Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСКІНГ.КОМ» про стягнення коштів вказавши, що 17.04. 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він надав відповідачу у безпроцентну позику кошти в сумі 430 000,00 грн. терміном користування до 24.06.2015 року включно, а відповідач зобовязався повернути суму позики не пізніше 25.06.2015 року, але отримані від позивача кошти не повернув, з приводу чого позивач з даним позовом звернувся до суду. Представник позивача надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, розгляд справи просив здійснити без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи, надав письмові пояснення, згідно з якими позов визнав, проти задоволення позову не заперечував, розгляд справи просив здійснити без його участі. З урахуванням вказаних обставин, відповідно до ст.158 ЦПК України суд ухвалив провести судове засідання на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами 17 квітня 2015 року договору позики, позивач передав відповідачеві, а відповідач прийняв від позивача в позику кошти у сумі 430 000, 00 грн. Про отримання коштів також свідчать копії квитанцій до прибуткових касових ордерів від 17.04., 20.04., 21.04. та 23.04. 2015 року. Згідно з умовами вказаного договору позики, сума позики повинна бути повернута позичальником не пізніше 25.06.2015 року ( 4.1. договору). Відповідно до п. 6.4 договору позики, за порушення строків повернення позики ( п. 4.1) позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення. 29.06.2015 року позивач вручив відповідачу вимогу про повернення суми боргу за розпискою, проте належних заходів реагування з боку відповідача вжито не було. Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України, а саме відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст.525 ЦК України заборонено односторонню відмову від виконання зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики, на який посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписаний позичальником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАСКІНГ.КОМ», в особі директора цього товариства [PERSON] та відповідає вимогам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежне виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення . Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСКІНГ.КОМ» на користь [PERSON] борг в сумі 430 000,00 грн., пеню у сумі 2 297,26 грн., 3 % річних у сумі 494, 49 грн., а також судовий збір у сумі 3 654, 00 грн. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову.

Outcome: approved