Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Відповідачки та просить встановити йому спосіб участі у вихованні малолітніх дітей [PERSON]. [INFO], та [PERSON], [INFO] наступним чипом: кожну суботу та неділю місяця з 12.00 по 18.00 без присутності [PERSON] та родичів з її сторони. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10.09.2011 р. між ним та Відповідачкою було укладено шлюб. 29.12.2011 в шлюбі народилися [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2013 шлюб між Сторонами було розірвано. Спільне проживання Сторони припинили ще раніше - з вересня 2009 року. Діти на теперішній час проживають з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З перших днів окремого проживання Сторін Відповідачка перешкоджала спілкуванню Позивача з їх дітьми. З метою встановлення порядку участі у вихованні дітей, Позивач звернувся до органу опіки та піклування Бабушкінського району, оскільки на той час Відповідачка проживала в цьому районі. Коли позивач збирав необхідні документи, Відповідачка змінила місце свого проживання та місце проживання дітей, не попередивши Позивача, на телефонні дзвінки не відповідала. Позивач шукав Відповідачку та дітей через знайомих, друзів. В травні 2013 року йому стало відомо, що [PERSON] з синами мешкає за вказаною адресою: повертаючись з роботи додому, побачив, що Відповідача та її матір [PERSON] гуляють з дітьми Сторін на дитячому майданчику. Коли Позивач став підходити, Відповідачка та її матір стали тікати з дітьми, вони навіть не змогли поговорити. Після даного випадку матір Відповідачки написала на Позивача заяву до Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про нанесення їй тілесних ушкоджень, порушили кримінальне провадження проти Позивача, його судили та визнали винним у вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України. Після невдалих спроб домовитися з Відповідачкою про його зустрічі з дітьми, в жовтні 2013 р. Позивач звернувся з заявою до органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради з метою визначити йому спосіб участі у вихованні дітей. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 324 від 25.10.2013 р. Позивачу було встановлено порядок побачень таким чином: першу та третю суботу місяця з 09.00 год. до 18.00 год. Але Відповідачка рішення виконавчого комітету не виконує, жодного разу Позивач не мав змоги побачитися з дітьми в призначений час. На дзвінки [PERSON] не відповідає, коли Позивач приходить у призначеній виконкомом час, двері не відчиняє. Позивач хоче, щоб його сини виховувалися в дусі нормальної повноцінної сім'ї. Як поводитися з дітьми йому відомо, він проживає за адресою: [ADDRESS] зі своєю сестрою [PERSON]., [INFO], яка має двох дітей. У них хороші сімейні відносини. За місцем проживання та роботи Позивач характеризується позитивно, має постійне місце роботи, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, дбає про своїх племінників, проводить з ними багато часу. Відповідачка діє в своїх інтересах та керується своїми образами та бажанням помститися не зрозуміло лише за що, своїми діями шкодить не лише Позивачу, а й їх спільним малолітнім дітям. Позивач просить суд розглянути цю ситуацію та своїм рішенням надати малолітнім [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], право спілкуватися як з матір'ю, так і з батьком, щоб хлопчики не вважала себе покинутими, обмеженими. Спілкування є необхідною умовою здійснення батьками виховання дитини. Саме спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини. Легальне визнання права батьків та дітей на спілкування є правовим засобом забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, а також правовою гарантією належного здійснення батьками своїх обов'язків щодо виховання дитини. Відповідачка позовні вимоги визнала частково, вважає, що позивачу має бути встановлений графік спілкування з дітьми згідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 324 від 25.10.2013 р. з урахуванням розпорядку дня дітей - часу прийому ними їжі, часу для відпочинку (сну) тощо, оскільки вони мають малий вік та порушення їх розпорядку дня може негативно вплинути на їх здоров'я, психічний та психологічний стан. Представник третьої особи підтримала позицію Відповідачки. Вислухавши пояснення Сторін, дослідивши письмові докази по справі з урахуванням вимог законодавства про їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, суд встановив наступні обставини, визначив відповідні до них правовідносини: Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується дослідженими доказами, наданими суду, 10.09.2011 р. між Сторонами було укладено шлюб (а.с.9). 29.12.2011 в шлюбі народилися [PERSON] та [PERSON] (а.с.7,8). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2013 шлюб між Сторонами було розірвано (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 324 від 25.10.2013 Позивачу було встановлено порядок побачень таким чином: першу та третю суботу місяця з 09.00 до 18.00 (а.с.11, 55-56). Згідно до акту обстеження умов проживання, Позивач без реєстрації проживає за адресою: [ADDRESS]. зі своєю сестрою [PERSON], [INFO], яка має двох дітей (а.с.12). За місцем проживання та роботи Позивач характеризується позитивно, має постійне місце роботи, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.13-16, 28). Згідно до актів, складених Позивачем в присутності свідків, Відповідачка рішення виконавчого комітету Відповідачка не виконує, тричі - 02.11.2013 р., 16.11.2013 р., 07.12.2013 р., Позивач не мав змоги побачитися з дітьми в призначений згідно до рішення виконкому час (а.с.17-19). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2013 р. з Позивача на користь Відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей (а.с.45), згідно до вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 р., залишеного в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2013 р., Позивача визнано винним у вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України за побиття матері Відповідачки із призначенням покарання у вигляді 150 годин громадських робіт (а.с.46-48). Відповідачка зверталася до Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради зі скаргою на прийняте цим органом рішенням № 324 від 25.10.2013 про встановлення Позивачу порядку побачень з дітьми, в якій посилалась на те, що встановлений порядок не враховує розпорядок дня дітей, на що отримала відповідь про можливість оскарження прийнятого рішення у суді (а.с.53-54). Згідно до пояснювальної записки Відповідачки на адресу Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, вона відмовляється виконувати рішення щодо побачення Позивача з дітьми через те, що це рішення не враховує розпорядок дня дітей, Позивач неврівноважений, через що вона побоюється за здоров'я дітей, до цієї «пояснювальної» Відповідачка надала висновок спеціаліста СМЕ щодо виявлення у дитини [PERSON] тілесного ушкодження, яке за словами Відповідачки йому заподіяв Позивач та документи про звернення до лікарні (а.с.57-63). Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані положеннями Сімейного Кодексу України. Так, згідно ст.141 Сімейного кодексу України: 1. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 2. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч.3 ст.157 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.2 ст.158 Сімейного кодексу України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч.ч.1,2 ст.159 Сімейного кодексу України: 1. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Окрім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінюючи докази по справі у їх сукупності, співставленні між собою та наведеними законодавчими нормами, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст.27 ЦПК України. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. В даному випадку, дії Відповідачки, направлені на обмеження права Позивача на його участь в вихованні їх спільних дітей, побачення та спілкування з ними, шкодять не тільки йому, але й наносять шкоду інтересам дітей, адже діти потребують спілкування не тільки з матір'ю, але й з батьком та це є загальновідомим фактом. В судовому засіданні встановлено, що Позивач та Відповідачка мають рівні права щодо виховання та розвитку їх спільних дітей. Так, якщо батько проживає окремо від дітей, але має бажання займатися їх вихованням, без поважних причин ніхто не може в цьому йому перешкоджати, оскільки діти для повного і гармонійного розвитку їх особистостей потребують любові і розуміння. Вони мають, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування Позивача з дітьми буде перешкоджати їх нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дітьми повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дітей. Тобто, безпосередня участь у вихованні синів, регулярне спілкування з ними не лише забезпечить виконання батьківських прав Позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Водночас, суд не може погодитися повністю із вимогами Позивача щодо запропонованого ним графіку та порядку спілкування з дітьми, оскільки графік та порядок спілкування з дітьми вже встановлений рішенням виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, це рішення не скасовувалося та є чинним. Позивачем не доведено, що дотримання графіку, встановленого виконкомом унеможливить реалізацію його батьківських прав у повному обсязі. Окрім того, суд знаходить доводи Відповідачки про необхідність врахування під час побачень Позивача з дітьми їх розпорядку дня - часу прийому ними їжі, часу для відпочинку (сну) тощо через їх малий вік, такими, що заслуговують на увагу. Також суд знаходить можливим конкретизувати спосіб участі Позивача у вихованні дітей у встановлені дні з врахуванням їх інтересів. Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, з Відповідачки підлягають стягненню на користь Позивача грошові кошти у сумі його витрат на подачу позову. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.141, 155, 157-159 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 11, 15, 57-64, 88, 158, 159, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: partial