Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить стягнути солідарно з останніх на свою користь заборгованість за кредитним договором № HAEHAU12180010 від 19.06.2006 у розмірі 54140,78 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.01.2015 складає 853258,69 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 19.06.2006 уклали кредитний договір HAEHAU12180010, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 20220,00 доларів США на термін до 18.06.2013, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 20220,00 доларів США. [PERSON] свої зобовязання не виконав, у звязку з чим станом на 22.01.2015 за кредитним договором має заборгованість - 54140,78 доларів США, яка складається з наступного: - 11480,75 доларів США - заборгованість за кредитом; - 15781,83 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 958,29 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 25919,91 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором HAEHAU12180010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки №1 від 19.06.2006 Позивачем направлено до позичальника та відповідача вимогу про погашення заборгованості, що останніми проігноровано. Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки ПАТ КБ «ПриватБанк» заявив позовні вимоги до кількох відповідачів в одній позовній заяві. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернулася із зустрічним позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа [PERSON], яким остаточно просить визнати поруку, встановлену договором поруки № 1 від 19.06.2006 такою, що припинилась. В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом зазначає, що за умовами кредитного договору HAEHAU12180010 від 19.06.2006 кредит надавався на строк до 18.06.2013 включно, а порушення по сплаті кредиту почались ще з 30.12.2008. Вважає, що шестимісячний строк, протягом якого можливо було звернутись до суду з позовною заявою до поручителя сплив, а дія поруки припинилась. Звертає увагу, що оскільки вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки не було пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, це зумовило припинення зобов'язання поручителя. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги первісного позову підтримав, просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Підтвердив обставини та вимоги, викладені в первісному позові. Щодо вимог зустрічного позову послався на пункт 12 договору поруки № 1 від 19.06.2006, яким передбачено, що поруки за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. За умовами кредитного договору HAEHAU12180010 від 19.06.2006 кредит надавався на строк до 18.06.2013 включно, а з позовом банк звернувся 09.05.2015, тобто в межах строку дії договору поруки. За таких умов, вважає підстав для задоволення зустрічного позову не має. Представник [PERSON] в судовому засіданні з вимогами первісного позову в частині заявлених вимог до [PERSON] не погодився, зазначивши, що порука, встановлена договором поруки № 1 від 19.06.2006 припинила свою дію. Просив застосувати строк позовної давності. В частині задоволення позовних вимог до [PERSON] не заперечує, вважає їх обґрунтованими. Підтримав викладені вище обставини зустрічного позову, який просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, відзиву на позовну заяву не надавав, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином. Суд, вивчивши доводи сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, вважає позовні вимоги первісного позову такими, що підлягають частковому задоволенню, вимоги зустрічного позову такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 19.06.2006 уклали кредитний договір HAEHAU12180010. Згідно договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 20220,00 доларів США на термін до 18.06.2013, що визнається сторонами. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Отже, свої зобов'язання позивач виконав повністю, надавши позичальнику кредит у вказаному розмірі. Натомість [PERSON] всупереч умов кредитного договору здійснював свої зобов'язання не належним чином у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість та станом на 22.01.2015 становить 54140,78 доларів США, з яких - 11480,75 доларів США - заборгованість за кредитом; - 15781,83 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 958,29 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 25919,91 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідачі належним чином повідомлялися про наявну заборгованості за кредитним договором № HAEHAU12180010 від 19.06.2006, але належним чином свої зобов'язання за договором не виконують. Такі обставини підтеврджено копіями кредитного договору від 19.06.2006, розрахунку заборгованості (а.с. 3-6,7-12,161-1640 Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Так, на час розгляду справи судом відповідачами не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 611 ЦК України порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1ст.548 ЦК України). Відповідач [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.01.2015 має заборгованість за кредитним договором. Також встановлено, що на забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № HAEHAU12180010 від 19.06.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 1 від 19.06.2006, відповідно до умов якого відповідач, як поручитель, на добровільних засадах прийняв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед позивачем по зобов'язанням відповідача [PERSON] з кредитного договору. У випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Відповідно до ч.1ст.543\~ЦК України в разі солідарного обов'язку відповідачів кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх відповідачів разом, так і будь-кого з них окремо. При цьому, відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.\~543\~ЦК України солідарні відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання, останнім свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення обов'язку боржника. Договір кредиту та договір поруки були узгоджені та підписані сторонами відповідно до вимог чинного цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На час розгляду справи судом відповідачами не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором № HAEHAU12180010 від 19.06.2006 у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачів від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Далі, частиною 3 ст.\~551\~ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст.\~551\~ЦК України з урахуванням положень статті 3\~ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та цивільно-процесуального законодавства щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Встановивши, що розмір неустойки (пені) 25919,91 доларів США значно перевищує суму основного боргу 11480,75 доларів США, що суперечить встановленим цивільним законодавством вимогам справедливості та розумності, суд вважає за необхідним зменшити розмір неустойки (пені) до суми основного боргу, що за курсом 15,767642 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.01.2015 складає 181024,36 грн., яка підлягає стягненню з позичальника [PERSON] Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суд України від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14. Стосовно клопотання представника [PERSON] про застосування строку позовної давності. Так, ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.\~258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені). У цьому разі позовна давність обчислюється від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, а також пеня, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, суд частково погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи із наступного. Звернення позивича до суду із вказаним первсним позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] по кредиту, процентам за користування кредитом, комісії за користуванням кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором відбулося 09.04.2015. Оскільки кредит виданий на термін до 18.06.2013, а з позовом банк звернувся 09.04.2015, вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом, комісії за користуванням кредитом підлягають стягненню за період з 09.04.2012 по 22.01.2015, вимоги щодо стягнення заборгованості з пені підлягають стягненню за період з 09.04.2014 по 22.01.2015. Згідно розрахунків заборгованості наданих представником позивача у судовому засіданні розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором в межах загального та спеціального строків позовної давності станом на 22.01.2015 року становить: 13238,42 доларів США, що за курсом 15,767642 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.01.2015 року складає 208738,67 грн. з яких - 3651,59 доларів США - заборгованість за кредитом; - 9323,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 263,06 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; та 104535,68 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Окремо, суд зазначає, що згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Згідно ст.3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому ст.4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня. Тобто, встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової для іноземної валюти, а тому пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні. Крім цього, згідно п.4.1. кредитного договору № HAEHAU12180010 від 19.06.2006 сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Отже, суд вважає вірним стягувати з відповідачів пеню в валюті «гривня». З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про стягнення заявленої ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором з позичальника [PERSON] в повному обсязі за винятком частини пені, яка була зменшена до суми основного боргу, та про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності. Далі, що стосується зустрічних позовних вимог про визнання поруки припиненою, то такі вимоги, на думку суду, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України). Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що договір поруки повинен бути визнаний припиненим, відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України, судом не приймаються до уваги, з наступних підстав. В разі не встановлення в договорі поруки строку припинення поруки вона припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимогу протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, визначеного кредитним договором строку повернення кредиту. Порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Частиною 2 ст.\~553\~ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до п. 12 договору поруки від 19.06.2006 сторони прийшли до згоди, що порука припиняється зі спливом п'яти років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором. Кінцевий строк повернення кредиту, встановлений кредитним договором № HAEHAU12180010 від 19.06.2006 18.06.2013. Позивач звернувся до суду з вимогою до поручителя 14.04.2015 до моменту припинення поруки 18.06.2018. Таким чином, вищевикладене свідчить про безпідставність вимог зустрічного позову, а тому суд відмовляє у його задоволенні. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial