Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до відповідачів із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що за ним на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.01.2014 року ( 31.03.2014 року набрало законної сили) визнано право власності на нерухоме майн - збірно-розбірний металевий кіоск розміром 4х3.65 м. площею 14.6 кв.м, що знаходиться в м.Первомайську по вул. Радянській , 8 (автовокзал). Зазначеним рішенням також було зобовязано відділ Державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області виключити з акту опису й арешту майна від 11.10.2011 року, винесеного в межах виконавчого провадження № 28130900 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-987/2011, виданого 04.08.2011 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області збірно-розбірний металевий кіоск для продажу продовольчих товарів розміром 4х3,65 м. загальною площею 14,6 кв.м. на території автовокзалу по вул. Радянській, 8 в м. Первомайську, який зазначений державним виконавцем в акті під № 1 як торгівельний контейнер приблизною площею 14 кв.м. синьо-червоного кольору, що знаходиться на території автовокзалу; визнано недійсним Свідоцтво про придбання рухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, видане приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON] 03.12.2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 2534, згідно якого зареєстровано право власності на зазначений вище кіоск за [PERSON]. На теперішній час позивачу стало відомо, що 28.12.2016 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської обалсті [PERSON] було посвідчено договір дарування збірно-розбірного металевого кіоску для продажу продовольчих товарів, який на час укладання договору знаходиться на території автовокзалу по вулиці Миколи Вінграновського (колишня назва Радянська), № 8 (вісім) місто Первомайськ Миколаївської області. Згідно вказаного договору [PERSON] (дарувальник) передав безоплатно та без будь-яких умов у власність [PERSON] (обдарованому) вищевазаний збіроно-розбірний металевий кіоск. Позивач вказує, що відповідачу [PERSON] достовірно було відомо, що власником оспорюваного кіоску є саме позивач, а при укладанні вказаного правочину відповідачем було надано недостовірні дані нотаріусу щодо дійсного власника. На підставі вказаного позивач вважає, що порушено його право власності, а тому просить визнати договір дарування від 28.12.2016 року недійсним, як такий що порушує публічний порядок. Представники позивача [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Відповідачі позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що за позивачем визнано право власності розбірний металевий кіоск розміром 4х3.65 м. площею 14.6 кв.м, що знаходиться в м.Первомайську по вул. Радянській , 8 (автовокзал), вказане підтверджується рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області(справа № 484/4460/13-ц) від 10.01.2014 року, що набрало законної сили 31.03.2014 року. Крім того, вказаним рішенням зобовязано відділ Державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області виключити з акту опису й арешту майна від 11.10.2011 року, винесеного в межах виконавчого провадження № 28130900 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-987/2011, виданого 04.08.2011 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області збірно-розбірний металевий кіоск для продажу продовольчих товарів розміром 4х3,65 м. загальною площею 14,6 кв.м. на території автовокзалу по вул. Радянській, 8 в м. Первомайську, який зазначений державним виконавцем в акті під № 1 як торгівельний контейнер приблизною площею 14 кв.м. синьо-червоного кольору, що знаходиться на території автовокзалу; визнано недійсним Свідоцтво про придбання рухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, видане приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON] 03.12.2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 2534, згідно якого зареєстровано право власності на зазначений вище кіоск за [PERSON]. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 28.12.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6547, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], [PERSON] (дарувальник) передав безоплатно та без будь-яких умов у власність [PERSON] (обдарованому) вищевазаний збіроно-розбірний металевий кіоск для продажу продовольчих товарів, який на час укладання договору знаходиться на території автовокзалу по вулиці Миколи Вінграновського (колишня назва Радянська), № 8 (вісім) місто Первомайськ Миколаївської області. Відповідно до п. 2 вище вказаного договору дарування торгівельний павільйон має характеристики: загальна площа - 14 кв.м., будівельний обєм - 35 куб. м., висота павільйону - 2.5 м. група капітальності - 2 , фундамент - без фундамента монополітна зелізобетонна площадка, стіни і перегородки - металеві з утеплювачем, каркас - металеві стійки і ферми, підлоги - листи ДСП, лінолеум, покрівля покрівля - односкатна, метало-профіль, отвори - металопластикові , оздоблювальні роботи - стіни обшиті листами ДСП, інженерне устаткування - електроосвітлення. Крім того, у 3 пункті вказаного договору зазначено, що належність дарувальнику кіоску підтверджується Свідоцтвом про придбанння рухомого майна з прилюдних торгів, виданого [PERSON], приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області 03.12.2012 за реєстровим № 2534. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторонам (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Ст. 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України). Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Спірний договір дарування стосується сфери приватноправових відносин. Позивачем надано достатні докази, а саме рішення суду від 10.01.2014 року, що набрало законної сили 31.03.2014 року, на підтвердження факту порушення публічного порядку. Отже, із вищевказаних обставин справи вбачається, що [PERSON], знаючи про існування рішення, оскільки особисто був присутній в судовому засідання при розгляді справи № 484/4460/13-ц, скориставшись ситуацією, незаконно здійснив правочин, який не мав права здійснювати. На підставі вищевказаного позовні вимоги в цій частині є законними, обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення судового збору знайшли своє підтвердження, оскільки останнім надано оригінал квитанції про сплату судового збору у сумі 640 грн., а тому в силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в солідарному порядку судовий збір. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів витрат по наданню правової допомоги суд дійшов висновку, що вони є не доведеними, оскільки позивачем не надано доказів, які підтверджують їх сплату із зазначенням суми таких витрат.

Outcome: partial