Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач діючи в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Дніпропетровської міської ради, за участю прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Прокуратури Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.2-4). До участі у справі в порядку ст.45 ЦПК України, ст.. 23 Закону України «Про прокуратуру» вступив прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Прокуратури Дніпропетровської області (а.с.39-40). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на обліку в управління-службі у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради перебувають малолітній [PERSON], [INFO], як дитина, що опинились у складних життєвих обставинах. Мати дитини - [PERSON], вихованням, матеріальним утриманням своєї дитини не займається, її долею не цікавиться, не піклується про стан її здоров'я, веде аморальний спосіб життя, не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Батько дитини - [PERSON], з родиною тривалий час не проживає, вихованням та матеріальним утриманням дітей не займається, не піклується про стан їх здоров'я, не створює належних умов проживання та розвитку, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Із березня 2016 року та по теперішній час дитина перебуває в КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Дніпропетровської міської ради. Мати обізнана про місце перебування дитини, але із заявою про повернення їй дитини не зверталась, не відвідувала, матеріальної допомоги на утримання не надавала, тим самим проявляла байдужість до її подальшого життя. Батько жодного разу дитину не відвідав, долею не цікавився. В наслідок такої бездіяльності батьків створилися умови, які шкодять інтересам дитини, у зв'язку із чим, позивач просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON], у відношенні до її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; стягувати із [PERSON] та [PERSON], аліменти на утримання їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особистий рахунок дітей в Державному ощадному банку України, щомісячно. Заочним рішенням суду від 13 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі (а.с.43-47). Ухвалою суду від 01 березня 2017 року вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку (а.с.72). 22 травня 2017 року [PERSON] подав до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до [PERSON] про виключення відомостей як батька з актового запису про народження дитини (а.с.100). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою у період з 31.10.1998 року, який було розірвано 06 квітня 2012 року на підставі Долинського районного суду Кіровоградської області. Під час шлюбу народились діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають із ним та перебувають на його утриманні. Зазначив, що фактично шлюбні відносини із [PERSON] припинені з осені 2010 року. В квітні 2017 року він дізнався, що [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON], батьком якого записано його без згоди на те. Позивач стверджує, що він не є батьком дитини, у зв'язку із чим, звернувся до суду із даним позовом, в якому просить виключити з актового запису №03 від 02.04.2016 року про народження [PERSON], [INFO], вчиненого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції м. Дніпропетровська, даних про те, що він є її батьком. Позивач за первісним позовом в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представником надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї присутності за наявними у матеріалах справи доказами. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.106). Відповідачка за первісним та зустрічним позовами [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги визнала у повному обсязі як первісного так і зустрічного позовів (а.с.108). Співвідповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Проти вимог первісного позову заперечував (а.с.109). Третя особа - КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ДМР, в особі свого законного представника в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги первісного позову підтримала у повному обсязі (а.с.107). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З'ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги зустрічного позову у повному обсязі, з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.07.2016 року [PERSON] народився [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 03 (а.с.5,9, 102). Із заочного рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2012 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи із 31 жовтня 1998 року. Фактично їх шлюбні відносини припинені в 2010 році. На підставі даного рішення суду шлюб розірвано (а.с.101). Згідно з ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа яка записана батьком дитини має право оспорювати своє батьківство, пред'являти позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. Оскільки відповідачка визнала зустрічний позов повністю, таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, при таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про виключення відомостей із актового запису про народження дитини №03 від 02.04.2016 року відомостей про нього як батька дитини - [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню. Також встановлено, що мати дитини - [PERSON], не працює, вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, веде антигромадський спосіб життя, схильна до вживання алкогольних напоїв, часто залишає її без нагляду, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Наказом управління-служби у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON], [INFO], поставлено на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Починаючи із 29 березня 2016 року і по даний час малолітній [PERSON], [INFO], перебуває в КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Дніпропетровської міської ради. За час перебування дитини КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ДМР мати із заявою про повернення дитини в родину не зверталась. Не відвідувала дитину, матеріальної допомоги на її утримання не навала, про стан здоров'я не цікавилась (а.с.107). Висновком комісії органу опіки та піклування Ленінської районної у місті ради № 1/14-222 від 05.09.2016 року, яка розглянула питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], у відношенні малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], визнано за доцільне в інтересах дитини позбавити їх батьківських прав (а.с. 14-15). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина, яка залишилася без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав отримує визначене відповідно до законодавства становище дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг. Суд, оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що мати дитини - [PERSON] не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує малолітнього необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкуються із дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тим самим дійсно ухиляється від виховання та утримання своєї малолітньої дитини. Тому, доводи позивача з приводу свідомого нехтування відповідачкою свого батьківського обов'язку суд вважає обґрунтованими, доведеними, законними, у зв'язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. У відповідності до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Також, відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачки аліменти, в розмірі 1/4 частини із всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в судовому порядку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тому що відповідачка будучи матір'ю дитини зобов'язана її матеріально утримувати. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір за позовні вимоги немайнового та майнового характеру всього в сумі 1 102,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial