Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

позивач звернувся до [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивувала свої вимоги тим, що між Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] було укладено кредитну угоду № 2(далі Договір), відповідно до умов якої позивач від імені Держави надав прямий(цільовий) адресний кредит на будівництво житла розташованого за будівельною адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов кредитної угоди було встановлено плату за кредит у розмірі трьох відсотків річних. В подальшому, 15 січня 2003 року було оформлено свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Як зазначено у п. п. 4.2.1 Договору відповідач зобов'язався з дати одержання документів на право володіння житлом протягом кожного наступного тримісячного періоду, але не пізніше 15-го числа місяця, що настає після закінчення цього терміну, сплачувати суми коштів, що визначені у розрахунку розміру щоквартальних платежів, на рахунок Фонду в банку вказаному в додатку № 2, до повного виконання зобов'язань по кредиту. Початок погашення кредиту, відповідно до цієї умови - 15 січня 2003 року. Позивач вказує, що відповідача виникла заборгованість по сплаті щоквартальних внесків в 2-му кварталі 2012 року і такий внесок становить 765 гривен, що встановлено у додатку до Договору. Станом на 29 жовтня 2015 року заборгованість по сплаті кредиту [PERSON] становить 19545 гривен 38 копійок. Також позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання свого зобов'язання по сплаті щоквартальних внесків, яка становить 683 гривні 87 копійок. В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги позовної заяви та просили її задовольнити. При цьому зазначили, що відповідачем додаток № 2 до Договору не підписаний і оба примірника такого додатку знаходяться безпосередньо у нього. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення які долучені до матеріалів справи. Зокрема зазначив, що у нього не виникло обов'язку сплачувати щоквартальні платежі оскільки будь-яких договорів із встановленням суми та порядку сплати такої суми щоквартальних платежів між ним та позивачем не підписувалося. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що між Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] було укладено кредитну угоду № 2(далі Договір), відповідно до умов якої позивач від імені Держави надав прямий(цільовий) адресний кредит на будівництво житла розташованого за будівельною адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов кредитної угоди було встановлено плату за кредит у розмірі трьох відсотків річних. 15 січня 2003 року на [PERSON] було оформлено свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. п. 4.2.1 Договору [PERSON] зобов'язався з дати одержання документів на право володіння житлом протягом кожного наступного тримісячного періоду, але не пізніше 15-го числа місяця, що настає після закінчення цього терміну, сплачувати суми коштів, що визначені у розрахунку розміру щоквартальних платежів, на рахунок Фонду в банку вказаному в додатку № 2, до повного виконання зобов'язань по кредиту. Початок погашення кредиту, відповідно до цієї умови - 15 січня 2003 року. Сторонами спору в судовому засіданні було наголошено, що додаткових договорів між ними не укладалося. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що у [PERSON] виникло зобов'язання сплачувати щоквартальний платіж у розмірі 765 гривен. Сам по собі факт надіслання на адресу відповідача пропозиції підписати додаткову угоду до Договору не встановлює для останнього обов'язку погоджуватися з умовами такого і так само у зв'язку з не укладенням такого виконувати його умови. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з наданих сторонами спору доказів суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості пред'явленої до стягнення. Відповідно, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення основної частини заборгованості за вищенаведених мотивів. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог про стягнення нарахованої позивачем пені, оскільки такі вимоги позивача є також надуманими і необґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed