Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач в січні 2020 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачкою, мотивуючи позовні вимоги тим, що перебуває із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 27.01.2018 року. Від спільного подружнього життя дітей немає. Спільне життя у шлюбі в них не склалось, вони виявилися людьми з різними поглядами на життя і ведення спільного господарства, через що постійно виникали сварки, чому сумісне життя і збереження сім?ї стало неможливим. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, підстав для примирення, а також подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Із врахуванням наведеного, вважає збереження шлюбу таким, що суперечитиме його інтересам, а тому просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів викладених у такому та додатково пояснив, що вони з відповідачкою перед одруженням спілкувались близько 3 місяців, а тому недостатньо вивчили один одного, після одруження з?ясувалось, що вони є людьми з різними характерами, поглядами на життя та ведення господарства. За час спільного проживання між ними постійно виникали конфлікти, а тому вони більше 6 місяців проживають окремо. Ствердив, що втратив до відповідачки хороші почуття, примирення між ними не можливе, а тому просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заперечень суду не надала, у зв`язку з чим у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідачки, постановляючи заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 27.01.2018 року у Залізничному районному у м. Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 20 /а.с. 4/. Від спільного подружнього життя дітей у них немає. Також з пояснень позивача наданих в судовому засіданні, судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюб існує лише формально, між ними довгий час немає взаєморозуміння, з січня 2020 року ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, позивач помиритися не бажає, а збереження шлюбу суперечить його інтересам. Вказані обставини стверджуються також і матеріалами позову, а від так суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження та підлягають до задоволення. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264, 265, 274, 279, 281-286, 288, 354-355 ЦПК України,

Outcome: approved