Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Військової частини [NUMBER] про визнання та поновлення права на безоплатну медичну допомогу та стягнення моральної шкоди в якому просить зобов`язати військовий госпіталь ( в/ч [NUMBER] ) визнати та поновити [PERSON] право на безоплатне отримання медичної допомоги, повернувши йому сплачені госпіталю за лікування кошти у розмірі 3979,08 та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20000 грн. Ухвалою суду від 20 липня 2018 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Так, представник відповідача Військової частини [NUMBER] надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши позовну заяву,\~відзив на позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім вимог встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~Виходячи із змісту ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та підтверджено документально, що позивач [PERSON] є ветераном війни та має посвідчення «учасника бойових дій», згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», має право на безоплатну медичну допомогу в госпіталях ветеранів війни, які підпорядковані обласним державним адміністраціям. З 02 по 12 квітня 2018 року знаходився на лікуванні у військовому госпіталі Полтавського гарнізону ( в/ч [NUMBER] ), де здійснив, на думку позивача, неправомірну плату за лікування. Військова частина [NUMBER] є військовим госпіталем, який фінансується з бюджету Міністерства оборони України. Так, надання медичної допомоги здійснюється згідно Інструкції про порядок надання медичної допомоги в закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, затвердженої наказом директора військово-медичного департаменту Міністерства оборони України №36 від 30.12.2015 року. Законодавством України та Інструкцією визначено категорія осіб, які мають право на безоплатне медичне забезпечення у військово-медичних закладах Міністерства оборони України, а саме Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ. Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до статей 5, 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» право на безоплатне користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України мають: особи, які бездоганно прослужили на військовій службі 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільненні в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД; інваліди І та ІІ групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; інваліди І та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і які мають вислугу військової служби 20 років і більше; \~ \~ \~ \~; \~ \~ \~ \~ військові пенсіонери, нагороджені медаллю «Ветеран Збройних Сил СРСР» за законодавством колишнього Союзу РСР; особи, які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України. Відповідно до пункту 1 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Згідно пункту 6 ст. 1 цього Закону, військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово- медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Водночас цією нормою не визначено, що перелічені категорії громадян приймаються на обстеження і лікування безоплатно. Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій, ветерани війни мають право на пільги, що стосуються медичного забезпечення, а саме: безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів; першочергове безоплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів); безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації вартості самостійного санаторно- курортного лікування визначаються Кабінетом Міністрів України. користування при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміні місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи; щорічне медичне обстеження і диспансеризація із залученням необхідних спеціалістів; першочергове обслуговування в лікувально-профілактичних закладах, аптеках та першочергова госпіталізація; виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи; Так доказів подачі позивачем під час лікування у військовій частині [NUMBER] (військовому госпіталі) документу, який надав право на безоплатне лікування, а саме посвідчення ветерана військової служби до суду не подано, крім того вказаний факт заперечує і відповідач, що вбачається з відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст.\~23,\~1167 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 2 п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснюється, що відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~чинні міжнародні договори підлягають застосуванню при розгляді справ судами. За вимогами п. 2 цієї\~Постанови, спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції\~або випливає з її положень, законодавством, що регулює такі зобов`язання і передбачає відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 5 вказаної Постанови, необхідно в кожній справі з`ясувати характер правовідносин сторін і встановити, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки такі вимоги мають похідний характер від вимог в задоволенні яких слід відмовити.

Outcome: dismissed