Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 108721 грн. 39 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 11 лютого 2009 року, з якої: 3214 грн. 99 коп. заборгованості за кредитом, 95069 грн. 86 коп. заборгованості за процентами, 4783 грн. 14 коп. пені та комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 5153 грн. 40 коп. (процентна складова). Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що відповідач відповідно до умов кредитного договору, який складається із «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку», «Правил користування платіжною карткою» отримав 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, останній умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі. Згідно відзиву від 21 травня 2018 року відповідач [PERSON] зазначає що позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно підписання відповідачем [PERSON], [PERSON] клієнта, «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку», що свідчило б про укладення у належній формі договору надання банківських послуг між ним та позивачем. Зазначена загальна сума заборгованості становить 108721 грн. 39 коп., яка складається із 3214 грн. 99 коп. заборгованості за кредитом, 95069 грн. 86 коп. заборгованості за процентами, 4783 грн. 14 коп. пені та комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 5153 грн. 40 коп. (процентна складова) є незаконно нарахованою, поза межами річного строку позовної давності. Заявляє про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до відповіді на відзив представник позивача [PERSON] підтримує позов, зазначаючи, що відповідач здійснював операції з кредитними коштами, умови договору останньому зрозумілі, по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на карту, видано карту, сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов обслуговування банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту карти, їх вид та срок дії визначено в Заяві та [PERSON] клієнта, тобто дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання. Пеня та штраф за неналежне виконання умов договору нарахована правомірно. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в\~порядку спрощеного\~позовного провадження . Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін відсутні. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247\~ЦПК\~України не здійснюється. \~ \~ \~ \~Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Положеннями ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України). Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положеннями ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно копії заяви від 11 лютого 2009 року [PERSON] зазначає про отримання у ПАТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг-кредитної картки. Дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» тип кредитної лінії-поновлювальний, базова процентна ставка в місяць-2,5%, строк внесення щомісячних платежів-до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 11 лютого 2009 року станом на 28 лютого 2018 року становить: 3214 грн. 99 коп. заборгованості за кредитом, 95069 грн. 86 коп. заборгованості за процентами, 4783 грн. 14 коп. комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 5153 грн. 40 коп. (процентна складова), погашення заборгованості здійснювалось з 24 квітня 2009 року, останнє погашення заборгованості вчинене 23 серпня 2015 року у сумі 4 грн. 22 коп.. Даний розрахунок відповідачем не спростований. У довідкі АТ КБ «ПриватБанк» від 11 липня 2018 року зазначено, що [PERSON] згідно умов кредитного договору від 11 лютого 2009 року отримав картки №5577213000292541, №4149437111405989, №5211537322126280, строк дії картки до 05.2016. Вказані докази, враховуючи положення ст.ст.207, 639, 1054 ЦК України, підтверджують укладення кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], даний договір виконувався відповідачем протягом тривалого часу, останнє погашення заборгованості вчинене ним 23 серпня 2015 року. Під час розгляду справи відповідачем подано заяву про застосування позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу. У пунктах 91-93 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Судом встановлено, що останній платіж відповідачем здійснено 23 серпня 2015 року у сумі 4 грн. 22 коп. З позовом до відповідача позивач звернувся до суду 02 квітня 2018 року. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом в межах позовної давності. З 21 травня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Докази на підтвердження виконання зобовязань\~ по договору відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобовязання не виконав, платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобовязання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов договору.\~\~\~ За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). \~У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В позові позивач просить стягнути з відповідача одночасно заборгованість за пенею та штрафи. Вимоги про стягнення на користь позивача 4783 грн. 14 коп. пені та комісії, які не розмежовані і не конкретизовані, не підлягають задоволенню з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями\~ст.61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказане відповідає правовій позиції Верховного суду України від 21 жовтня 2015 у справі № 6-2003цс15. За таких обставин на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 3214 грн. 99 коп. заборгованості за кредитом, 95069 грн. 86 коп. заборгованості за процентами, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 5153 грн. 40 коп. (процентна складова), всього 103938 грн. 25 коп.. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 108721 грн. 39 коп., судом стягнуто 103938 грн. 25 коп., тобто позовні вимоги задоволені на 95,60% (103938,25 х 100 : 108721,39=95,60), що є підставою для стягнення на користь позивача із відповідача 1684 грн. 47 коп. судового збору (1762 х 47,69 : 100 =1684,47).

Outcome: partial