Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до Галицького районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 10 квітня 2014 року у розмірі 11\~350,61 грн, станом на 29 грудня 2020 року, покликаючись на невиконання останньою взятих на себе зобов`язань. Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 01 лютого 2021 року дану цивільну справу направлено за територіальною підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 13 листопада 2020 року справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 23 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи у судове засідання призначене на 12:00 год 06 жовтня 2021 року не з`явилися. Позивач бере участь у справі через свого представника [PERSON] , яка скористався правом, наданим ч.3\~ст.211 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судові засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце такого, причин неявки не повідомив та не подала суду відзив на позовну заяву. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені\~ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4\~ст.223 ЦПК України). За умовами\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Виходячи з положень, ч.1\~ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу\~ст.ст.1046-1057-1\~ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2\~ст.1069 ЦК України). У\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. Між сторонами 10 квітня 2021 року укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання у відповідності до\~ст.207 ЦК України\~відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідачу надана кредитна картка, яка відкрита 24 квітня 2014 року. Після чого відкривались наступні кредитні картки, строк діє останньої до березня 2022 року. У даному випадку діє презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України). У відповідності до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526,\~530 ЦК України). За умовами\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано, проте відповідач, користуючись неодноразово кредитною карткою (здійснювала різні перекази, платежі, розплачувалася нею, поповнювала картку), про що свідчить виписка по кредитному рахунку, станом на 11 жовтня 2020 року, взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконувала, а відтак згідно з вимогами позивача має заборгованість 9 963,51 грн за кредитом. Указаний розрахунок відповідачем не заперечено, а тому приймається судом до уваги. Розглядаючи вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1\~387,10 суд дійшов наступного. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10 квітня 2021 року зазначено, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Натомість надані суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг із Умов і правил надання банківських послуг не містить підтверджень, що саме з ними відповідач ознайомився та погодився з такими, а тому не можуть вважатися складовою частиною спірного договору. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила надання банківських послуг самостійно розміщуються позивачем на сайті, неодноразово змінювалися і неможливо перевірити редакцію таких на час укладення наведеного вище кредитного договору. Указане узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За ч.2 ст.36\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263\~ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки, за положеннями ч.5 ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому суд не приймає надані позивачем Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови і правила надання банківських послуг як підставу нарахування та стягнення відсотків в згаданому розмірі. Однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення суми боргу у розмірі 9\~963,51 грн з відповідача є підставними та позов в цій частині підлягає задоволенню. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У частині позовних вимог про стягнення заборгованості 1 387,10 грн за простроченими відсотками, непідтверджених позивачем достатніми доказами, слід відмовити. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). Неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування та розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У порядку ст.141\~ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 1 992,60 грн судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: dismissed