Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що 14.03.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] укладений кредитний договір № 96. Відповідно до умов даного договору, первинний кредитор зобов'язується надати Відповідачеві кредит у розмірі 19800 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору, Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Право вимоги за вказаним кредитним зобов'язанням позивач набув на правових підставах, шляхом укладення відповідного договору 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про відступлення прав вимоги. Відповідно до вказаної угоди первинним відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 96 від 14.03.2007 року. Свої зобов'язання за кредитним договором первинний кредитор виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 19800 доларів США. Однак, відповідачка взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 01.11.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 16028,66 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 207582,11 грн., по відсотках 6565,24 доларів США, що згідно курсу НБУ на дату розрахунку складає 85024,35 грн., по комісії 409,86 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 5307,97 грн., по пені 2211,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 28637,59 грн. Оскільки стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, розмір неустойки становить 21652,51 грн. В судовому засіданні представник позивача Грицюк В.П. уточнив позовні вимоги, та просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідачки суму заборгованості за виключенням суми стягнення, яка вже була визначена по даному кредитному боргу за рішенням Хустського районного суду від 04 квітня 2011 року у справі №2588/2011 (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором). Уточнення позовних вимог представник позивача мотивував виходячи з того, що під час розгляду справи в судовому засіданні оглянуто матеріали цивільної справи Хустського районного суду №2588/2011, в якій міститься рішення від 04.04.2011 року що набрало законної сили. В решті позовні вимоги та підстави наведені в позові представник позивача підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в повному обсязі, так як права та інтереси відповідача не порушено, оскільки Хустським районним судом по цивільній справі № 2-588/11 (2-598/11) прийнято заочне рішення від 04.04.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за договором про іпотечний кредит № 96 від 14.03.2007 року в розмірі 148 196,58 грн. та судові витрати. Дане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Після чого, представнику позивача [PERSON], що діяв на підставі довіреності ВРЕ № 404953 від 17.01.2011 року, Хустським районним судом 22.02.2012 року видано по даній справі виконавчий лист. Звертає увагу на те, що у спірних кредитних відносинах, які перебувають на стадії виконавчого провадження, новий кредитор зобов'язаний після дати передачі прав вимоги подати до відповідних судів заяву про заміну первісного кредитора його правонаступником - новим кредитором. Позивач цього не зробив, а натомість повторно звернувся до суду про стягнення боргу за кредитним договором № 96 від 14.03.2007 року, хоча його права вже були захищені заочним рішенням Хустського районного суду від 04.04.2011 року, в тому числі шляхом звернення на предмет іпотеки. Заперечуючи позовні вимоги представник відповідача також просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача про стягнення відсотків, комісії та пені, оскільки вони заявлені після спливу трирічного терміну. Перебіг строку почався 04.07.2011 року, коли набрало законної сили рішення Хустського районного суду від 04.04.2011 року по справі № 2-588/2011 й закінчився щодо вимог про стягнення відсотків та комісії 04.07.2014 року, а щодо вимог про стягнення пені - 04.07.2012 року, тоді як із позовною заявою про стягнення заборгованості, включаючи заборгованість по відсоткам, комісії, пені позивач звернувся 08.12.2014 року (вих. № РІВ-11-10 від 02.12.2014 року), тобто поза межами позовної давності. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про іпотечний кредит № 96 від 14.03.2007 року відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі 19800 доларів США. Кінцевим строком повернення кредиту та відсотків за користування ним встановлено день не пізніше 13.03.2027 року. За користування кредитом встановлено плату в розмірі 11% річних. Відповідно до п.п. 2.4 та 3.3. кредитного договору [PERSON] зобов'язалася погашати основну суму кредиту рівними частками у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною даного договору. Відповідно до п.3.4. кредитного договору [PERSON] зобов'язалася сплачувати щомісячну комісійну винагороду в розмірі 0,09 відсотка від суми кредиту за супровід кредиту. Кредитні кошти в сумі 19800 доларів США були видані позичальнику [PERSON] Умовами п.п. 2.4 та 3.3. кредитного договору передбачено обов'язок позичальника здійснювати погашення основної суми кредиту та процентів за ним частинами (щомісячними платежами), відповідно до графіку погашення. Відповідно до п. 5.3.2. кредитного договору позикодавець має право вимагати від позичальника (незалежно від настання кінцевого строку погашення кредиту) сплати в повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентами за користування ним, суму неустойки і збитків, передбачених договором у випадку, якщо позичальник прострочив свої зобов'язання по поверненню кредиту та/або сплаті відсотків за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць. Вказане право позикодавця передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, згідно якої останній у разі прострочення боржником повернення чергової частини боргу, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу». В судовому засіданні встановлено, що внаслідок невиконання позичальником [PERSON] зобов'язань по кредитному договору, заочним рішенням Хустського районного суду по справі № 2-588/2011 (2-598/2011) від 04.04.2011 року, яке набрало законної сили, задоволено позов кредитора - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору № 96 від 14.03.2007 року у розмірі 18 617,66 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 04.04.2011 року складає 148196,58 грн. Як вбачається з позовної заяви кредитора, заяви про уточнення позовних вимог та розрахунку заборгованості [PERSON] по кредитному договору № 96 від 14.03.2007 року станом на 04.04.2011 року, рішенням суду з відповідача стягнуто в повному обсязі залишок заборгованості по кредиту та відсотки за користування кредитом за період з травня 2008 року по березень 2011 року в сумі 2777, 66 доларів США. З досліджених матеріалів цивільної справи Хустського районного суду № 2-588/2011 (2-598/2011) встановлено, що представнику позивача в особі [PERSON], за його завою 22.02.2012 року, Хустським районним судом було видано виконавчий лист. Частиною 1 ст. 378 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця чи заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Наведене свідчить про те, що первісний кредитор вже скористався своїм правом на стягнення заборгованості за кредитним договором № 96 від 14.03.2007 року, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 16028,66 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 207582,11 грн. задоволенню не підлягають, оскільки відповідачка вже понесла юридичну відповідальність за невиконання умов кредитного договору і у разі задоволення позову в цій частині відбудеться притягнення відповідача до подвійної відповідальності за порушення одного і того ж кредитного зобов'язання, що суперечить ст. 61 Конституції України. Саме з цих підстав представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, та просив зменшити суму стягнення в розмірі визначеному у вище вказаному судовому рішенні. В даних кредитних правовідносинах має місце дострокове стягнення боргу по кредиту за судовим рішенням, що дає підстави зробити висновки про закінчення строку дії кредитного договору і між сторонами залишилися лише невиконані зобов'язання. Оскільки відсотки є платою за користування кредитом, при достроковому стягненні судом основного грошового боргу (кредиту) нарахування відсотків за користування кредитом також припиняється. Тому відсутні підстави для продовження нарахування відсотків, комісії, пені за користування кредитом, який вже стягнутий судом. Між сторонами в такому випадку залишаються лише не виконані зобов'язання зі сплати відсотків за фактичний час користування кредитом до моменту дострокового стягнення судом основного боргу по кредиту, що вбачається зі змісту ч.2 ст. 1050 ЦК України. З врахуванням того, що при достроковому стягненні судом основного грошового боргу (кредиту) нарахування відсотків за користування кредитом припиняється, вимоги позивача про стягнення відсотків, пені, комісії після прийняття судом рішення 04.04.2011 року є безпідставними. В судовому засіданні позивач та його представник не надали жодних доказів про звернення до державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі № 2-588/2011. Також відсутні будь-які обґрунтування позивача про те, що невиконання зазначеного рішення є наслідком обставин, які не залежали від волі кредитора та перешкоджали чи унеможливлювали виконання цього судового рішення, що свідчить про відсутність наміру та бажання у стягувача вчиняти дії, спрямовані на виконання судового рішення від 04.04.2011 року. Незважаючи на це, позивач повторно звертається з вимогами про стягнення суми кредиту та відсотків за користування кредитом. Крім цього, матеріали справи не містять доказів, що кредитором втрачена можливість стягнення з позичальника стягнутої суми заборгованості у процедурі виконавчого провадження. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Умовами кредитного договору № 96 від 14.03.2007 року сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів у відповідності до графіку. Графіком платежів, який є невід'ємною частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Таким чином, сторони встановили строки виконання позичальником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом в один рік для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Положеннями ч.2 ст.258 ЦК України встановлено обмеження щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а початок її нарахування здійснюється, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках має обчислюватися за кожним простроченим платежем. В даному випадку ПАТ «Акціонерний комерційним промислово-інвестиційний банк», використовуючи право, надане йому частиною першою статті 651, частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України, а також пунктом 5.3.2 кредитного договору № 96від 14.03.2007 року подав 13.01.2011 року позовну заяву (вих. № 638 від 22.12.2010 року) до Хустського районного суду про стягнення з [PERSON] заборгованості. В позовній заяві зазначалося, що з метою досудового врегулювання ситуації, що виникла, боржнику [PERSON] пред'являлися претензії з вимогою погасити в 30 денний термін з дня отримання претензії наявну заборгованість по сплаті відсотків, комісійної винагороди за управління кредитом та суми кредитного боргу за даним кредитним договором. Таким чином, кредитор скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України і змінив строк виконання зобов'язань за цим кредитним договором. З огляду на вище наведене, суд констатує, що перебіг строку позовної давності за вимогами позивача про стягнення відсотків, комісії та пені почався 04.07.2011 року, коли набрало законної сили рішення Хустського районного суду від 04.04.2011 року по справі № № 2-588/2011, і цей строк закінчився щодо вимог про стягнення відсотків та комісії 04.07.2014 року, а щодо вимог про стягнення пені - 04.07.2012 року. До суду з даним позовом про стягнення заборгованості, включаючи заборгованість по відсоткам, комісії, пені позивач звернувся 08.12.2014 року (вих. № РІВ-11-10 від 02.12.2014 року), тобто після закінчення строків позовної давності. Під час розгляду справи позивач не обґрунтував причини пропуску позовної давності, не скористався своїм процесуальним правом обґрунтувати причини пропуску позовної давності та звернутися до суду із відповідною заявою про їх поновлення. З огляду на вищенаведене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Outcome: dismissed