Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до Відділу приватизації Державного житлового фонду Галицького району Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності та зобов'язання до вчинення дій, посилаючись на те, що він проживає на [ADDRESS] та використовує горище (мансардне приміщення), загальною площею 24,9 кв.м, у цьому будинку для господарських потреб з 2002 року. Зазначає, що при зверненні до відповідача - Відділу приватизації Державного житлового фонду Галицького району про оформлення права власності на спірні приміщення йому було відмовлено всупереч Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та ЦК України, у зв'язку з відсутністю висновку про оціночну вартість майна та доказів приватизації квартири у будинку. Просить суд визнати за ним право власності на нежитлові приміщення площею 24,9 кв.м, які знаходяться на [ADDRESS] та позначені на поверховому плані під індексами 10-1 площею 6,4 кв.м, 10 -2 площею 10,6 кв.м, 10-3 площею 3,8 кв.м і 10-4 площею 4,1 кв.м, а також зобов'язати відповідача - Реєстраційну службу ЛМУЮ зареєструвати за ним відповідне право. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача - Відділу приватизації Державного житлового фонду Галицького району Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради - в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача, від яких надійшли відповідні заяви, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Представник відповідача - Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції у судовому засіданні проти позову заперечила, надавши пояснення про те, що позивач немає права на звернення з такими вимогами, оскільки будинок перебуває у комунальній власності, а також у зв'язку із відсутності згоди власників усіх квартир у цьому житловому будинку. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 2002 року використовує мансардне приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 24,9 кв.м, позначене на поверховому плані під індексами 10-1 площею 6,4 кв.м, 10 - 2 площею 10,6 кв.м, 10-3 площею 3,8 кв.м і 10-4 площею 4,1 кв.м, згідно з даними поверхового плану ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 29.11.2002 року, для господарських потреб з 2002 року. Позивач звернувся у Відділ приватизації Державного житлового фонду Галицького району зі заявою про оформлення права власності та видачу свідоцтва на приміщення мансарди на [ADDRESS]. Листом №76 від 04.03.2013 року стверджено, що позивач дійсно користується з 2002 року вказаним нежитловим приміщенням, в органах реєстрації речових прав не зареєстроване та може належати позивачеві на праві власності. Проте поставлене питання не може бути вирішено позитивно, оскільки не подано документів про майнову приналежність квартири позивача та висновку про оціночну вартість приміщення мансарди. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Частиною 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно з положенням ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). З огляду на викладене, оскільки позивач правомірно використовує мансардне приміщення, розташоване на [ADDRESS] протягом тривалого часу, не порушуючи при цьому права та інтереси третіх осіб, оскільки приміщення є самостійним об'єктом цивільних прав та індивідуально-визначеним майном, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved