Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 5 у будинку № 9 по вул.Крупярській в м.Львові та зняття її з реєстрації за місцем проживання у вказаній квартирі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він являється власником квартири, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Крупярська,9/5. Відповідно до довідки про склад сімї № 12/22-01, виданої 22.12.2018 року ОСББ «Зелений Гай» у даній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Відповідач, будучи зареєстрованою за вказаною адресою, з червня 2010 року та по даний час не проживає у квартирі без поважних причин, що підтверджується актами про фактичне проживання. Факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, оскільки він позбавлений можливості відчужити квартиру, яка належна йому на праві приватної власності. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, оскільки у звязку із відсутністю відповідача протягом декількох років у вказаному житлі, така втратила право користування цим жилим приміщенням. Справа поступила на адресу суду 26.02.2019 року. Ухвалою судді від 11.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання 24.04.2019 року представник позивача [PERSON] не зявилася, подавши при цьому заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Враховуючи, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу 24.04.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши в їх сукупності, суд позовні вимоги задовольняє частково з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.15), квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] Як вбачається з довідки Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений Гай» № 12/22-01 від 22.12.2018 року про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.9), у квартирі № 5 будинку № 9 на вул.Крупярській в м.Львові, зареєстровані відповідач [PERSON] та мати позивача [PERSON] Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач, вважаючи порушеним право на користування та розпоряджання своїм майном, просить позбавити відповідача права користування квартирою, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Крупярська,9/5 та зняти з реєстраційного обліку відповідача, оскільки [PERSON] відсутня у даній квартирі протягом строку під час якого зберігається за нею займане житлове приміщення. Відповідно до закріплених конституційних гарантій на житло у ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Одночасно, статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на володіння власною нерухомістю, право на яке документально підтверджено в установленому законодавством порядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири № 5 в будинку № 9 на вул.Крупярській в м.Львові, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право на спадщину за законом(а.с.14-15). Як вбачається з актів Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений Гай» про фактичне проживання (а.с.10-13), складеними мешканцями квартир №№ 1, 3, 6, 9, 13 будинку № 9 на вул.Крупярській в м.Львові, відповідач [PERSON], [INFO] не проживає у квартирі № 5 будинку № 9 на вул.Крупярській в м.Львові протягом 2014-2019 років. Крім цього, відповідач [PERSON] не являється членом сімї власника житла, оскільки відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-СГ № 066034 від 22.06.2010 року (а.с.16), шлюб між [PERSON], попереднім власником квартири, та відповідачем розірвано. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 766/817/17 висловився про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з вимогами ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням того, що судом встановлено факт відсутності відповідача за вказаною спірною адресою більше декількох років, а тому суд вважає підставною позовну вимогу позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, у звязку з чим її слід задовольнити. В частині вимоги про примусове зняття з реєстрації відповідача, така задоволенню не підлягає, оскільки суд не уповноважений здійснювати облік реєстрації місця проживання особи. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, - і за її межами. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 гривень судового збору.

Outcome: partial