Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до Енергодарського міського суду 15.12.2015 року з вищезазначеним позовом, в якому зазначає, що 30.05.2013 року він купив квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.05.2013 р. №4137682. У зазначену квартиру 03.06.205 року він зареєстрував свого знайомого - відповідача по справі [PERSON], однак відповідач у квартиру фактично не вселявся, його місце перебування позивачу невідомо, тому самостійно позивач не може зняти його з реєстраційного обліку. Реєстрація відповідача в квартирі позивача перешкоджає йому в реалізації своїх прав як власника житла, тобто у володінні і розпорядженні майном на свій розсуд. Просить суд усунути перешкоди в реалізації прав власника шляхом визнання відповідача втратившим право користування квартирою [ADDRESS] та зняття його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Справу розглянути за останнім відомим місцем проживання відповідача. У судове засідання з'явилась позивач не з'явився, надав на адресу суду, через канцелярію, письмову заяву у якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд їх задовольнити (а.с.30). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою пошти «за спливом терміну зберігання» (а.с.20, 24). Відповідно до п.9 ст.74 ЦПК України, відповідач викликався до суду через оголошення у газеті Запорізької обласної ради та обласної державної адміністрації «Запорізька правда» №2 від 21.01.2016р. (а.с.29). У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.31). Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі письмової заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Крім того, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Відповідно до ст.383 ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного столу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11,12.2003 р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.1 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з ти одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно до ст. З Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року за № 35 місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством. Договір найму не укладався. Відповідно до п.9 ст.110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Таким чином, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані стороною докази та норми матеріального права, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved