Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 25.02.2010 року позичив [PERSON] кошти в розмірі 6500,00 євро з умовою повернення їх за першою вимогою, про що останній написав відповідну розписку і зобов'язався повернути борг відповідно до умов договору. Вказує, що на даний час борг не повернутий. На неодноразові звернення з приводу повернення суми боргу відповідач не реагує, а тому просив стягнути з нього на його користь заборгованість за договором позики в сумі 68965 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги уточнили, просили стягнути з відповідача кошти в сумі 6500 євро, що еквівалентно 104390 грн. відповідно до курсу НБУ на час постановлення рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. А тому суд зі згоди позивача ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 25.02.2010 року [PERSON] отримав у борг у [PERSON] 6500,00 євро для розвитку підприємницької діяльності. Даний факт підтверджується відповідною письмовою розпискою ( а.с. 8). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 30.07.2013 року направлено вимогу [PERSON] щодо повернення коштів, однак до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг, чим порушив вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобов'язання по вищевказаному договору (а.с. 6, 7). Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення та з відповідача слід стягнути на користь позивача встановлену в судовому засіданні суму заборгованості в розмірі 6500 Євро, що станом на день постановлення рішення відповідно до курсу НБУ становить 104390 грн. При цьому, суд не зважає на доводи представника відповідача стосовно того, що останній не підписував і відповідно не укладав договір позики, так як вони спростовуються висновком судової почерковознавчої експертизи від 20.02.2014 року, із якого слідує, що підпис на розписці виконаний саме ним. Крім цього, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 1043,90 грн. судового збору, оскільки позивач являється інвалідом І групи і звільнений від його сплати.

Outcome: approved