Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просив суд визнати житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт. Введенка, вул. Польова, буд. 23, його особистою приватною власністю. В обґрунтування позову [PERSON] зазначав, що з відповідачкою він перебуває у зареєстрованому шлюбі, хоча на даний час шлюбні стосунки між ними припинено. 19.04.2010 р. позивачем було придбано житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт. Введенка, вул. Польова, буд. 23. Вказаний житловий будинок було придбано [PERSON] за власні кошти, отримані від продажу приватизованої квартири. Відповідач [PERSON] матеріальної участі у придбанні спірного будинку не приймала, та наразі не визнає, що право власності на вищевказаний будинок належить лише позивачу, чим порушує його право на розпорядження зазначеним майном. В ході розгляду справи [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву, в якій вона зокрема зазначала, що будинок був придбаний з її згоди за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною власністю, в звязку з чим просила суд, визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку розташованого за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт. Введенка, вул. Польова, буд. 23. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не зявився, подавши через канцелярію суду заяву в якій зазначав, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить провести розгляд справи без його участі. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав, просив позов задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник позов [PERSON] не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні. З підстав викладених в зустрічній позовній заяві наполягали на її задоволенні. Суд, заслухваши сторін у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] та відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON], з огляду на наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 19 січня 2007 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 281364 виданим повторно 23.03.2016 р. Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.7). Як вбачається з договору купівлі продажу квартири, серія ВМТ № 117240 від 19 квітня 2010 р. [PERSON] продав належну йому на праві власності квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. (а.с.10). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВММ № 970146, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 698, 19 квітня 2016 р. [PERSON] було придбано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт. Введенка, вул. Польова, буд. 23. (а.с. 8). Право власності [PERSON] було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом № 26053007 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.05.2010 р. (а.с. 9). В судовому засіданні судом встановлено, що вищевказана квартира була продана [PERSON] за 256\~000, 00 грн., з яких 235\~224, 00 грн. були сплачені за придбаний ним житловий будинок № 23, розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт. Введенка, вул. Польова. Зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні безпосередньо відповідачем за первісним позовом [PERSON], яка пояснила, що будинок дійсно був придбаний за кошти від продажу квартири позивача. Допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дали суду суперечливі показання. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач [PERSON] працювала неофіційно, але зі слів [PERSON] вона знає що будинок було придбано за спільні кошти подружжя. При оформленні договору купівлі-продажу будинку, свідок присутня не була. (а.с. 47). Свідок [PERSON], яка є донькою відповідачки, повідомила суду, що позивач [PERSON] та її мати проживають разом з 1990 р., з 2005 року в квартирі позивача, за адресою: [ADDRESS]. За час їх пільного життя, мати постійно працювала швачкою неофіційно, у 2010 р. вони продали квартиру та купили житловий будинок у смт. Введенка. (а.с. 56). Свідки [PERSON] та [PERSON], під час допиту повідомили суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали сімєю, однак за які кошти було придбано спірний будинок їм не відомо. (а.с. 57, 63). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] придбав житловий будинок № 23, розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт. Введенка, вул. Польова, за власні кошти, отримані від продажу приватизованої квартири. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Посилання відповідача [PERSON] на те, що вона тривалий час проживала з позивачем в квартирі, за кошти від продажу якої було придбано спірний будинок, а також приймала участь у матеріальних витратах, повязаних з ремонтом квартири і купівлею спірного будинку, суд до уваги не приймає, оскільки проживання в квартирі з позивачем не є підставою для виникнення права власності на неї, а на підтвердження обставин участі у придбанні спірного будинку відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 ст. 60 ЦПК України). Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2015 року № 6-612цс15, який, згідно статті 360-7 ЦПК України, має враховуватись судом при застосуванні таких норм права. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що позивачем [PERSON] спірний житловий будинок хоча і був придбаний за час шлюбу, але придбаний за грошові кошти, які належали йому особисто від продажу належної йому квартири, і не були спільними сумісними коштами або коштами отриманими в результаті спільної праці подружжя, то відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, вказаний житловий будинок є особистою приватною власністю [PERSON] Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved