Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, посилаючись на те, що не зважаючи на надані послуги теплопостачання в період з грудня 2013 року по серпень 2016 року , відповідач не здійснює їх оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 6620.11 гривень, інфляційні збитки у розмірі 1551,94 грн., трьох процентів річних у розмірі 247,03 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Відповідач добровільно заборгованість не сплачує, в зв*язку з чим позивач вимушений звертатися до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи є клопотання позивача, в якій останній просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно дост. 224 Цивільного процесуального кодексу України (даліЦПК України), суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч.2ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що у позивача, що надає послуги з теплопостачання, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім*я [PERSON] У відповідності до розрахунку заборгованості за надані послуги теплопостачання, за період з грудня 2013 року по серпень 2016 року по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] існує заборгованість в розмірі 6620,11 гривень. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09 серпня 2016 року відповідач [PERSON] продав належну йому на праві приватної власності квартиру номер [ADDRESS], [PERSON] на умовах передбачених цим договором. Як вбачається з довідки № 3324 від 19.08.2017 року виданої Бахмутською міською радою , громадянин [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2017 року позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу на надані послуги з теплопостачання з [PERSON] Згідно з п.5 ч.2ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору, що передбаченост.1 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року. Відповідно дост. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Позивач окрім стягнення заборгованості просить суд стягнути з відповідачів три проценти річних та втрати, пов'язані з інфляцією. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості, за яким три проценти річних за період з грудня 2013 року по серпень 2016 року складають 247.03 грн., втрати, пов'язані з інфляцією, становлять 1551.94 грн. Так, ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК Українияк спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач не здійснив оплату за послуги теплопостачання, надані позивачем, за період з грудня 2013 року по серпень 2016 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість, та на правовідносини, що виникли між сторонами, поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved