного порядку користування, повинно вирішуватись за взаємною згодою. Відповідно до ч.2 ст. 50 ЖК України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Оскільки ухвалою суду від 03.10.2019 року оплату судового збору відстрочено до ухвалення рішення, на підставі положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з позивача на користь держави судовий збір пропорційно частини вимог, у задоволенні яких відмовлено, та з відповідача на користь позивача - пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial