Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування п.2 рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради від 20.02.1996 р. №14 «Про вилучення, надання земельних ділянок, передачу земельних ділянок у приватну власність та закріплення земельних ділянок за підприємствами, установами та організаціями» в частині передачі [PERSON] у постійне користування земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею серії ІФ №18-3/000014, виданого [PERSON] Яремчанською міською радою 16.10.1996 р. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що під час виконання робіт по інвентаризації земель було встановлено знаходження в смузі відведення залізниці земельної ділянки [PERSON], на якій побудовано гараж. Земельна ділянка відповідачу передана п.2 рішення Яремчанської міської ради від 20.02.1996 р. №14 для будівництва гаража. В тому місці ширина смуги відведення залізниці складає 20 м. Наведене рішення з частковим захопленням смуги відведення залізниці порушує право позивача на користування наданою земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху і суперечить чинному законодавству. Відповідно до правил ст.23 Закону України «Про транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту. До складу цих земель входять землі, надані під залізничне полотно та його облаштування. Згідно ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштування станціями та іншими будівлями. Згідно «Плану смуги відведення земель лінії Івано-Франківськ - Держкордон Львівської залізниці», ширина смуги відведення на 56 км ПК 3-4 перегону Делятин-Яремче складає 20 м. Ділянка [PERSON] починається на відстані 14 м від осі колії. Вилучення ділянки у позивача у встановленому порядку не проводилося. З позивачем також не погоджували ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення та погодження зовнішніх меж землекористування. На підставі оскаржуваного рішення [PERSON] було видано державний акт на право постійного користування землею, який повинен бути визнаний недійсним. Позивач просить визнати незаконним та скасувати п.2 рішення Яремчанської міської ради від 20.02.1996 р. №14 «Про вилучення, надання земельних ділянок, передачу земельних ділянок у приватну власність та закріплення земельних ділянок за підприємствами, установами та організаціями» в частині передачі [PERSON] у постійне користування земельної ділянки, визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею серії ІФ №18-3/000014, виданого [PERSON] Яремчанською міською радою 16.10.1996 р. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Він пояснив, що в 2011 р. було виявлено накладку земельної ділянки відповідача з ділянкою позивача. Місцева рада не надсилала позивачу оскаржуване рішення. Відповідач також не звертався до позивача з приводу погодження меж ділянки або будівництва гаража. Представник просить задоволити позов. Представник Яремчанської міської ради [PERSON] позов не визнав. Представник пояснив, що позивач не надав жодних документів на ствердження свого права на користування земельною ділянкою. Він вважає, що відповідач погоджував межі своєї земельної ділянки з позивачем і позивачу було відомо про оспорюваний державний акт та збудований гараж. Представник просить відмовити в позові в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Він пояснив, що позивачу було відомо про державний акт і про зведений гараж з 2004 р. Тоді до позивача підходив працівник позивача і запитував про документи на ділянку. Відповідач подав йому копію державного акта і відповідач знає, що той державний акт є у позивача. При виготовленні державного акта межі були погоджені з позивачем. Відповідач просить відмовити в позові, застосувавши строки позовної давності. Представник третьої особи пояснив суду, що відповідачу державний акт видано законно. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Поясненнями представника позивача, які стверджуються записами в матеріалах інвентаризації (т.1, а.с.15-24), у витязі із звітності (т.1, а.с.26-27), наказі (т.1, а.с.227-228), викопіюванні з кадастрового плану (т.2, а.с.2), земельно-кадастровому плані (т.2, а.с.4), встановлено, що на території Яремчанської міської ради позивач користується земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна. Поясненнями осіб, які беруть учать у справі і стверджуються записами в рішення (т.1, а.с.231-236), встановлено, що 20.02.1996 р. виконавчий комітет Яремчанської міської ради надав відповідачу [PERSON] земельну ділянку для будівництва гаража. Такі повноваження виконавчий комітет набув згідно рішення місцевої ради (т.2, а.с.11-13). На підставі вказаного рішення відповідач [PERSON] одержав державний акт на право постійного користування землею, що стверджується записами в державному акті (т.1, а.с.11-12). Поясненнями осіб, які беруть участь у справі і стверджуються записами в акті (т.1, а.с.13-14), схемі (т.1, а.с.22), фото таблицях (т.1, а.с.67), викопіюванні (т.2, а.с.2), встановлено, що земельна ділянка, яка надана в користування відповідачу [PERSON], накладається на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні позивача. Рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради від 20.02.1996 р. №14 в частині передачі [PERSON] у постійне користування земельної ділянки суперечить вимогам ст.19 та Глави 4 ЗК України (в ред.1992 р.), позаяк не було проведено вилучення ділянки. Тому оскаржене рішення і державний акт порушують права позивача. Відповідно до положень ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 4 ст.267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Поясненнями відповідача, які стверджуються показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], встановлено, що позивачу стало відомо про державний акт [PERSON] у 2004 р. В державному акті є записи про дату і номер рішення, на підставі якого видано акт. Вказана обставина стверджується і записами в акті обстеження (т.1, а.с.13-14) про державний акт відповідача [PERSON] Наведені докази дають підстави зробити висновок про те, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про оспорювані рішення і державний акт у 2004 р. Але з того часу пройшло більше, як три роки і підлягають застосуванню наслідки спливу строку позовної давності, про застосування якої заявили відповідачі. Тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.256, 257, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed