Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просить припинити право власності на житловий будинок за адресою м.Рівне, вул..Басівкутська, 120, яке оформлене на [PERSON] ( 1/3 частина житлового будинку ) та [PERSON] ( 2/3 частини житлового будинку ). В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідачі є співвласниками житлового будинку по вул..Басівкутська 120, який вони отримали у спадок від своїх батьків [PERSON] та [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132 [PERSON] було дозволено будівництво нового будинку по вул..Басівкутська, 120 в м.Рівне та зобовязано [PERSON] та [PERSON] після закінчення будівництва знести старий будинок за даною адресою. Вказане зобовязання після завершення будівництва спадкоємцями виконане не було і добровільно знести старий будинок вони відмовляються. Відповідач [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до Рівненської міської ради та [PERSON], в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 132 від 14 квітня 1982 року «Про розгляд заяв громадян по земельних справах» в частині пункту 2.2 «гр..[PERSON] і [PERSON] після закінчення будівництва нового будинку, старий будинок по вул..Басівкутська, 120 знести» як таке, що порушує її право власності. В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог покликається на те, що [PERSON] є власником 1/3 частки житлового будинку по вул..Басівкутська, 120 в м.Рівне відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, якому вказану частину будинку подарувала його мати. Відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні житловим будинком та вчиняє дії по його пошкодженню та приведенню в нежитловий стан, покликаючись при цьому на рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради, яким [PERSON] та [PERSON] зобовязано знести старий будинок після закінчення будівництва нового житлового будинку. Вважає, що вказане рішення порушує її право власності на 1/3 частину житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав, зустрічний позов не визнає. Просить позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представники відповідача [PERSON] позов Виконавчого комітету Рівненської міської ради визнали, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просять відмовити. Пояснили, що наявність на земельній ділянці старого будинку позбавляє [PERSON] можливості прийняти в експлуатацію новий житловий будинок та зареєструвати право власності на нього. На даний час від старого будинку залишилася лише частина конструктивних елементів, які знаходяться в аварійному стані. Рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради № 132 від 14 квітня 1982 року правомірне та підтверджує наявність зобовязання у спадкоємців [PERSON] та [PERSON] щодо знесення старого будинку. [PERSON] вказане рішення виконав, розібравши частину житлового будинку. Відповідач [PERSON] як спадкоємець теж зобовязана виконати рішення виконавчого комітету міської ради. Відповідач [PERSON] позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Представник відповідача пояснила, що оспорюване рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради застаріле та суперечить нормам Конституції України та цивільному законодавству. Позбавити [PERSON] права власності на майно можливо лише з підстав припинення права власності шляхом сплати компенсації вартості її частки у праві власності на житловий будинок. Просять в задоволенні позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. У поданих до суду письмових поясненнях зазначив, що однією з підстав припинення права власності є знищення майна, у разі якого право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру на підставі підтверджуючих документів. Припинення права власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не несе за собою виконання зобовязання в частині знесення. Свідок [PERSON], головний інженер КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», показала, що матір відповідачів мала на праві власності житловий будинок по вул..Басівкутська, 120 в м.Рівне. В 1962 році її син [PERSON] створив сімю та захотів побудувати окремий будинок. Землі тоді були колгоспні, тому матір подарувала йому 1/3 частину житлового будинку і міська рада дозволила [PERSON] побудувати житловий будинок на земельній ділянці [PERSON] Надалі будинок [PERSON] було визнано ветхим та надано дозвіл на будівництво нового будинку, але з умовою, що знесуть старий будинок. [PERSON] побудував свій будинок раніше і йому видали свідоцтво про право власності. Свою частину він знести не міг, тому що в старому будинку проживав брат з сімєю. Новий будинок [PERSON], який перейшов у спадок [PERSON], в експлуатацію не приймають, тому що за архітектурними нормами треба знести старий будинок. На момент звернення [PERSON] за реєстрацією права власності на 1/3 частку житлового будинку не вимагалося надання технічної характеристики обєкта нерухомого майна для спадкування. Раніше право власності на старий будинок у разі його знесення прости погашалося у міській ради. Поділ в натурі житлового будинку відповідно до часток співвласників у випадку його знесення не проводиться. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 1 листопада 1962 року мала на праві власності житловий будинок № 120 по вул.Басівкутська в м.Рівне загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м. 4 грудня 1965 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частину житлового будинку, про що свідчить договір дарування. Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради № 51 від 4 лютого 1969 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,06 га під будівництво житлового будинку. [PERSON] на підставі рішення Рівненської міської ради № 305 від 14 жовтня 1987 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул..Басівкутська, 120а в м.Рівне. Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 132 від 14 квітня 1982 року [PERSON] дозволено будівництво нового будинку на земельній ділянці площею 600 кв.м по вул..Басівкутській, 120. Рішення прийняте на підставі заяви [PERSON] про дозвіл на будівництво на присадибній ділянці поряд зі старим будинком нового будинку, оскільки старий будинок став непридатним для проживання. Пунктом 2.2 вказаного рішення було зобовязано [PERSON] та [PERSON] ( фактично [PERSON] ) після закінчення будівництва нового будинку старий будинок по вул..Басівкутська, 120 знести. 1 серпня 2000 року [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] після смерті матері отримав у спадок 2/3 частини житлового будинку № 120 з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Рівне по вул..Басівкутська, житловою площею 37,4 кв.м та незакінчений будівництвом житловий будинок № 120, що знаходиться в м.Рівне по вул..Басівкутська, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 7 червня 2001 року АЕА № 437505. Відсоток готовності незакінченого будівництвом житлового будинку становить 80 %. У свідоцтві про право на спадщину за законом також зазначено, що всі права та обовязки по завершенню будівництва житлового будинку бере на себе набувач [PERSON] По завершенню будівництва житлового будинку, свідоцтво підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації в м.Рівне, а старий житловий будинок по вул..Басівкутська, 120 підлягає знесенню згідно рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів виконавчого комітету № 132 від 14 квітня 1982 року. Відповідач [PERSON] після смерті 14 січня 2015 року батька [PERSON] отримала у спадок 1/3 частку житлового будинку № 120 по вул..Басівкутська в м.Рівне житловою площею 37,4 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 15 липня 2015 року нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частку вказаного житлового будинку. Серед документів, які стали підставою для прийняття виконавчим комітетом Рівненської міської ради оспорюваного рішення, наявні розписка [PERSON] про те, що на земельній ділянці по вул..Басівкутська, 120 знаходиться старий цегляний будинок, належний їй та її сину; на цій же ділянці вона буде будувати новий житловий будинок; після будівництва нового житлового будинку старий будинок зобовязується негайно розібрати, та розписка [PERSON] про те, що на земельній ділянці по вул..Басівкутській 120 знаходиться житловий старий цегляний будинок, частина якого належить йому; після будівництва на цій ділянці житлового будинку його матірю він зобовязується частину свого будинку негайно розібрати. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, до відповідача [PERSON] як спадкоємця 1/3 частки житлового будинку по вул..Басівкутська, 120 після смерті [PERSON] перейшов покладений на останнього рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради № 132 від 14 квітня 1982 року обовязок після закінчення будівництва нового будинку старий будинок знести. Наявність такого обовязку також вбачається з виписки із матеріалів інвентаризаційної справи для спадкування від 18 червня 2015 року, виданої [PERSON], в якій зазначено, що при обстеженні 17 червня 2015 року встановлено, що стан конструктивних елементів житлового будинку літ.А-1 дуже ветхий, обмежене виконання елементами будинку своїх функцій і визначений фізичний знос становить 80 %. В звязку з ветхим станом житлового будинку технічні характеристики не визначаються. Згідно рішення Ровенської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132 після закінчення будівництва нового будинку ( який побудовано та оформлено право власності за адресою м.Рівне, вул..Басівкутська, 120а ), даний будинок підлягає знесенню. Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 346 ЦК України передбачено підстави припинення права власності , до яких відносяться відчуження власником свого майна; відмова власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп памяток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших обєктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобовязаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Цей перелік не є вичерпним і відповідно до ч.2 ст.346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Під час розгляду справи позивач не довів наявності законодавчої норми, яка передбачає у правовідносинах, які склалися між сторонами, можливість припинення права власності відповідачів на житловий будинок по вул..Басівкутська, 120 в м.Рівне у випадку невиконання відповідачами оспорюваного рішення міської ради. Покликання представника позивача на невиконання рішення міської ради в частині знесення старого житлового будинку як підставу припинення права власності на цей житловий будинок суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст.611 ЦК України правові наслідки порушення зобовязання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону зобовязання відповідальності за його невиконання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст.611 ЦК України. Суд вважає, що позивач у даній справі обрав спосіб захисту, який не відповідає правовідносинам, що склалися між ним та відповідачами з огляду на надані кожному з них законом права та обовязки. Згідно із ст.18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень в забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Відповідно до п.п.3 та 6 п.«б» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування. В ч.5 ст.3 Закону України «Про планування і забудову територій» зазначено, що рішення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування з питань забудови й іншого використання територій, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обовязковими для субєктів містобудування. Позивач не позбавлений права захистити свої права передбаченим ч.5 ст.16 ЦК України способом примусового виконання обовязку в натурі. При цьому в такому випадку спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю субєкта владних повноважень, який реалізовує надані йому чинним законодавством владні управлінські функції. Відповідно до ст.349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Припинення права власності на таке майно повязується з наявністю юридичної сукупності дії або події, що спричинили знищення речі; звернення власника до відповідного органу та рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. В даному випадку право власності на майно припиняється з волі власника, який подає відповідну заяву. Позивач не є власником житлового будинку по вул..Басівкутська, 120 в м.Рівне, а тому позбавлений можливості вимагати припинення права власності на будинок з вказаної підстави. Крім того, як вбачається з акту обстеження обєкта нерухомого майна № 1651 від 16 червня 2016 року, 2/3 частини житлового будинку знесено [PERSON], чим виконано зобовязання п.2.2 рішення Ровенської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132 та побудовано новий житловий будинок літ.Д-1. 1/3 частина залишків конструктивних елементів згідно інвентаризаційної справи виявлені як самовільно переобладнані. Припинення права власності на житловий будинок, який підлягає знесенню, до його фактичного знищення суперечить нормам цивільного законодавства. Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З пояснень представників відповідача [PERSON] вбачається, що будівництво нового житлового будинку по вул..Басівкутська, 120 завершено в 2015 році. Відповідно до положень ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Наявність реєстрації права власності на 1/3 частину старого житлового будинку за [PERSON] перешкоджає [PERSON] у встановленому законом порядку набути права власності на завершений будівництвом житловий будинок, що підтверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20597568 від 8 квітня 2015 року з мотивів наявності за адресою м.Рівне, вул..Басівкутська, 120 зареєстрованого право власності на 1/3 частину житлового будинку за іншою особою та відсутності наказу про присвоєння адреси на обєкт нерухомого майна, право на який заявлено, та листом Управління містобудування та архітектури від 20 січня 2016 року про неможливість проведення присвоєння ( підтвердження ) поштової адреси обєкту нерухомості у звязку з тим, що на земельній ділянці знаходяться два житлових будинки, що суперечить переважним видам використання та порушує параметри забудови в зоні садибних та блокованих житлових будинків. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Однак, суд вважає, що в даному випадку наявність реєстрації права власності відповідача [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку порушує права відповідача [PERSON], а не позивача. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Виконавчого комітету Рівненської міської ради безпідставні та задоволенню не підлягають. Щодо зустрічного позову [PERSON], то суд зауважує таке. Згідно із ч.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин. Підставами для визнання акта протиправним є невідповідність його вимогам діючого законодавства та ( або ) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів осіб. Відповідно до ст.16, 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він не тільки суперечить актам цивільного законодавства, але і порушує цивільні права або інтереси. Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення, суд перевіряє, чи прийняте воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Аналізуючи зазначені положення, суд дійшов висновку, що виконавчим комітетом Рівненської міської ради рішення № 132 від 14 квітня 1982 року в частині зобовязання [PERSON] та [PERSON] знести старий будинок прийняте з дотриманням вимог чинного на час його прийняття законодавства, в межах повноважень, у передбачених спосіб. Вказане рішення було направлене на захист прав громадян та забезпечення їх житлом, а тому підстав для визнання його протиправним не вбачає. Згідно із ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тобто, новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності, однак новий акт не застосовується до вже існуючих правовідносин. Правовідносини між сторонами щодо виконання рішення виконавчого комітету міської ради стосовно знесення старого житлового будинку виникли в 1982 році, тривають нині і не можуть бути припинені у звязку з прийняттям нового акту цивільного законодавства. Покликання відповідача на порушення оспорюваним рішенням її права власності на 1/3 частину житлового будинку суд також вважає безпідставним. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала, що успадкувала після смерті батька також і житловий будинок по вул..Басівкутська, 120а в м.Рівне. Набувши у спадок нерухоме майно, а саме - 1/3 частину житлового будинку по вул.Басівкутська, 120, відповідач одночасно набула і обовязок щодо знесення старого будинку після закінчення будівництва нового будинку за цією адресою, який був умовою надання [PERSON] та [PERSON] дозволу на будівництво кожному окремого житлового будинку для покращення житлових умов. Відповідно до ст.319 ЦК України власність зобовязує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] до Виконавчого комітету Рівненської міської ради. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про скасування рішення виконавчого комітету міської ради суд відмовляє з підстав предявлення його до неналежного відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed