Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому поставив питання про стягнення з відповідачки 134006,13 грн., як безпідставно отриманих коштів. Заявлені вимоги мотивовані тим, [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Східною об`єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області. Державну службу з останньою було припинено на підставі наказу Східної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 15.05.2017 №124-о «Про звільнення [PERSON] ». Відповідно до списку перерахування в банк № 113 [PERSON] 19.12.2017 на виконання рішення суду по справі № 820/2304/17 виплачено 134006,13 грн (нарахована сума: 151838,4 + 14812,85 = 166651,25; утримані податки та збори, у т.ч. профвнески: 32645,12 сума до виплати: 166651,25-32645,12= 134006,13). Однак, постановою Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 820/2304/17 касаційну скаргу Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області задоволено, скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2017, ухвалено по справі нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.08.2019 у справі № 820/2304/17, право [PERSON] на отримання середнього заробітку за час відсторонення від посади підлягає реалізації у інший спосіб. Тому, у спірних правовідносинах підстава, на якій [PERSON] отримала грошову виплату , відпала, оскільки судом касаційної інстанції рішення судів попередніх інстанцій були скасовані. Ухвалою суду від 25.03.2020 року справа призначена до розгляду у спрощеному провадженні. Відповідач [PERSON] 10.04.2020 року надала до суду відзив, в якому вимоги позовної заяви не визнала. Просила відмовити у задоволені позову. Вказав, що кошти в сумі 134006,13 грн. отримані за наслідками виконання судового рішення по справі 820/2304/17. Тому вважати вказані кошти безпідставно отриманими немає підстав. Крім того, посилаючись на ч.1 ст. 1215 ЦК України вказала на те, що не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата, і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, тощо надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку набувача. Також зазначила, що вказаний спір вже було вирішено в порядку КАС України, а саме 01.10.2019 ГУ ДПС України зверталось до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про поворот виконання судового рішення, в якому просило в порядку повороту виконання стягнути з неї на користь ГУ ДПС України в Харківській обл. суму коштів, яка була безпідставно стягнута в ході виконання рішення у справі №820/2304/17. Ухвалою Харківського окружного апеляційного суду від 09.10.2019, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019, у задоволенні заяви відмовлено, з тих підстав, що висновки суду касаційної інстанції про відмову в задоволенні позову не ґрунтуються на тому, що позивачем було повідомлено завідомо неправдиві відомості або підроблені документи, як це передбачено вимогами ч.1 ст.381 КАС України для повороту виконання судового рішення. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] 10.04.2020 року надала клопотання до суду про закриття провадження по справі, у зв`язку з тим, що спір повинен розглядатись за нормами адміністративного судочинства. Відповідач [PERSON] 13.04.2020 року надала апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду на ухвалу про відкриття провадження у справі. 29.04.2020 року Харківський апеляційний суд апеляційну скаргу повернув апелянту. Представник позивача 04.05.2020 року надав відзив до суду, де зазначає, що вказаний спір виник у зв`язку з необхідністю стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів, та є наслідком розгляду справи № 820/2304/17. Право ГУ ДПС у Харківській області на поворот виконання судового рішення законодавчо обмежене. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова 29.05.2020 року клопотання відповідача про закриття провадження залишено без задоволення. Представник позивача у судовому засідання підтримав позов, та просив задовольнити. Представник відповідача заперечував, щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові документи, подані у розпорядження суду, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Східною об`єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, правонаступником якої на теперішній час відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 296 та від 19 червня 2019 року № 537 виступає Головне управління ДПС у Харківській області залі - ГУ ДПС у Харківській області). Державну службу з останньою було припинено на підставі наказу Східної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 15.05.2017 №124-о «Про звільнення [PERSON] ». На розгляді в судових органах перебував спір за позовом [PERSON] до Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, в якому вона просила стягнути на свою користь середній заробіток за час відсторонення від посади у зв`язку із обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення за період з 03.06.2013 по 01.06.2017 сумі 151838,4 грн, грошову компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 14812,85 грн та моральну шкоду у сумі 10000 гривень (справа № 820/2304/17). Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2017 у справі №820/2304/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2017, позов [PERSON] задоволено в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час відсторонення від посади та грошової компенсації за невикористані відпустки. Судове рішення по справі № 820/2304/17 було виконано відповідачем шляхом видання наказу від 14.12.2017 № 34-ф, відповідно до якого [PERSON] підлягають нарахуванню і виплаті вищевказані грошові суми. Відповідно до списку перерахування в банк № 113 [PERSON] 19.12.2017 на виконання рішення суду по справі № 820/2304/17 виплачено 134006,13 грн (нарахована сума: 151838,4 + 14812,85 = 166651,25; утримані податки та збори, у т.ч. профвнески: 32645,12; сума до виплати: 166651,25-32645,12= 134006,13). Однак, постановою Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 820/2304/17 касаційну скаргу Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області задоволено, скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2017, ухвалено по справі нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.08.2019 у справі № 820/2304/17, право [PERSON] на отримання середнього заробітку за час відсторонення від посади підлягає реалізації у інший спосіб. В свою чергу, з роботодавця може бути стягнутий втрачений державним службовцем заробіток за час незаконного відсторонення від посади виключно у випадку, якщо таке відсторонення здійснювалося в межах дисциплінарного провадження за рішенням керівника державної служби (суб`єкта призначення). З огляду на викладене, грошову суму в розмірі 134006,13 грн [PERSON] набула безпідставно. Ухвалою з питань повороту виконання судового рішення Харківським окружним адміністративним судом було відмовлено, з тих підстав, що висновки суду касаційної інстанції про відмову в задоволенні позову не ґрунтуються на тому, що позивачем було повідомлено завідомо неправдиві відомості або підроблені документи, як це передбачено вимогами ч.1 ст.381 КАС України для повороту виконання судового рішення. Таким чином, заперечення відповідача в частині того, що ухвалою Харківського окружного апеляційного суду від 09.10.2019, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019, даний спір вже вирішений, суд не бере до уваги, оскільки в даному випадку суд не вирішує повторно питання повороту виконання судового рішення, як це було вирішено в порядку КАС України, тоді як предметом позову є стягнення безпідставно набутих коштів. У спірних правовідносинах підстава, на якій [PERSON] отримала грошову виплату в сумі 134006,13 грн, відпала, оскільки судом касаційної інстанції рішення судів попередніх інстанцій у справі № 820/2304/17 були скасовані. Зазначена обставина, відповідно, породжує для останньої обов`язок повернути роботодавцеві ці грошові кошти. Суд не бере до уваги заперечення відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, а саме, що заробітна плата, яка не підлягає поверненню відповідно до п.1ч.1 ст.1215 ЦК України. Так, вказана стаття передбачає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Сума заробітку, на отримання якого працівник може набути право внаслідок відсторонення від посади на час здійснення кримінального провадження, не є заробітною платою в розумінні ст. 1 Закону України «Про оплату праці», а класифікується законодавцем як збитки, на відшкодування яких працівник може набути право на підставах, встановлених Законом № 266/94-ВР (у період відсторонення від посади працівник роботу не виконує). Більш того, виплата на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 134006,13 грн проводилася роботодавцем не на добровільних засадах, а з метою виконання судового рішення у справі № 820/2304/17. Виходячи з викладеного, даючи оцінку вищезазначеним доказам, враховуючи надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved