Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач в особі свого представника - ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31341, 20 грн. та понесених судових витрат у розмірі 1378,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від18.07.2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 12700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредит. В порушення умов договору відповідачка взяті на себе зобов'язання виконує не належним чином, у зв'язку з чим за нею станом на 25.10.2016 рік мається заборгованість у розмірі 31341,20 грн., з яких: 10910,15 грн. - тіло кредиту;4826, 42 грн. - відсотки за користування кредитом;12486,00 грн. - пеня за прострочення заборгованості;1150,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова ) у розмірі 1468 грн .63 коп. Відповідачка заборгованість за кредитом в добровільному порядку сплачувати не бажає. Відповідно до ст. 158-1 ЦПК України, за клопотання представника позивача, судове засідання по даній справі здійснювалося в режимі відеоконференції. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючи на підстави зазначені в позові, просив вимоги задовольнити. Відповідачка в судове засідання з'явилася, факт наявності заборгованості за кредитним договором не заперечувала. У зв'язку з її скрутним матеріальним становищем та завищеним розміром неустойки, яка не відповідає допущеним з її боку порушенням умов договору, прохала суд зменшити її розмір відповідно до вимог ст. 551 ЦК. Крім того, прохала суд відмовити позивачу у задоволені вимог в частині стягнення пені, у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за яким було надано дві кредитні картки: № [NUMBER], дата відкриття -29.12.2012 року, термін дії - липень 2016 року; № [NUMBER], дата відкриття - 01.07.2014 рік, термін дії - травень 2018 рік. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою: 2.5 % в місяць базової ставки; комісії за зняття готівки у розмірі 3% від суми операції у разі видачі готівки в банкоматах ПриватБанка, 3% +5 грн. - комісії за зняття готівки в банкоматах інших банків України та 3% +15 грн.- комісії за зняття готівки в іноземних банкоматах; комісії за моніторинг неактивної картки - в розмірі залишку коштів на картрахунку, але не більше 10 гривен на місяць; 3.75% - процентної ставки (на місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування; 2 % комісії за безготівковий платіж в системі internet-banking (Приват24). Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://ргivatbankІua\\\\70\\, складає між ним та Банком договір,що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно до вимог зазначеної статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду щодо встановлення, змінення (зменшення або збільшення) кредитного ліміту за рішенням Банку. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Клієнт щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту встановленого Банком. За користування Кредитом Пільгового періоду Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі 0,01 % від суми операції за рахунок Кредиту. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначені в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). В разі якщо , в дату нарахування відсотків згідно з цих Умов, Клієнт використав всю суму Кредиту, Сторони узгодили про збільшення розміру Кредиту на розмір боргових зобов'язань за Кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Узгоджена Сторонами умова про збільшення розміру Кредиту є чинною доти, поки строк прострочення за будь-якою заборгованістю за Кредитом не перевищує 90 днів. Згідно ст.. 212 ЦК України в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за Кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91- го дня вся ( загальна) заборгованість за кредитом є простроченою ( п. 2.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг). У разі виникнення прострочених зобов'язань за Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування ( п. 2.1.1.12.21 Умов та правил надання банківських послуг). Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] ( договір б\\н від 18.07.2011 р.), позивач збільшив кредитний ліміт відповідачки, а саме: 29.12.2012 року - збільшив на суму 5 000,00 грн.; 02.07.2013 року - збільшив на суму 12700,00 грн.; 01.12.2014 року - зменшив на суму 958 грн. 64 коп. Відповідно до п. 2.1.1.12.22 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірах, зазначених в Тарифах , що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування Кредитом Клієнт не сплачує. На боргові зобов'язання за Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365\\366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.12.12 (п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п. 2.1.1.7.6. при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами Договору. Як вбачається із довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Универсальная,55 дней льотного периода», за порушення зобов'язання щодо погашення заборгованості з позичальника стягується пеня, розмір якої розраховується за наступною формулою: Пеня = пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1)= (базова процентна ставка за договором)/ 30- нараховується за кожен день прос рочки кредиту; пеня (2)= 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності просрочки по кредиту або процентів 5 і більше днів при виникненні прос рочки на суму більше 50 грн. При порушенні строків платежу по любому із грошових зобов'язань, передбачених договором, Клієнт сплачує Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Згідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позики (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч.1 п. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора (Банка) зобов'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 18.07.2011 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачці грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується відповідною заявою та не заперечувалося відповідачкою. Згідно з розрахунків заборгованості за кредитним договором б\\н від 18.07.2011 року відповідачка виконує взяті на себе зобов'язання частково, в результаті чого за нею станом на 25.10.2016 рік мається заборгованість у розмірі 31341,20 грн., яка складається з наступного: -10910,15 грн. - тіло кредиту; -4826, 42 грн. - відсотки за користування кредитом; -12486,00 грн. - пеня за прострочення заборгованості; -1150,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 50 грн.; -штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; -штраф (процентна складова ) у розмірі 1468 грн.63 коп. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч.1,2 ст.60 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню ( ч.1 ст. 61 ЦПК України). Враховуючи зазначене, те, що відповідачка в добровільному порядку заборгованість за кредитним договору не погашає, суд вважає за необхідне позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10910,15 грн. та штрафу у розмірі 1968 грн. 63 коп. задовольнити в повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення заборгованості у розмірі 12486,00 грн. та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 50 грн. у розмірі 1150,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як роз'яснив Верховний Суд України в Узагальнені судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин від 07.10.2010 року, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Таким чином, положення ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки. Конституційний суд України у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Як вище зазначалось, позивачем за прострочення зобов'язання нараховано пеню у розмірі 12 486, 00 грн., а заборгованість по сплаті кредиту становить 10 910,15 грн. Відповідачка на підтвердження скрутного матеріального становища, у зв'язку з чим, вона позбавлена можливості виконувати належним чином зобов'язання за кредитним договором, надала суду виписку з її медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виписку із медичної картки № 6326 її доньки, [PERSON] та виписку із медичної карті стаціонарного хворого № 911 її матері, [PERSON]. Суд, враховуючи зазначене, загальні засади цивільного судочинства, а також принципи справедливості, добросовісності та розумності, зменшує розмір пені за прострочення заборгованості до 6 243, 00 грн. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язання щодо погашення заборгованості, розмір якої розраховується за наступною формулою: Пеня = пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1)= (базова процентна ставка за договором)/ 30- нараховується за кожен день прос рочки кредиту; пеня (2)= 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності просрочки по кредиту або процентів 5 і більше днів при виникненні прос рочки на суму більше 50 грн. Враховуючи положення ст. 549 ЦК України , суд приходить до висновку, що пеня за прострочення заборгованості та пеня за несвоєчасність сплати боргу, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100, 00 грн., що становить в розмірі 1150,00 грн. Суд відхиляє заперечення відповідачки щодо спливу позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені), про застосування якої заявлено останньою, з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки - один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Ч.1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Зазначене узгоджується з висновки, які містяться у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14), від 03.06.2015р. (справа №6-31цс15) від 30.09.2015р. (справа 6-1825цс15). Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися відповідачкою частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання цього зобов'язання. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, останній платіж по погашенню кредиту був вчинений відповідачкою 11.12.2015 року, тобто наступний черговий платіж повинен був бути внесений у строк до 25.01.2016 р. включно, але не був внесений. Таким чином, перебіг позовної давності по стягненню заборгованості за кредитним договором та відсотками почався з 26.01.2016 року. Нарахування пені за прострочення зобов'язання здійснювалося позивачем з 01.02.2016 року . Враховуючи зазначене, те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 28.11.2016 року, суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками за його користування, пені за прострочення зобов'язання та штрафу, заявлені в межах позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог (73 %) у розмірі 1006 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial