Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що 30.08.1980 року уклав шлюб з [PERSON] Після укладення шлюбу оселився із сім»єю в будинок [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу в 2011 році йому чиняться перешкоди у користуванні даним жилим приміщенням. Вказуючи на те, що позбавлений можливості проживати за вищевказаною адресою, позивач просить усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, зобов»язати відповідача надати ключі, виділити кімнату для проживання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав. Представник позивача позов підтримав. Відповідач позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача підтримала довірителя при цьому зазначила, що внаслідок неналежного ставлення до сім»ї позивач фактично полишив місце проживання в 2003 році після погіршення стану здоров»я відповідача. В 2010 році позивач, якому належав будинок [ADDRESS], подарував його дочкам - [PERSON]. [PERSON] Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Власниками будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] в розмірі ? частини будинку кожна на підставі договору дарування від 10.11.2010 року. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Підставою поданого позову позивачем обрано положення ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, які визначають права члена сім»ї власника. Оскільки відповідач не є власником спірного майна, не наділена відповідними правами та обов»язками, звернення до такої особи з вимогами безпідставне. У відповідності до ч. 1 ст. 33 ЦК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Суд неодноразово звертав увагу позивача про те, що спірне майно відчужене ним за договором дарування від 10.11.2010 року дочкам. Позивачем не використано право на заявлення клопотання про заміну відповідача. Суд також вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач покинув спірне помешкання з власної ініціативи в 2003 році. В подальшому, а саме після укладення договору дарування на користь дочок, не вселявся в будинок як член сім»їх власників. Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника відповідача - [PERSON], наданими як свідком, актом КВЖРЕП № 1 від 02.09.2014 року про те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2003 року. Пояснення про те, що позивач не проживає з 2003 року у зазначеному будинку, надано також відповідачем [PERSON] дільничному інспектору Богунського РВ УМВС України в Житомирській області під час розгляду останнім матеріалів перевірки ЖРЗПЗ № 13662 від 26.09.2012 року. Приймаючи до уваги, що позивач не оселявся після 2010 року у спірному будинку, суд приходить до висновку, що позивачем не набуто прав, визначених положеннями ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Реєстрація місця проживання не може впливати на виникнення відповідних прав. Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed