Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником 50/100 частин квартири [ADDRESS], згідно Договору дарування від 09.03.2005 р. Крім того, зазначає, що на праві спільної сумісної власності йому належить частина з 35/100 частин квартири, оскільки купівля даної частини квартири була здійснена відповідачем в період перебування сторін у шлюбі. Разом з тим, відповідач чинять перешкоди в користуванні власністю, не допускає його до квартири чим порушує його права. В судовому засіданні позивач та його представник не з'явились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась повторно, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином за останнім відомим місцем проживання, про причини своєї неявки суд не повідомила. За викладених обставин, суд вважає розглянути справу за відсутності відповідача у заочному порядку, оскільки представник позивача не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони є співласниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до Договору дарування від 09.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], позивачу на праві власності належить 50/100 частин квартири [ADDRESS], а відповідачу 15/100 частин даної квартири (а.с. 3-4). Крім того, відповідно до Договору купівлі-продажу від 15.09.2005, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], відповідач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем, придбала 35/100 частини квартири, що є спільною сумісною власністю сторін (6-7). Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Незважаючи на наявність зареєстрованого права власності на 50/100 частини у квартирі [ADDRESS], також норми ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, відповідач перешкоджає позивачу в користуванні квартирою. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Окрім того, пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про вселення підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою - відмовляється надати ключі від квартири. Крім того, позовні вимоги в частині визначення порядку користування житловим приміщенням також підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з технічного паспорту, квартира [ADDRESS] загальною площею 73,9 кв.м. та житловою площею 50,3 кв.м, складається з трьох житлових кімнат площею 21,8 кв. м., 16,7 кв.м. та 11,8 кв. м., кухні площею 6,6 кв. м, санвузол площею 7,1 кв.м. та коридору - площею 9,1 кв. м (а.с. 10-11). Відповідно до положень ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно з ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійснені. Виходячи з площі спірної квартири, розмір кожної з кімнат, найменша з яких становить 11,8 кв.м., розмір частки відповідача у спільній частковій власності, наявні правові підстави для задоволення позову. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved