Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом в якому просить суд стягнути з відповідача 11000 доларів США боргу, 3% річних за прострочення суми боргу в сумі 413 доларів США та судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. Між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач позичив у нього 11000 доларів США із строком виплати боргу до 01.06.2016р. Проте, відповідач у визначений строк грошей позивачу не повернув, усні та письмову вимогу від 10.07.2017р. проігнорував. Останній уникає зустрічей з ним та телефонних розмов, а тому, він змушений звернутися з даним позовом до суду. Також, вважає, що з відповідача слід стягнути 3% річних за користування коштами, за період з 02.06.2016р. по 01.09.2017р., що становить 413 доларів США. Позивач та його представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що він не заперечує та визнає, що відповідач отримав від позивача в позику грошові кошти в сумі 11000грн. Однак, покликався на те, що позивач самостійно виправив строк повернення коштів з 01.06.2010р. на 01.06.2016р., що є підставою відмови в позові у зв`язку із застосуванням позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку). Частиною 2 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як передбачено ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч.2 ст.1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. З розписки вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] 11000 доларів США на термін до 01.06.2016р. Дана розписка також містить підпис свідка [PERSON] . Даний договір в силу ст.ст.202, 207 ЦК України є правочином, укладеним в письмовій формі та є підтвердженням тої обставини, що грошові кошти було передано боржнику. За таких підстав, дана сума позики підлягає стягненню з відповідача, оскільки відповідач порушив умови договору, своїх зобов`язань не виконав та в добровільному порядку не повернув позивачу у визначений строк грошових коштів. Також, позивачем 31.05.2017р. та 10.07.2017р. поштовим зв`язком направлено на адресу [PERSON] вимогу від 30.05.2017р. про повернення боргу в сумі 11000доларів США, яку останній отримав 18.07.2017р., що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Представник відповідача подав заяву про застосування позовної адвності до даних правовідносин. В той же час, стороною відповідача не спростовано, що виправлення в даті повернення коштів з 01.06.2010р. на 01.06.2016р. вчинено самим відповідачем та не доведено, що такі виправлення вніс позивач. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він познайомив сторін. У його присутності позивач в січні 2010 року позичив відповідачу 11000 доларів США, про що [PERSON] власноруч склав розписку. Він також підтвердив отримання грошових коштів у зазначеній сумі та проставив власний підпис у вказаній розписці. Позика була надана на декілька місяців. Після закінчення строку повернення коштів він та позивач почали розшукувати відповідача. Він допомагав позивачу, так як познайомив його з відповідачем і йому було незручно, що останній не повертає кошти. Приїхавши додому до нього, останній зобов`язався віддавати кошти частинами та виправив кінцеву дату повернення коштів. Щоб було зручніше, виправив рік у вказаній даті, а саме з «2010» на «2016». Суд враховую також і те, що представник відповідача визнав факт отримання відповідачем грошових коштів, згідно розписки від 01.06.2010р. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до курсу валют встановленого Національним Банком України на 13.07.2020р. 1 долар США - 26,9505грн. Отже, з відповідача слід стягнути 11000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.07.2020р. становить 296455,50грн. (11000 доларів США х 26,9505грн. (за один долар США). Також, згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд визнає також підставною вимогу позивача про стягнення з відповідача 3% річних за користування грошовими коштами та погоджується з наведеним ним розрахунком, починаючи з 02.06.2016р. по 01.09.2017р., а саме: 11000 доларів США х 457 днів прострочення зобов`язання х 3% / 365 днів = 413 доларів США, що в еквіваленті до гривні станом на день розгляду справи складає 11130,56грн. Що стосується вид валюти, яка підлягає стягненню, то суд враховує позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.01.2019р. у справі № 464/3790/16-ц, відповідно до якої суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Також, в даній постанові Суд дійшов висновку, що 3 % річних, передбачені ст.625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З врахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір, який сплачено ним за подання позову та заявлено про його ідшкодування.

Outcome: approved