Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся 06 жовтня 2016 року до суду з позовом до Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників органів СО Таіровського ОМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. В подальшому позивач звернувся до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, на належного, Державну казначейської служби України, та залучення до справи в якості співвідповідачів Головне управління національної поліції в Одеській області, Київський відділ поліції у місті Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області, Таїровське відділення поліції Київського відділу поліції у місті Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області. 15.03.2018 року позивач надав до суду заяву, якою збільшив розмір позовних вимог, а саме: просив суд відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 44674,00 грн., витрати на оплату послуг адвоката під час досудового слідства у розмірі 4281,45 грн., понесені судові витрати у розмірі 6000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.09.2012 р. постановою слідчого СО Таіровського ОМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції Волошенюк М.В., відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст..203-1 ч.1 КК України (зайняття гральним бізнесом). Постановою слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Волошенюк М.В. від 08.10.2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013170480001316 від 01.03.2013 року, за фактом заняття [PERSON] гральним бізнесом за ознаками ст.203-2 ч.1 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Позивач вважає, що йому була заподіяна моральна шкода, оскільки він більш ніж 1 рік знаходився під слідством, що призвело до позбавлення його нормального і достойного способу життя, реалізації його звичок і бажань, погіршення відносин зі знайомими людьми та інших негативних наслідків. Провадження у справі відкрито 07 жовтня 2016 року. 28 липня 2017 року представником ГУ ДКСУ в Одеській області подані заперечення на позов, в яких представник відповідача вказує на відсутність підстав для задоволенні позову [PERSON], так як вимоги про зобов?язання вчинити певні дії не відносяться до повноважень місцевого суду; ДКС України не може бути належним відповідачем так як не вчиняла порушень прав позивача; позивачем не дотримано порядку відшкодування шкоди; не обґрунтовано спричинення моральної шкоди. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник відповідача Головного управління національної поліції в Одеській області надав до суду відзив від 11.04.2018 року, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог, обrрунтовуючи це тим, що Головне управління національної поліції в Одеській області, Київський відділ поліції у місті Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області, Таїровське відділення поліції Київського відділу поліції у місті Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області є неналежними відповідачами по справі, оскільки відповідачі розпочали свою роботу з 07.11.2015 року, тобто з моменту набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію», а моральної шкоди Позивач зазнав у зв'язку із незаконними діями Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що є самостійною юридичною особою, а отже й належним відповідачем по справі. Представник позивача надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити повністю. Представники відповідачів в судове засідання не з?явилися, про місце та час розгляду справи були сповіщені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Суд розглянув справу за відсутності представників сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.09.2012 р. постановою слідчого СО Таіровського ОМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції Волошенюк М.В., відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст..203-1 ч.1 КК України (зайняття гральним бізнесом). Постановою слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Волошенюк М.В. від 08.10.2013 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013170480001316 від 01.03.2013 року, за фактом заняття [PERSON] гральним бізнесом за ознаками ст..203-2 ч.1 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно з ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до пп. 6, 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, одночасно з копією повідомлення про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства громадянинові направляється повідомлення, в якому роз`яснюється, куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Для визначення розміру шкоди, переліченої в пп. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутись: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному порядку до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення. Оскільки позивач перебував під слідством більше 1 року, при цьому у подальшому постановою слідчого було встановлено, що в його діях відсутній склад злочину, а кримінальну справу зазначеною постановою слідчого припинено, суд вважає доведеним факт моральних страждань [PERSON], які виразилися у погіршенні можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми, нормальних життєвих зв'язків, необхідності прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, відсутністю можливості вільно пересуватися. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. У сенсі зазначених положень Конвенції під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строку слід розуміти також розумні строки ведення досудового слідства, оскільки відповідно до норм КПК України (діючого під час розслідування кримінальної справи відносно [PERSON].) під час ведення розслідування з приводу підозри у скоєнні кримінального злочину особа обмежується у певних правах та зазнає певних обмежень у житті, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо. Суд погоджується з доводами позивача, що тривалість досудового слідства більше 1 року завдає особі певні страждання (почуття тривоги, страху, безпорадності), а відповідно - моральну шкоду. Враховуючи викладене, [PERSON] має законне право на відшкодування моральної шкоди незалежно від вини посадових осіб органів внутрішніх справ у відповідності до приписів ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Як вже зазначалось вище, відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а право на відшкодування такої шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину. При цьому Законом не визначено будь-яких умов, за яких при відсутності у діянні особи складу злочину, шкода не відшкодовується. Судом встановлено, що постановою слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Волошенюк М.В. від 08.10.2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013170480001316 від 01.03.2013 року, за фактом заняття [PERSON] гральним бізнесом за ознаками ст..203-2 ч.1 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. За змістом п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до норм цивільного законодавства України. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільних законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен день перебування під слідством чи судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року становить 3723 гривень. Установивши, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями працівників МВС, і що він звернувся за таким відшкодуванням у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», суд дійшов до висновку про те, що завдана позивачеві моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» за рахунок держави. Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 Державна казначейська служба України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі України. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексуУкраїни при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Тобто, Державна казначейська служба України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст. 7, частин 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України» (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, у випадках, передбачених чинним законодавством, здійснюється за рішенням суду шляхом стягнення з Державної казначейської служби України певної суми за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь потерпілої особи. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, враховуючи вимоги розумності і справедливості, та оскільки [PERSON] знаходився під слідством 12 місяців і 17 днів та на час розгляду справи судом розмір мінімальної заробітної плати становить 3723,00 грн., то сума, яка підлягає стягненню на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди становить 44676,00 гривень. Щодо стягнення судових витрат на оплату правової допомоги, суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» N 4652-VI у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги. Судом встановлено, що у зв`язку із виниклою ситуацією, Позивач звернувся за наданням правової допомоги до адвоката [PERSON]. Кількість затраченого адвокатом часу у кримінальному провадженні №12013170480001316 становить: Первісна консультація та правовий аналіз документів - 3 години; Складання заяви про закриття кримінального провадження - 2 години; Участь у судових засіданнях - 4 години. Всього до моменту закриття провадження по справі було витрачено 9 годин. Мінімальна заробітна плата на момент розгляду справи № 522/18885/16-ц становить 3723 грн. Тобто гранична сума компенсації витрат на правову допомогу за побачення з клієнтом, проведення попереднього аналізу справи, у тому числі ознайомлення з матеріалами справи, опитування осіб, збір інформації та документів на кожній стадії процесу становить 3 (години) Х 558,45 (15% від мінімальної зар.плати) = 1675,35 гривень; гранична сума компенсації витрат на правову допомогу за складання заяви про закриття кримінального провадження становить 2 (години) Х 558,45 (15% від мінімальної зар.плати) = 1116,90 гривень; гранична сума компенсації витрат на правову допомогу за участь у судових засіданнях становить 4 (години) Х 372,30 (10% від мінімальної зар.плати) = 1489 гривень. Отже, сума витрат на правову допомогу, що була надана Позивачеві адвокатом [PERSON] у кримінальному провадженні №12013170480001316 становить 4281,45 гривень. Проаналізувавши заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву Головного управління національної поліції в Одеській області, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що на теперішній час Київський районний відділ Одеського міського міського управління ГУМВС України в Одеській області знаходиться в стані припинення. Відповідачі є функціональними правонаступниками Київський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, оскільки виконують в повному обсязі його обов'язки, при виконанні своїх функцій використовують інформацію, документи, виготовлені та використані в роботі Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, а також уповноважені завершувати справи та виконувати роботу, розпочату вищевказаною юридичною особою. Згідно п. 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року судам слід виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати, що якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то в такому випадку суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників. У випадку ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. Також, всупереч п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву Головного управління національної поліції в Одеській області не було додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Щодо стягнення на користь [PERSON] понесених ним судових витрат, суд приходить до наступного. Разом із заявою про збільшення позовних вимог від 15.03.2018 року представником Позивача було надано до суду попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, з якого вбачається, що за наданням юридичної допомоги, Позивач звернувся до адвокатського бюро «[PERSON]», із яким було укладено Договір № 01/06/2016-1ц про надання правової допомоги. Згідно Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги №01/06/2016-1ц від 01.06.2016 р., [PERSON] сплатив адвокатському бюро в якості гонорару 6000,00 гривень, у підтвердження чого, йому було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 01/06/2016. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На момент надання попереднього розрахунку судових витрат, адвокатським бюро «[PERSON]» було надано [PERSON] наступні послуги, та затрачена наступна кількість годин : усна консультація та аналіз документів - 1 година; складання позовної заяви - 3 години; складання клопотання про витребування доказів - 1 година; складання заяв про збільшення позовних вимог - 2 години; складання клопотання про заміну відповідача та залучення співвідповідачів по справі - 1 година; участь у судових засіданнях по справі 522/18885/16-ц - 3 години. На момент ухвалення судового рішення, сума фактично затрачених Позивачем судових витрат становить 6000,00 гривень, що складаються з гонорару сплаченого адвокатському бюро «[PERSON]», які суд вважає за необхідне стягнути на його користь.

Outcome: approved