Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.05.2017 року, посилаючись на те, що відповідач отримала в позивача кредит у розмірі 50 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі встановленому у заяві-анкеті про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач ухиляється від виконання зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку із цим у останньої утворилася заборгованість в розмірі 41 479 грн. 84 коп. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому. Просив суд про задоволення позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково. Позовні вимоги в частині стягнення комісії не визнав та клопотав суд про зменшення розміру неустойки. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 25.05.2017 року між АТ КБ «Приват Банк» та відповідачем укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримала кредит в розмірі 50 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців з моменту видачі коштів, а також зобовязалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.05.2017 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 18.10.2018 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями, що становить 41 479 грн. 84 коп., з яких: заборгованість по кредиту в розмірі 24 182 грн. 65 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 6 730 грн. 93 коп., заборгованість по комісії в розмірі 4\~000 грн., заборгованість по пені в розмірі 6\~566 грн. 26 коп. Обставина неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № б/н від 22.05.2017 року представником відповідача не спростована, тому позов в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках підлягає задоволенню. Що стосується стягнення комісії, то суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно Постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року (справа № 6-1746цс16), відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо), а відповідно до Постанови Верховного суду України від 06.09.2017 року (справа № 6-2071цс16), за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії є послугою у розумінні статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому комісія нарахована за дії, які банк здійснив у власну користь, а тому підстави для стягнення комісії у розмірі 4 000 грн. відсутні. В судовому засіданні представник відповідача заявив про зменшення розміру неустойки. Вирішуючи дане клопотання суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно розяснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). З проведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково погашала заборгованість по кредитному договору, суд вважає таку обставину істотною. Також позивачем не зазначено підстав із яких можливо зробити висновок про настання негативних наслідків для банку через прострочення виконання відповідачем кредитних зобов'язань. З урахуванням ступеню виконання зобов'язання боржником, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 3 283 грн. 13 коп. Враховуючи вищенаведене позов слід задовольнити частково та стягнути із [PERSON] в користь Акціонерного товариства комерційний банк «[PERSON] 34 196 (тридцять чотири тисячі сто девяносто шість гривень) 71 копійку заборгованості за кредитним договором б/н від 22.05.2017 року, з яких: заборгованість по кредиту в розмірі 24 182 грн. 65 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 6 730 грн. 93 коп., пеня 3 283 грн. 13 коп. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачв слід стягнути 1\~921 гривні судового збору на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 527 ч.1, 530, 551, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial