Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася із позовними вимогами до відповідача, розмір яких в процесі розгляду справи збільшила, та просить здійснити поділ спільного майна подружжя: трьох автомобілів марки - «Nissan Patrol», 1990 року випуску, р.н. [NUMBER]; «Nissan Patrol», 2000 року випуску, р.н. [NUMBER]; «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER]; а також мисливської нарізної зброї марки «Browning - Bar», калібру 308, WIN [NUMBER] та мисливської гладкоствольної рушниці «ІЖ-27», калібру 12, ін.№ [NUMBER], шляхом стягнення компенсації вартості ? частини набутого за час шлюбу майна в загальному розмірі 626059 гривень, судових витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 13.09.2003 року, та рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04.10.2011 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі відповідачем придбано у власність три автомобілі марки - «Nissan Patrol», 1990 року випуску, р.н. [NUMBER], «Nissan Patrol», 2000 року випуску, р.н. [NUMBER]; та «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER]; а також мисливську нарізну зброю марки «Browning - Bar», калібру 308, WIN [NUMBER] та мисливську гладкоствольну рушницю марки «ІЖ-27», калібру 12, ін.№ [NUMBER]. Оскільки вказане майно було придбано в період перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя, а відтак вважає об'єктом спільної власності подружжя, у зв'язку із чим таке підлягає поділу між сторонами у рівних частках в натурі. Однак вказала, що усі автомобілі відповідачем було відчужено без її згоди. Крім цього, оскільки майно є неподільним по своїй природі, а тому вважає, що має право на компенсацію ? частини вартості зазначеного майна. Згідно представлених нею висновків експертиз від 02.09.2014 року № 56/14, № 57/14 та № 58/14 ринкова вартість спірних автомобілів становить: автомобіля марки «Nissan Patrol», 1990 року випуску, р.н. [NUMBER] - 120189 гривень; автомобіля марки «Nissan Patrol», 2000 року випуску, р.н. [NUMBER] - 193883 гривень; та автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] - 371956 гривень. При цьому вважає, що оскільки експертом вартість вказаних автомобілів розраховувалася з прив'язкою до іноземної валюти - долару США, а з часу проведення оцінки курс іноземної валюти суттєво зріс, і станом на 17.03.2015 року становив 22,246866 грн. за 1 долар США, а відтак вартість вказаних автомобілів становить: «Nissan Patrol», 1990 року випуску, р.н. [NUMBER] - 205541,02 гривень; «Nissan Patrol», 2000 року випуску, р.н. [NUMBER] - 331569,52 гривень; та «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] - 636100,19 гривень, що в загальному становить вартість вказаного подружнього майна в розмірі 1173210,73 гривень. Крім цього, згідно з довідкою-відповіддю ПП «ЕЛІСТА-1» вартість мисливської нарізної зброї марки «Browning - Bar» , калібру 308, WIN [NUMBER] становить 2439 євро, а мисливської гладкоствольної рушниці марки «ІЖ-27», калібру 12 - 972 доларів США, що в національній валюті становить 78906,35 гривень. А тому просить позов задоволити, стягнувши на її користь із відповідача ? частину від вказаної загальної вартості спільного подружнього майна. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, об'єднаного в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду від 13.10.2014 року. З врахуванням поданої заяви про збільшення розміру зустрічних позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] компенсацію ? вартості його частки у спільному майні подружжя в сумі 726509,0 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що позивачем за первісним позовом заявлено позов про поділ спільного майна подружжя, в той час не враховано ряд майна, яке було набуто подружжям за час перебування у шлюбі з 13.09.2003 року по 04.10.2011 року. Зокрема, вказав, що в період перебування сторін у шлюбі ними було розміщено спільні заощадження - грошові кошти на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 11538,60 євро. Вважає, що незважаючи на те, що вказані кошти були розміщені на ім'я позивача, такі являються спільним майном подружжя, а відтак підлягають поділу в рівних частинах між сторонами. А тому, оскільки позивач неправомірно заволоділа ними знявши їх з рахунків в банку після розірвання шлюбу, і станом на 16.04.2015 року згідно курсу НБ України в гривневому еквіваленті сума вкладу становила 265898,54 гривень, вважає що з позивача на його користь підлягає стягненню половина зазначеної суми. Крім цього вказав, що в період перебування у шлюбі ними було придбано за спільні кошти автомобіль марки «Cherry QQ», 2008 року випуску, р.н. [NUMBER], колір синій, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER], який позивачем без його згоди було відчужено 06.12.2012 року. Оскільки автомобіль є спільним майном подружжя, і на даний час ринкова вартість вказаного автомобіля становить 110000,0 гривень, тому вважає, що позивач зобов'язана йому сплатити ? частину вартості зазначеного майна. Також вказав, що за час шлюбу ними за спільні кошти, а також за кошти подаровані їм на весілля, було здійснено ремонт квартири [ADDRESS] в м.Львові, що належить [PERSON] Ремонт був капітальний та включав у себе заміну водопровідної та каналізаційної системи, електропроводки, міжкімнатних та балконних дверей, вікон, ремонт, підлоги, облицювання стін, встановлення індивідуального опалення з демонтажем пічок. Оскільки вартість ремонту станом на 2005 рік склала 180000,0 гривень, що становить 35643 доларів США, і станом на даний час в гривневому еквіваленті складає 776304,0 гривень, а тому вважає що має право на відшкодування позивачем на його користь половини від вартості ремонту квартири. Крім цього зазначив, що в період перебування у шлюбі, після завершення ремонту в квартирі, ними було придбано за спільні кошти ряд спільного майна, що також підлягає поділу на загальну суму 300816,0 гривень, зокрема: - плазмовий телевізор марки «Філліпс» розмір екрану - 42 дюйми, з кріпленням, вартістю 7900,0 гривень (курсу НБУ 5,05 грн. за 1 дол. США) або 1 564 дол. США , що на даний час становить -32 851 гривень; - холодильник двохдверний марки «Самсунг», вартістю 6600,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 1300 дол. США, що на даний час становить -28 314 гривень; - пральну машину, вартістю 2500,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 495 дол. США, що на даний час становить 10782,0 гривень; - газову плиту, вартістю 1500,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 297 дол. США, що на даний час становить - 6 469 гривень; - витяжку вартістю 1000,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 198 дол. США, що на даний час становить - 4312,0 гривень; - електричну піч, вартістю 2300,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 455 дол. США, що на даний час становить - 9919,0 гривень; - спальний мебельний гарнітур вартістю 7500,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 1 485 дол. США, що на даний час становить - 32346,0 гривень; - меблі в гостинну кімнату, вартістю 6300,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 1 247 дол. США, що на даний час становить - 27159,0 гривень; - шафу-купе, вартістю 3800,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 752 дол. США, що на даний час становить - 16388,0 гривень; - диван з кріслами з білої шкіри, вартістю 9480,0 гривень; (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 1 877 дол. США, що на даний час становить - 40886,0 гривень; - кухонну стінку, вартістю 11250,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 2 227 дол. США, що на даний час становить - 48519,0 гривень; - кухонний стіл, скляний з кріслами 6 шт., вартістю 2700,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 534 дол. США, що на даний час становить - 11644,0 гривень; - люстри імпортного виробництва в кількості 3-х шт., бра та світильники, загальною вартістю 5100,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 1 009 дол. США, що на даний час становить - 21955,0 гривень; - кухонний комбайн, міксер, м'ясорубку, посуд та інші речі домашнього вжитку на загальну суму 2150,0 гривень (курсу НБУ 5.05 грн. за 1 дол. США) або 425 дол. США, що на даний час становить - 9272,0 гривень. За таких обставин вважає, що оскільки загальна вартість майна та грошових коштів подружжя становить 1453018,0 гривень, а відтак він маючи право на компенсацію ? частини цього майна та грошових коштів, просить зустрічний позов задоволити. В судових засіданнях 21.01.2015 року та 21.04.2015 року позивач за первісним позовом [PERSON], її представники свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі з аналогічних підстав, зустрічний позов заперечили частково. Зокрема, позивач вказала, що кошти в сумі 10 000 євро, на депозитні рахунки нею дійсно розміщалися під час перебування у шлюбі із відповідачем, однак вказані кошти не являються подружнім майном, оскільки їх надала їй матір [PERSON] Після розірвання шлюбу вона зняла кошти з рахунків та повернула матері. Додатково зазначила, що вони з відповідачем після створення сім'ї жили бідно і їм постійно допомагала її матір, яка проживала за кордоном, і надавала кошти для придбання основної частини майна. Одночасно вказала, що дійсно автомобіль марки «Cherry QQ» був придбаний за спільні із відповідачем кошти, його вартість становила 3200,0 доларів США, а не в указаному відповідачем розмірі, а тому в цій частині підлягає поділу виходячи із реальної його вартості. Визнала, що на даний час автомобіль нею відчужений. В частині здійснення ремонту квартири за спільні подружні кошти зустрічний позов заперечила, пояснила, що жодного капітального ремонту після їх одруження в квартирі не проводилося, такий уже був зроблений на час їх одруження. Визнала, що дійсно за весільні кошти ними здійснено заміну вікон та балконних дверей в квартирі, в подальшому здійснювався косметичний ремонт. Підлогу та міжкімнатні двері замінювалися її батьком, на придбання кухні кошти давала матір. Також вказала, що наведений відповідачем перелік придбаного майна також не відповідає дійсності, оскільки ними було лише придбано холодильник, спальний гарнітур і три тумбочки, а також інше дрібне побутове майно за значно нижчими цінами від указаних у позовній заяві відповідачем. А тому у задоволенні зустрічного позову не заперечила лише в частині поділу автомобіля марки «Cherry QQ». Одночасно позивач та її представники вважають первісний позов підставним, оскільки за час шлюбу ними було нажито три автомобілі, що перебували у власності відповідача та були ним відчужені без її згоди, а також придбано мисливську зброю, відтак просять первісний позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали з наведених підстав, відносно первісного позову заперечили частково, суду додатково пояснили, що згідно первісного позову поділу, як спільне майно подружжя підлягає лише один автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2 АТ», 2007 року випуску, оскільки кожен із зазначених у позові автомобілів придбавався у різні періоди часу за кошти виручені з продажу попереднього автомобіля. Зокрема, вказав, що автомобіль марки «Nissan Patrol», 1990 року випуску, р.н. [NUMBER] був відчужений ним взимку 2008 року, і за виручені кошти придбано автомобіль марки «Nissan Patrol», 2000 року випуску, р.н. [NUMBER], який в свою чергу був відчужений літом 2009 року, а за виручені кошти придбано автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER]. В той же час вказав, що зазначена у позові вартість автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon» не відповідає дійсності, оскільки визначена на підставі оцінки, яка не може бути взята до уваги судом, так як така проводилася без огляду та перевірки технічного стану автомобіля, який на даний час перебуває у власності сторонніх осіб. Тому вважає, що в цій частині первісний позов може бути задоволений частково шляхом поділу вказаного майна виходячи із вартості визначеної експертом на його замовлення, що складає 303293,11 гривень. В частині мисливської зброї відповідачем визнано, що дійсно в період шлюбу ним придбано мисливську нарізну зброю марки «Browning - Bar» , калібру 308, WIN [NUMBER], однак вказане майно не може окрім нього ніким використовуватися, а відтак являється річчю індивідуального користування та не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Що стосується мисливської рушниці марки «ІЖ-27» також позовні вимоги заперечив, оскільки така ним придбана до моменту реєстрації шлюбу. А тому в цій частині первісний позов вважає безпідставним. Одночасно відповідач та його представник вважають підставними позовні вимоги за зустрічним позовом, оскільки усе наведене у ньому майно та грошові кошти є подружнім майном та було нажито сторонами спільно, що на їх думку доводиться представленими доказами. Також вважають доведеним факт здійснення ремонту в квартирі за спільні кошти подружжя. І незважаючи на ту обставину що понесені витрати на здійснення ремонту квартири та придбання частини майна неможливо підтвердити документально, вважають що такі підтверджуються показами свідків, допитаних за їх клопотанням. Одночасно вважають, що покази матері позивача про те, що вкладені на депозит позивачем кошти є її власністю не слід брати суду до уваги, як такі що не ґрунтуються на жодних доказах. Просять зустрічний позов задоволити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, експертів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд первісний та зустрічний позови задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2003 року та рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04.10.2011 року шлюб між ними розірвано. Обоє сторін звернулися до суду із позовами, які об'єднані в одне провадження про поділ спільного майна подружжя, при цьому зазначаючи, що в період перебування у шлюбі ними нажито різні об'єкти спільного майна, що підлягає поділу та стягненню компенсації вартості його відповідної частини. Дійсно, у відповідності ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В той же час, відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ч.1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Крім цього, у п.23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Так, позивач вважає об'єктами спільної подружньої власності три автомобілі марки: «Nissan Patrol», 1990 року випуску, р.н. [NUMBER]; «Nissan Patrol», 2000 року випуску, р.н. [NUMBER]; та «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER]. Однак, як вбачається із журналу карток МРЕВ УДАІ у Львівській області (т.1 а.с.88-91), право власності на автомобіль марки «Nissan Patrol», 1990 року випуску, р.н. [NUMBER] було зареєстровано за відповідачем [PERSON] 24.07.2007 року, з обліку для реалізації автомобіль знято 22.02.2008 року. Автомобіль марки «Nissan Patrol», 2000 року випуску, р.н. [NUMBER] відповідачем [PERSON] придбано та поставлено на облік 28.02.2008 року, знято з реєстраційного обліку для реалізації 06.11.2009 року. Автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER], відповідачем [PERSON] придбано та поставлено на облік 23.12.2009 року, знято з реєстраційного обліку для реалізації 19.07.2011 року. Як зазначив в судовому засіданні відповідач, хоча вказані автомобілі і були набуті у власність ним за час перебування у шлюбі із позивачем, однак такі були придбані у різні періоди часу, і придбання кожного наступного автомобіля співпадало із часом продажу попереднього, оскільки виручені кошти з продажу попереднього автомобіля були використані подружжям для придбання нового. Оцінюючи критично представлені докази та пояснення відповідача, суд приходить до переконливого висновку про те, що дійсно хоча і вказані три автомобілі придбавалися відповідачем за час перебування у шлюбі із позивачем та являли собою спільну сумісну власність подружжя, проте поділу на даний час не підлягають, оскільки таке майно було придбано у різні періоди часу, кошти виручені з придбання кожного попереднього автомобіля використовувалися для придбання наступного автомобіля, а відтак в цій частині позовні вимоги позивача є підставними лише в частині поділу спільного майна подружжя - останнього автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER], що був придбаний відповідачем [PERSON] та поставлений на реєстраційний облік 23.12.2009 року. Одночасно суд враховує, що відповідно до п.22,30 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем в період перебування у шлюбних відносинах, в липні 2011 року, іншій особі без згоди позивача, і відповідач не заперечив належними та допустимими доказами, що кошти виручені з продажу автомобіля не були використані в інтересах сім'ї, а відтак його вартість повинна бути врахована при поділі спільного майна подружжя, і виходячи із принципу рівності часток сторін у спільному майні подружжя, слід визнати за позивачем право на отримання грошової компенсації вартості відчуженого майна за рахунок відповідача в розмірі ? частини його вартості. В той же час, оскільки встановити вартість за якою автомобіль був відчужений відповідачем у 2011 році неможливо, і сторони з приводу цього жодних доказів суду не подали, а також не досягли згоди з приводу вартості спільного майна подружжя, а відтак суд приходить до висновку про необхідність визначення такої з врахуванням наведених правових норм - станом на день розгляду справи. Як встановлено в ході судового розгляду обоє сторін при визначенні вартості спільного сумісного майна - автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER], посилаються на різні експертні дослідження, представлені у матеріалах справи. Зокрема, позивач розраховуючи вартість майна в розмірі 636100,19 гривень, посилається на висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 02.09.2014 року № 56/14 (т.1 а.с.32-39), яким визначено вартість автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER], р.н. [NUMBER], станом на 02.09.2014 року в розмірі 371956 гривень. При цьому, обґрунтувала збільшений розмір вартості автомобіля в порівнянні з представленим висновком експертного дослідження виходячи із коливання курсу іноземних валют в порівнянні на дату проведення оцінки та на даний час. В той же час, відповідач, не погоджуючись із заявленою вартістю спільного сумісного майна подружжя, представив суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 30.10.2014 року № 374, здійсненого експертом [PERSON] (т.1 а.с.96-119), яким визначено ринкову вартість автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER], р.н. [NUMBER], колишній р.н. [NUMBER], станом на 30.10.2014 року в розмірі 252412,03 гривень. Згідно іншого, представленого відповідачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 28.05.2015 року № 126, здійсненого експертом [PERSON] (т.2 а.с.52-64), ринкова вартість вказаного автомобіля уточнена станом на 28.05.2015 року становить в розмірі 303293,11 гривень. Вирішуючи питання щодо належності та допустимості зазначених доказів суд виходить з наступного. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Відповідно до вимог ст.ст.5, 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Тобто, належний доказом розміру заподіяної шкоди, вартості та об'єму необхідних для проведення відновлення пошкодженого транспортного засобу робіт, є звіт авто товарознавче дослідження вартості відновлювального ремонту проведений суб'єктом оціночної діяльності. Аналізуючи представлені звіти про оцінку пошкодженого майна, суд враховує, що обидві оцінки проводилися у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за №1074/8395). Наявні розбіжності в результатах висновків експертів на переконання суду пояснюються тим, що експерт [PERSON], який проводив експертне дослідження на замовлення позивача, безпосереднє дослідження спірного автомобіля не проводив, в той же час як інший експерт [PERSON], свою оцінку здійснив на підставі безпосереднього огляду технічного стану заявленого автомобіля. Більш того, допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] суду ствердив, що наданий ним висновок експертного дослідження не може бути використаний в якості доказу в суді, оскільки в ході дослідження спірний автомобіль не оглядався, і такий висновок носить консультативний характер з приводу ринкової вартості аналогічного автомобіля. В той же час інший експерт [PERSON] в судовому засіданні підтримав складені ним висновки експертних досліджень, ствердив, що зазначена у них вартість спірного автомобіля відповідає його ринковій вартості на момент кожного огляду. З врахуванням наведеного, оскільки висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 30.10.2014 року № 374, здійсненого експертом [PERSON] (т.1 а.с.96-119) складений у відповідності до положень чинного законодавства, яким визначено правові засади здійснення оцінки майна, експертом проведено детальний огляд спірного транспортного засобу та коректно оцінено його ринкову вартість станом на 28.05.2015 року в розмірі 303293,11 гривень з врахуванням у дослідженні підстав застосування як значення фізичного зносу, так і інших коефіцієнтів, тому саме з вказаної вартості слід виходити суду при визначенні вартості спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER], р.н. [NUMBER], станом на день розгляду справи. Одночасно, з наведених мотивів, суд не приймає до уваги представлений позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 02.09.2014 року № 56/14 (т.1 а.с.32-39), як неналежний доказ у справі. Більш того, посилання позивача про необхідність розраховувати вартість спірного автомобіля виходячи із вартості автомобіля визначеної представленим нею висновком експертного дослідження та з врахуванням коливань курсу валют на даний час, суд вважає безпідставними та таким, що ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України є неприпустимим. У зв'язку із наведеним, слід в цій частині первісний позов задоволити частково, стягнувши із відповідача ? частину грошової компенсації від вартості спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon 3.2», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER], р.н. [NUMBER], що становить в розмірі 151646 грн. 56 коп. Позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - мисливську нарізну зброю марки «Browning - Bar», калібру 308, WIN [NUMBER] та мисливську гладкоствольну рушницю марки «ІЖ-27», калібру 12, ін.№ [NUMBER], суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Як вбачається із відповіді Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 03.02.2015 року № 70/1377 (т.1 а.с.189), дійсно відповідач [PERSON] являється власником мисливської гладкоствольної рушниці марки «ІЖ-27», калібру 12, ін.№ [NUMBER], 09.11.2000 року. Таким чином, оскільки вказане майно відповідач [PERSON] набув у власність до моменту реєстрації шлюбу із позивачем, а відтак таке не являється спільним сумісним майном подружжя, та не підлягає поділу. Тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними. В той же час, згідно довідки управління громадської безпеки ГУ МВС України у Львівській області від 26.01.2015 року № 7/84 (т.1 а.с.186), дійсно вбачається, що відповідачу [PERSON] в період перебування у шлюбі із позивачем, 03.11.2010 року за № Ф-64 видавався дозвіл на зберігання та носіння мисливської нарізної зброї марки «Browning - Bar», калібру 308, WIN [NUMBER]. Крім цього, в судовому засіданні відповідач не заперечив щодо того, що зазначене майно він придбав в період перебування у шлюбі із позивачем. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя та з врахуванням того, що за своєю природою є неподільним об'єктом право носіння та зберігання якого є іменним та таким, що відповідно до чинного законодавства надається конкретній особі, в даному випадку відповідачу, тому при поділі майна подружжя відповідно до ст.69-72 СК та ст.372 ЦК України слід враховувати його вартість на час розгляду справи із стягненням на користь позивача грошової компенсації в розмірі вартості його ? частини. Однак, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Як встановлено в судовому засіданні, позивач просить стягнути компенсацію вартості зазначеного майна - мисливської нарізної зброї марки «Browning - Bar», калібру 308, WIN [NUMBER], виходячи із його вартості в розмірі 2439 Євро зазначеної у відповіді ПП «Еліста-1» (т.1 а.с.212). В заперечення такої позиції позивача відповідач вказав на те, що у представленій позивачем відповіді ПП «Еліста-1» вказана вартість нового карабіну, в той час, як згідно представленої ним роздруківки з інтернет магазину (т.2 а.с.85-86), вартість схожого п'ятирічного карабіну коливається від 1500 до 1700 доларів США. Таким чином, оскільки сторони не досягли згоди з приводу вартості спільного майна подружжя, а саме мисливської нарізної зброї марки «Browning - Bar», калібру 308, WIN [NUMBER], тому така вартість могла б бути визначена лише шляхом проведення експертного товарознавчого дослідження, і представлені сторонами докази про вартість зазначеного майна не можуть бути взяті судом до уваги, як належні докази, оскільки не містять інформації щодо вартості на час розгляду справи конкретного спільного сумісного майна подружжя. В той же час, оскільки позивачем не представлено суду належних доказів з приводу вартості вказаного майна подружжя, і на неодноразову пропозицію суду не виявлено бажання з приводу заявлення клопотань про призначення відповідної судової експертизи, а відтак суд, будучи позбавлений можливості призначати експертизу з приводу даних питань з власної ініціативи, на даний час не може захистити право позивача на отримання грошової компенсації вартості ? частини спірного сумісного майна подружжя. А відтак в цій частині позовні вимоги [PERSON] слід відхилити за їх недоведеністю. Вирішуючи питання про підставність заявлених зустрічних позовних вимог суд виходить з наступного. Як встановлено в ході судового розгляду, під час перебування сторін у шлюбі, ними також було набуто у власність інше спільне сумісне майно подружжя. Згідно із представлених ПАТ КБ «Приватбанк» на запит суду копій договорів про заощадження та виписок по рахунках (т.1 а.с.176-183), в період перебування у зареєстрованому шлюбі сторін, позивачем [PERSON] було вкладено на депозит банку на підставі договорів про заощадження від 12.01.2011 року № [NUMBER] та від 12.01.2011 року № [NUMBER] грошові кошти, розмір яких разом із відсотками в загальному на час закінчення дії договорів 12.01.2012 року становив 11538,6 євро. Як безспірно встановлено судом, після розірвання шлюбу між сторонами, вказані рахунки в іноземній валюті позивачем [PERSON] закрито 16.01.2012 року, а грошові кошти розміщені на них знято та використано у власних цілях без згоди відповідача. А відтак суд приходить до висновку про підставність зустрічних позовних вимог в цій частині щодо стягнення з позивача компенсації вартості ? частини цих грошових коштів. Однак, враховуючи той факт, що право відповідача на отримання ? частини цих грошових коштів виникло саме 16.01.2012 року, на момент закінчення дії депозитних договорів та зняття коштів, і на той час Національним Банком України були встановлені офіційні курси іноземних валют, які суттєво відрізнялися від офіційного курсу на даний час, а відтак суд вважає, що в цій частині зустрічні позовні вимоги слід задоволити частково стягнувши із позивача на користь відповідача компенсацію вартості ? частини грошових вкладів на загальну суму 11538,6 євро, що становило в національній валюті 117737 грн. 27 коп. по перерахунку до курсу встановленому НБ України станом на 16.01.2012 року. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення позивача про те, що вказані грошові кошти не являються спільним майном подружжя, а є майном її матері, яка передала їй ці кошти на зберігання, і які згодом вона повернула матері, оскільки такі обставини, в силу положень ст.ст.58, 59, 60 ЦПК України належним чином не підтверджені в суді. Зокрема, покази допитаної в судовому засіданні матері позивача - свідка [PERSON] не можуть бути взяті судом до уваги, як належні та допустимі докази у справі, оскільки передача грошових коштів на зберігання від однієї до іншої особи, є правочином, факт вчинення якого відповідно до положень чинного цивільного законодавства, зокрема ч.2 ст.218 ЦК України, не може підтверджуватися показами свідків. Крім цього, судом встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі, 20.11.2009 року, ними було придбано автомобіль марки «Cherry QQ», 2008 року випуску, р.н. [NUMBER], синього кольору, ідентифікаційний номер кузова № [NUMBER]. Оскільки, обоє сторін в судовому засіданні визнали вказане майно спільним сумісним майном подружжя, а відтак таке підлягає поділу між сторонами. А з врахуванням встановлених обставин про те, що позивачем вказаний автомобіль відчужено 06.12.2012 року без згоди відповідача (т.1 а.с.155), слід у відповідності до положень ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України, роз'яснень п.22,30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] грошову компенсацію вартості відчуженого майна в розмірі ? частини його вартості, що станом на момент продажу автомобіля, згідно довідки-рахунку (т.1 а.с.153), становила 37720 грн. 11 коп. А тому зустрічний позов слід задоволити частково. Одночасно суд приходить до переконання про те, що зустрічні позовні вимоги про стягнення із позивача на користь відповідача компенсації ? частини витрат на ремонт квартири понесених сторонами, як подружжям, у 2005 році на загальну суму 776304 гривень, а також ? частини вартості побутової техніки та приладів, меблів придбаних у квартиру після ремонту на загальну суму 300816,0 гривень, є безпідставними та такими, що не доведені позивачем за зустрічним позовом в силу вимог ст.60 ЦПК України жодними належними та допустимими доказами. Зокрема, відповідачем не представлено суду жодних документів про оплату та розмір такої на проведення ремонтних робіт та придбання предметів побуту в період перебування у шлюбі. При цьому, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], допитаних за клопотанням відповідача [PERSON], не можуть бути взяті до уваги судом, як належні докази у справі, так як не можуть підтвердити чи спростувати обставини проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] в частині понесення ними витрат на проведення ремонту за місцем їх проживання, залучення джерел доходів для оплати цих витрат та придбання різного побутового майна. А тому в цій частині зустрічні позовні вимоги слід відхилити за їх безпідставністю. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України судові витрати на сторін слід покласти пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved