Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 106-014/ФК-08 від 13 березня 2008 року, посилаючись на те, що згідно вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 101 000 грн. зі сплатою 15,3 % річних. Внаслідок неналежної сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами та погашення кредиту станом на 19 травня 2014 року за ним наявна заборгованість в загальній сумі 168 553 грн. 15 коп. [PERSON], як поручитель згідно договору поруки відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав наведених в письмових запереченнях на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення в солідарному порядку з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 106-014/ФК-08. Окрім того, 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банку», в тому числі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 106-014/ФК-08 від 13 березня 2008 року. Відповідно до п. 4.1 Договору про передачу активів в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, «Укрпромбанк» передає (відступає) «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого «Дельта Банк» замінює «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі «Укрпромбанком» «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, «Дельта Банку» переходить (вступається) права вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків кредитними та забезпечувальними договорами. У зв`язку із чим ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитними зобов`язаннями які виникли у [PERSON] за кредитним договором № 106-014/ФК-08 від 13 березня 2007 року. За кредитним договором № 106-014/ФК-08 (а.с.6-12), банк надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в сумі 168 553 грн. 15 коп., з кінцевим терміном повернення 10 березня 2023 року. Умовами п. 1.5. договору передбачено обов'язок позичальника сплатити банку проценти за користування кредитом в розмірі 15,3 % річних. Згідно п. 2.4. договору відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання до 20 числа кожного місяця, здійснювати погашення частини кредиту в сумі не менш як 561 грн. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, позичальник належно їх не виконував, що підтверджується довідкою про стан заборгованості від 19 травня 2014 року (а.с.16). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 19 травня 2014 року проведено розрахунок заборгованості за договором № 106-014/ФК-08 від 13 березня 2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за кредитом в розмірі 168 553 грн. 15 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 95 951 грн., заборгованість за відсотками - 72 602 грн. 15 коп. За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Будь-яких доказів, які б спростовували заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язання по кредитному договору № 106-014/ФК-08 від 13 березня 2008 року, між банком та відповідачем [PERSON] 13 березня 2008 року укладено договір поруки № 106-014/Zфпор-08 (а.с.15) відповідно до якого, в п. 1 поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання боржником [PERSON] зобов'язань за наведеним кредитним договором. У зв'язку з чим, поручитель за вимогою банку повинен нести солідарну з позичальником відповідальність. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як вбачається із матеріалів справи позивач використав своє право вимоги поверення боргу достроково та листом за вих. № 17.5/1998/12 від 22.03.2012 року надіслав поручителю вимогу погасити заборгованість. Однак з позовом до суду банк звернувся лише в червні 2014 року, тобто порука [PERSON] є припиненою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а заборгованість підлягає стягненню тільки з позичальника [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 526, 527, 530, 554, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial