Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з уточненою позовною заявою до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» про стягнення виплати страхового відшкодування у сумі 19\~621 грн 90к., пені у сумі 14120 грн 29к., інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 17461грн 46к., 3% річних від простроченої суми страхового відшкодування у сумі 777грн.13к., та стягнення моральної шкоди у сумі 20 00грн 00к., поклавши на відповідача витрати по сплаті судового збору, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 04.07.2014 року у звязку із порушенням водієм [PERSON] вимог ПДР України під час керування автомобілем «КІА» /д.н.з. [NUMBER]/ і як наслідок завдання механічних пошкоджень належному позивачу на праві власності автомобілю «Opel Astra» /д.н.з. [NUMBER]/. Цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс», 13.05.2015 року останніми проведено виплату страхового відшкодування у сумі 30 378 грн 10 к. В подальшому, позивачем проведено повторну оцінку завданої шкоди, за результатами якої її розмір значне більше ніж за розмір, що був визначений попереднім звітом на замовлення страхової компанії, а відтак просили задовольнити заявлені вимоги з викладених у цивільному позові підстав (а.с.4-12, 67-74,100-107). Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені заявлені позовні вимоги та категорично наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача не визнав позовні вимоги у повному обсязі в судовому засіданні, не оспорюючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, доведеність вини [PERSON] вимог ПДР України, виплати страхового відшкодування у сумі 30 378 грн 10 к., з викладених у письмових запереченнях підстав просив відмовити у задоволенні позову /а.с.76/. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Положенням ч.1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що 04.07.2014 року на пр.-т.Московському в м.Києві внаслідок порушення водієм [PERSON] вимог ПДР України під час керування автомобілем «КІА» /д.н.з. [NUMBER]/ завдано механічні пошкодження належному позивачу на праві власності автомобілю «Opel Astra» /д.н.з. [NUMBER]/. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс». Постановою Оболонського районного суду від 01.08.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності /а.с.19/. Вказане рішення набрало законної сили і згідно ст.61 ЦПК України є преюдиціальним при вирішенні даного спору. Положеннями Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /далі-Закону/ визначено, що при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди зокрема і майну третьої особи. Стаття 29 Закону передбачено відшкодування витрат у звязку з пошкодженням транспортного засобу, які повязані з його відновлювальним ремонтом, але з урахуванням відповідного зносу. Як вбачається з розрахунку страховика №14/105 вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача з урахуванням фізичного зносу становить 36453 грн 72 к, власнику автомобіля «Opel Astra» /д.н.з. [NUMBER]/ здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 30378 грн 10 к. /а.с.79/. Вказані кошти були перераховані безпосередньо на картковий рахунок позивача. Доводи представника позивача щодо необхідності відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля за проведеною повторною оцінкою суд не бере до уваги тому що різниця вартості між ними зумовлено підвищенням вартості цін на запчастини та коливанням курсу валюти. Суд погоджується з доводами представника позивача щодо стягнення з відповідача пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, з огляду на положення ст.36.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Виплата 13.05.2015 року страхового відшкодування у сумі 30 378 грн 10 к. сторонами не оспорюється. Виходячи з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, кількості днів прострочення з 09.12.2014 року по 13.05.2015 року на користь позивача підлягає стягненню з відповідача пеня у сумі (09.12.2014-05.02.2015 1351,61 гривень, 06.02.2015-03.03.2015 811,46 гривень, 04.03.2015-27.04.2015 2746,51гривень, 28.04.2015-12.05.2015 599,24 гривень) 5508 грн 82к. Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3%річних, оскільки відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13). Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Інші мотиви представника позивача щодо необхідності відшкодування страховиком моральної шкоди на думку суду є вільним тлумаченням законодавства та є особистою правовою позицією, що не може бути обмежено судом, незважаючи на очевидну суперечність з вимогами Закону. Незважаючи на виконання головуючим обовязку, визначеного ч.4 ст.10 ЦПК України, та неодноразових розяснень наслідків невиконання процесуальних обовязків, ані позивачем, ані його представником, не надано у розпорядження суду належних та допустимих доказів, що стосуються предмету спору, а відтак, з огляду на наявні письмові докази в матеріалах справи, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено, то відповідно на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн 60к. На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, та

Outcome: partial