Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 31.03.2014 року позивачка, [PERSON] та відповідачка, [PERSON], домовилися про продаж частини житлового будинку по [ADDRESS] в м. Фастові. У цей же день з метою забезпечення виконання умов договору купівлі-продажу позивачкою передано відповідачці завдаток у розмірі 1000 дол. США. На підтвердження отримання вказаних коштів відповідачка надала власноручно написану розписку, згідно якої вона взяла на себе зобов'язання продати позивачці частину будинку. Термін виконання зобов'язання вказаний 01.05.2014 року. Відповідачкою не передано всі необхідні документи нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу, тому між сторонами не укладено договору купівлі-продажу, що на думку позивача сталося з вини відповідачки. Позивачка та її представник в судовому засіданні просили позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, оскільки вважають що договір купівлі-продажу не було укладено з вини позивачки. Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 31.03.2014 року [PERSON] та [PERSON], домовилися про продаж частини житлового будинку по [ADDRESS] в м. Фастові. З метою забезпечення виконання усної домовленості позивачкою передано відповідачці кошти у розмірі 1000 дол. США. На підтвердження отримання вказаних коштів відповідачка надала власноручно написану розписку, в якій вказано, що вона бере завдаток в сумі 1000 дол. США і зобов'язується продати [PERSON] частину будинку, який знаходиться по адресу: [ADDRESS] в м. Фастові, а решту суми, яка складає 25000 дол. США отримати при договорі купівлі-продажу в нотаріуса у строк до 01 травня 2014 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що влітку 2014 року позивачка дала завдаток за купівлю половини будинку [PERSON]. Співвласниця іншої частини будинку не бажала давати [PERSON] дозвіл на продаж суміжної частини будинку, проте свідок вмовила її. Коли сусідка, співвласниця будинку прийшла до нотаріуса надати дозвіл, перетелефонувала позивачка і повідомила, що відповідачка відмовилась від укладання договору купівлі-продажу. В час призначений для укладання угоди відповідачка до нотаріуса не з'явилася, лише зателефонувала і запитала чи з'явилася сусідка. Про інші обставини даному свідку не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою відповідачки, однак проживає не поруч з будинком, а на сусідній вулиці. В 2014 році свідок дізналась про продаж відповідачкою належної їй частини будинку, за адресою по [ADDRESS] в м. Фастові. Зі слів [PERSON] свідку стало відомо про те, що позивачка не з'являється для укладання договору купівлі-продажу. Позивачку біля будинку свідок не бачила. Відповідно до ст.571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. В цьому проявляється забезпечувальна сутність завдатку, а також основна відмінність завдатку від авансу: в разі невиконання зобов'язання, в рахунок якого переданий аванс, він підлягає поверненню стороні яка його сплатила. Отже, законодавство тлумачить цю норму Цивільного кодексу України, як таке, що завдатком може бути забезпечено лише зобов'язання, що випливає з договору. Інакше кажучи, позадоговірні зобов'язання завдатком не забезпечуються. Оскільки сторони лише домовилися укласти договір купівлі-продажу, але не оформили належним чином попередній договір, сплачені в рахунок виконання домовленості платежі визнаються не завдатком, а авансом і підлягають поверненню в тому розмірі, в якому вони надавалися. Тому, суд вважає передану суму коштів - авансом, яка підлягає поверненню позивачу. Що стосується стягнення моральної шкоди, то частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частини третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що їй завдано моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних відповідачем, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: partial