Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, покликаючись на те, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір №б/н від 17.02.2012 року, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, стверджує, що відповідач належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 30.04.2016 становить 21627,55 грн., та включає в себе 1982,44 грн. заборгованості за кредитом, 15139,04 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1006,07 штраф (процентна складова). Просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, не заперечує проти проведення судового засідання в порядку заочного розгляду з постановленням заочного рішення. Тому суд вважає, що справу слід слухати у відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду. Відповідач в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду. Заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було.На підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 17.02.2012 Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір №б/н, згідно з яким Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» надало відповідачеві кредит в сумі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір укладено шляхом підписання відповідачем заяви про надання кредиту та його ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг. У відповідності до частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до приписів статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.02.2012, за яким станом на 30.04.2016 становить 21627,55 грн., та включає в себе 1982,44 грн. заборгованості за кредитом, 15139,04 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1006,07 штраф (процентна складова) /аркуш справи 6-7/. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з частиною першою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов'язання за кредитним договором від 15.05.2007 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами. Згідно зі статтею 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved