Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного та у встановленому порядку підписаного кредитного договору № 022/0806/12-061 від 09 серпня 2006 року, між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], згідно якого останній отримав кредитні кошти у сумі 30000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних на строк по 08 серпня 2024 року.\~ 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами переходить до АТ «Дельта Банк». З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором, [PERSON] за іпотечним договором №002/0806/12-061-Z-1 від 09 серпня 2006 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме:будівлю кафе та земельну ділянку, надану для комерційного використання (роздрібна торгівля та комерційні послуги) для обслуговування цієї будівлі кафе, що знаходиться за адресою с. Дубівці, вул. Миру, 3-А, Кіцманський район Чернівецька область та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Вказує, на те, що протягом дії кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, хоча неодноразово повідомлявся, шляхом направлення письмової вимоги про виконання взятих на себе зобовязань, в результаті чого станом на 28 липня 2015 року виникла загальна заборгованість в сумі 682357,36 гривень, яку в добровільному порядку відповідач не погашає, а тому просив задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказуючи на те, що заборгованість по кредитному договору виникла з травня 2014 року у звязку з тим, що відповідач перестав сплачувати кошти. Оскільки, між [PERSON] та банком був укладений договір іпотеки, банк звернувся в суд з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач та його представник позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що [PERSON] брав кредит у валюті. На даний час, його реальна заборгованість перед банком становить 5000 доларів, а сума яку заявляє банк, не є дійсною. Вказували на те, що [PERSON] звертався за реконструкцією, однак жодних дій з боку позивача не було. Крім того, ПАТ «Дельта Банк» позбавлено можливості брати кошти в рахунок погашення боргу у валюті. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, однак надіслав до суду пояснення, в якому просить задовольнити позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» повністю, вказуючи на те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» предмету іпотеки за заборгованістю, яка виникла за кредитним договором № 022/0806/12-061 укладеного між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк», права вимоги за яким перейшли до ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, знаходиться в забезпеченні у Національного банку України за зобовязаннями ПАТ «Дельта Банк» перед Національним банком України, тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На даний час існує заборгованість позивача перед Національним банком України, а тому кошти, які стягуються з відповідача у судовому порядку після отримання позивачем будуть перераховані Національному банку України в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитами рефінансування. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору № 022/0806/12-061 та договорів про внесення змін та доповнень до вказаного кредитного договору від 09 серпня 2006 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 30000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних на строк по 08 серпня 2024 року (т. 1 а.с. 4-11). З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором, [PERSON] за іпотечним договором №002/0806/12-061-Z-1 від 09 серпня 2006 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будівлю кафе та земельну ділянку, площею 0,0828 га, надану для комерційного використання (роздрібна торгівля та комерційні послуги) для обслуговування цієї будівлі кафе, що знаходиться за адресою с. Дубівці, вул. Миру, 3-А, Кіцманський район Чернівецька область. Предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконкомом Дубівецької сільської ради 14 липня 2006 року. Сторони домовилися, що заставна вартість майна становить 313100 гривень, що за курсом НБУ на день укладення цього договору становить 62000 доларів США (т. 1 а.с. 12-15). 29 травня 2009 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки №002/0806/12-061-Z-1 від 09 серпня 2006 року, згідно якого сторони домовилися, що заставна вартість майна становить 823200 гривень, що за курсом НБУ на день укладення цього договору становить 106900 доларів США (т. 1 а.с. 16). 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами переходить до АТ «Дельта Банк» (т. 1 а.с. 21-24). Зобовязання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за його користування відповідач за вказаним договором належним чином не виконував, як наслідок з розрахунку заборгованості по кредиту виданої банком вбачається, що станом на 28 липня 2015 року виникла загальна заборгованість в сумі 682357,36 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом 574959,95 гривень; сума заборгованості за відсотками 107397,40 гривень. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного законодавства у встановлений строк. Одним з видів забезпечення зобов'язання, згідно вимог ст.ст. 546, 549-552 ЦК України, є пеня - неустойка що стягується з боржника і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність визначає банківський кредит як будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З положень ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми та інше. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 1 ст.589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п.10.3 Договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя, в разі невиконання відповідачем своїх зобовязань по кредитному договору, одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна. Відповідно до приписів ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Виходячи з положень ч. 2ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст.33, ст.36, ч. 1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. До такої правової позиції прийшов і Верховний Суд України у своїй постанові від 11 грудня 2013 року ( справа № 6-124цс13). Пунктом 11 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотеко держателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також ів інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Пунктом 12.3 іпотечного договору передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому іпотекодержатель Статтею ст.35 ч.1 ЗУ «Про іпотеку», встановлено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Таким чином, законодавець зазначив необхідною умовою початку звернення стягнення на предмет іпотеки, надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення. З матеріалів справи вбачається, що згідно листа вимоги від 27 серпня 2015 року вих. №31.4-08/10432/15 відповідач повідомлявся про наявність заборгованості та виконання основного зобовязання та підставі умов Іпотечного договору (т. 1 а.с. 19). Суд відзначає, що сторони по справі, і відповідно іпотечного договору, передбачили вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, в частині можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки; - продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», з наданням іпотекодержателю права укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотеко держателя. Частина 1 статті 38 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Згідно ч.1 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Пунктом 12.3.2 Договору іпотеки передбачено продаж іпотекодержателем від свого імені предметі іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною, що буде встановлена , відповідно до висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовилися, що кандидатура незалежного експерта визначається іпотеко держателем. Так, згідно висновку субєкта оціночної діяльності ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» від 01 грудня 2015 року ринкова вартість будівлі кафе площею 229,6 кв.м., земельної ділянки площею 0,0828 га, загальною площею 229,6 кв.м., що знаходяться за адресою с. Дубівці, вул. Миру, 3-А, Кіцманський район Чернівецька область, та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14 липня 2006 року, становить 673560 гривень (т. 1 а.с. 66-68). Ухвалою Кіцманського районного суду від 17 березня 2016 року по справі призначено оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу на підставі заявленого клопотання відповідача про призначення повторної оціночної експертизи, у звязку з тим, що загальна площа заставного майна експертом занижена, так як згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії від 25 вересня 2009 року площа будівлі ресторанно-торгового комплексу становить 378,80 кв.м (т. 1 а.с. 121) Згідно наданого у судовому засіданні представником відповідача рішення Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 18 вересня 2009 року №61/10, вбачається, що свідоцтво про право власності на будівлю кафе, видане виконкомом Дубівецької сільської ради 14 липня 2006 року на імя [PERSON], визнано таким, що втратило чинність у звязку зі зміною складу майна (т. 1 а.с. 95). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 25 вересня 2009 року серії САВ №591970 [PERSON] на праві приватної власності належить будівлі ресторанно-торгового комплексу загальною площею 378,80 кв.м (т. 1 а.с. 91). Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, висновок субєкта оціночної діяльності ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» від 01 грудня 2015 року був проведений на підставі свідоцтва про право власності на будівлю кафе, виданого виконкомом Дубівецької сільської ради 14 липня 2006 року, яке втратило чинність. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №438 від 15 квітня 2016 року ринкова вартість будівлі ресторанно-торгового комплексу загальною площею 378,8 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0828 га за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район, с. Дубівці, вул. Миру, 3-а, становить 1972000 гривень (т. 2 а.с. 2-18). Даючи оцінку самому висновку судової будівельно-технічної експертизи, то суд вважає його достатньо обґрунтованим і з врахуванням матеріалів справи та вартості іпотечного майна, визначеною в самому договорі іпотеки, вважає, що вартість будівлі ресторанно-торгового комплексу та земельної ділянки, визначені судовим експертом є співмірною з розміром заборгованості боржника за кредитним договором. Враховуючи наведені норми закону та обставини справи суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог банку. Що стосується сплати судового збору, судом встановлено наступне. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» строком на три місяці. 08 квітня 2015 року тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно. 03 серпня 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації продовжено по 02 жовтня 2015 року включно (т. 1 а.с. 29-31). Згідно ч. 1 п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», який діяв до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» «484-VІІІ» від 22 травня 2015 року, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору. Частиною 6 статті 70 ЦПК України передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами звязку. З матеріалів справи вбачається, що подача позовної заяви здійсненна через поштове відділення 29 серпня 2015 року під час дії тимчасової адміністрації банку та до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» «484-VІІІ» від 22 травня 2015 року. Тому, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави судового збору, у розмірі встановленому ЗУ «Про судовий збір», що діяв на момент подачі позовної заяви. На підставі Закону України Про банки і банківську діяльність; ст.ст. 7,33, 35-37 Закону України «Про іпотеку»; ст.ст.526,530,578,590,610 ЦК України;

Outcome: approved