Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] 11.12.2017 р. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, у якому просив визнати за ним право власності на будинковолодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] Відповідач за первісним позовом [PERSON] 08.05.2018 р. подала зустрічний позов до [PERSON], у якому просила визнати за нею право власності на 1/4 частину спірного будинковолодіння [ADDRESS] Івано-Франківської області у порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] Ухвалою суду від 08.05.2018 р. зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первісним. Первісний позов [PERSON] обґрунтовував тим, що спірне будинковолодіння [ADDRESS] мало статус колгоспного двору, у якому станом на 01.04.1991 р. проживали [PERSON] - голова двору, його дружина [PERSON] та син [PERSON] Ці троє членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/3 частині. Після смерті [INFO] р. бабусі [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину спірного будинковолодіння, яку шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном прийняли спадкоємці за законом першої черги - чоловік [PERSON] та син [PERSON], ставши співвласниками будинковолодіння по 1/2 частині. Після смерті [INFO] р. [PERSON] спадщину прийняв батько позивача [PERSON], який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, батько став власником цілого спірного будинковолодіння, однак, свої права офіційно не оформив. Після смерті батька, що настала [INFO] р., позивач прийняв спадщину як єдиний спадкоємець за законом першої черги у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, відсутність правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє позивача можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що спірне будинковолодіння дійсно мало статус колгоспного двору, співвласниками якого у рівних частках були її батько [PERSON], мама [PERSON] та брат [PERSON] Після смерті матері належну їй 1/3 частину успадкували батько і брат, ставши співвласниками будинковолодіння по 1/2 частині кожен. Після смерті [INFO] р. батька [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому половину будинковолодіння, яку прийняли два спадкоємці за законом першої черги, а саме брат [PERSON], який постійно проживав разом із батьком, у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України та вона у порядку ст.1269 ЦК України, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] не визнає успадкованого нею права на 1/4 частину спірного будинковолодіння, вона змушена була заявити зустрічний позов. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримала і просила його задовольнити; зустрічний позов не визнала, посилаючись на те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв лише батько позивача [PERSON], просила у зустрічному позові відмовити. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні цей позов підтримала і просила його задовольнити; первісний позов визнала частково, не заперечувала щодо визнання за [PERSON] права власності у порядку спадкування за законом після смерті батька на 3/4 частини спірного будинковолодінння. Проти часткового задоволення первісного позову не заперечувала. Суд ухвалою від 08.05.2018 р. витребував з Тисменицької районної державної нотаріальної контори засвідчену копію спадкової справи № 28/2011 після смерті [PERSON] та засвідчену копію спадкової справи № 312/2017 після померлого [PERSON], які долучені до матеріалів справи. Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов - до повного задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що спірне будинковолодіння [ADDRESS] мало статус колгоспного двору відповідно до рішення виконавчого комітету Поберезької сільської ради народних депутатів № 38 від 26.10.1989 р. У будинковолодінні станом на 01.04.1991 р. проживали [PERSON] - голова двору, його дружина [PERSON] та син [PERSON] Ці троє членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/3 частині. Право власності на вказане будинковолодіння підтверджується відповідним записом у погосподарській книзі Поберезької сільської ради, який визнавався в якості акту органу влади (публічного акту), що підтверджує право власності. Однак, належний правовстановлюючий документ відсутній, реєстрація права власності не проводилась. Інвентаризаційна вартість спірного будинковолодіння на даний час складає 259831 грн. Вказані обставини, які сторонами не заперечувались, підтверджуються довідками виконкому Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.67-68), копією технічного паспорту на будинковолодіння (а.с.92-98). Після смерті [INFO] р. [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину спірного будинковолодіння, яку в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном прийняли чоловік померлої [PERSON] та син [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги, ставши співвласниками будинковолодіння по 1/2 частині. Після смерті [INFO] р. [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому половину спірного будинковолодіння, яку прийняли два спадкоємці за законом першої черги, а саме: син [PERSON] у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, який також звернувся до нотконтори із заявою про прийняття спадщини від 28.01.2011 р. (а.с.72), та дочка [PERSON] у порядку ч.1 ст.1269 ЦК України шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини від 30.03.2011 р. у передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк після відкриття спадщини (а.с.74). Відсутність правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє можливості позивача за первісним та позивача за зустрічним позовами оформити спадщину в нотаріальному порядку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Майно колгоспного двору відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності Відповідно до роз'яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Статею 100 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) визначалося, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Відповідно до п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р., реєстрації підлягали всі будинки та домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності та були розташовані в межах міст і селищ міського типу. Жодною інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у сільських населених пунктах. Закон України «Про власність» від 07.02.1991 р. також не передбачав обов'язкової державної реєстрації права власності. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого (ст.529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За загальним правилом закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість первісного позову у частині 3/4 будинковолодіння та обґрунтованість зустрічного позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, ст. 100, 120, 123, 529, 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст. 5, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: partial