Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням зміни та доповнення позовних вимог, просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням -квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності. В обґрунтування даного позову зазначав, що він є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04.03.1993р., виданим відділом приватизації житла. Інший співвласник є його мати, [PERSON], яка померла 10 серпня 2017 р. В даній квартирі зареєстровані окрім інших, відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Понад двадцять років відповідачі [PERSON] не проживає в квартирі, а відповідач [PERSON] тільки був зареєстрований і ніколи не проживав. Фактичне місце проживання відповідачів - [ADDRESS]. Відповідачі ніяких заходів по збереженню житла за собою не вживали; заходів по вселенню у квартиру не приймали. Відповідачі не проживають в квартирі, добровільно знятися з обліку не бажають, чим порушують його право як співвласника. Факт непроживання відповідачів у вказаній квартирі підтверджується свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчені в [PERSON] від 20.06.2017р. начальником КП «ЖЕО № 2». В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Додатково позивач зазначив, що інших доказів окрім наданих немає, раніше подане клопотання про виклик свідків не підтримав.\~\~ Відповідачі в судове засідання не з»явились, будучи повідомленими належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши позивача, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. За статтями\~3\~та\~4 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч.3, ч.4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1\~ст.13 ЦПК України\~вказує, що суд розглядає\~\~справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1\~ст.81 цього ж Кодексу\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,\~\~крім випадків встановлених\~\~цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.1993 року, виданим відділом приватизації житла, є власниками квартири [ADDRESS], (а.с.6). [PERSON], [INFO] померла 10 серпня 2017 року, свідоцтво про смерть серії І-КЕ №358949, актовий запис №1174 ( а.с.9). На даний час позивач [PERSON]. подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, свідоцтво про спадщину ще не отримав. Згідно довідки № [NUMBER] «ЖЕО №2» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: з 17.07.2017 року [PERSON] (правнучка), з 17.07.2017 року [PERSON] (невістка), з 19.02.1982 року [PERSON] ( син), з 14.11.1986 року [PERSON] ( невістка), з 03.12.2001 року [PERSON] (онук), з 15.02.1994 року [PERSON] (онука), з 08.05.2012 року [PERSON] (правнук), з 15.02.1994 року [PERSON] (правнук), з 21.02.1995 року [PERSON] (правнучка), а також була зареєстрована з 29.08.1980 року та знята з реєстрації у зв»язку із смертю [PERSON] ( а.с. 7). Вирішуючи предявлені позовні вимоги суд враховує розяснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, за якими члени сім»ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Згідно ч. 2\~ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, відповідно до\~ст.47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так,\~глава 23 Цивільного кодексу України\~встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт не проживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік. Оскільки позивачем не надано будь-яких доказів котрі б свідчили, про те, що відповідачі не проживають за вказаною адресою більше встановленого законом строку, їх речі в квартирі відсутні, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. При цьому суд не приймає до уваги акт від 20 червня 2017 року, засвідчений КП ЖЕО №2, де зазначено, що в квартирі [ADDRESS] відповідачі не проживають більше 20 років, так як він складений лише в червні 2017 року і не може свідчити про їх постійне не проживання більше встановленого строку . Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~розподіл судових витрат між сторонами здійснюється пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже оскільки суд відмовляє у задоволенні позову повністю, тому судові витрати з відповідача на користь позивача не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed