Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд з вищевказаним позовом, в якому просить постановити рішення, яким визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №5 в будинку № 34 по вул. Л.Чайкіної в м. Покров Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві приватної власності належить житлова квартира [ADDRESS], в яку вона зареєструвала колишнього чоловіка [PERSON] Коли шлюбні відносини з відповідачем були припинені, відповідач обіцяв написати заяву про зняття з реєстрації в її квартирі, однак своєї обіцянки не виконав. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. У процесі розгляду справи, позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У той же час 17.09.2018р. від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до суду повторно не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив та заяву про перенесення слухання не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] належить квартира №5 житлового будинку № 34 по вул. Л.Чайкіної м. Покров Дніпропетровської області (а.с.8-9). Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якої позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.9а,11). Згідно довідки МКП «Житлкомсервіс» [PERSON] до членів сімї відповідача не належить. Так, згідно рішення Орджонікідзевського міського суду від 06.12.2013р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Із долучених до матеріалів справи актів МКП «Житлкомсервіс» від 20.06.2018р., 21.01.2017р., 04.07.2017р., 14.07.2016р. та 29.10.2015р. слідує, що в житловій квартирі по вул. Л.Чайкіної, 34/5 зареєстрований, але з 2013 року не проживає [PERSON] (а.с. 12-16). Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази, згідно яких відповідач [PERSON] проживав до 2013 року за адресою [ADDRESS]. Проте, у подальшому із даної квартири виїхав та більше там не проживає. Місце знаходження відповідача на даний час йому не відоме. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала на те, що вона є сусідкою позивача і знає, що [PERSON] проживав за адресою [INFO] до 2013 року. Однак, після розлучення відповідач залишив своє мешкання та більше там не проживає. Статтями\~47,\~48 Конституції України\~закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного [PERSON] України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved