Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним в спірній квартирі зареєстрований відповідач, який з вересня 2017 року там не мешкає, речі відсутні, утриманням квартири не займається. Як вказує позивач, місце перебування відповідача йому невідомо, у зв`язку з чим в досудовому порядку вирішити спір неможливо. Враховуючи вказане, у зв`язку з неможливістю вирішення питання у досудовому порядку, [PERSON] звернувся до суду. Провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам надано строк для подання заяв по суті. Відзив відповідачем подано не було. Відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідност.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що позивач є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія рішення №745(а.с.7) та відповідь на запит КП «ЖУК»(а.с.8). Разом з ним в спірній квартирі зареєстрований відповідач(а.с.9), який з вересня 2017 року там не мешкає, речі відсутні, утриманням квартири не займається(а.с.22-23). [PERSON] мешкає зі своєю матір`ю, про що свідчить копія виконавчого листа про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання відповідача(а.с.14-15). Враховуючи вказане, у зв`язку з неможливістю вирішення питання у досудовому порядку, [PERSON] звернувся до суду. Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що факт того, що відповідач залишається зареєстрованим в спірній квартирі порушує його права, так як мешкає він в іншому місці з матір`ю, утриманням квартири не займається. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 64 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч. 4 ст. 71 ЖК Української РСР у випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Дослідивши всі наявні докази по справі, суд прийшов до переконання, що визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житлом не завдасть істотної шкоди його інтересам та не порушить його права. Судом встановлено, що понад установлений законом строк відповідач у спірному житлі не мешкає, особистих речей у житлі не має, участі у витратах по утриманню житла не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні житлом йому ніхто не чинив, з будь-якими вимогами про усунення перешкод в користуванні цим майном в установленому законом порядку не звертався. Такими чином, враховуючи встановлені судом обставини, що свідчать про те, що відповідач не проживає у спірному житлі понад установлений законом строк, та, беручи до уваги те, що відповідач відзиву не надав, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. Питання щодо судових витрат вирішуватися судом не буде, так як позивачем вимога щодо стягнення з відповідача судових витрат не заявлялася. На підставі наведеного та ст.ст. 9,64, 71 ЖК Української РСР,

Outcome: approved