Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 2280 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився. Через канцелярію суду надав заперечення, в яких зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил паркування транспортних засобів» існує два поняття: майданчик для паркування і спеціально обладнаний майданчик для паркування. Вимоги для майданчиків для паркування передбачають: наявність паркувальних автоматів і автоматичних в»їзних та виїзних терміналів (шлагбауми, апарати для сплати вартості стоянки), на видному місці повинна бути розміщення інформація про оператора парковки (найменування, юридична адреса, контактний телефон), вартість паркування і форма платежу (готівка, безготівкова). У паркувальника повинно бути посвідчення оператора парковки, наявність «Переліку площадок для парковки…», наявність договору оренди. Паркувальник повинен надати паркувальний талон або фіскальний чек, які засвідчують оплату послуг майданчика. Паркувальники повинні контролювати процес оплати, але ніяк не стягувати її. Паркувальник має право за несплату забороняти виїзд авто, шляхом застосування спеціальних технічних пристроїв шлагбаумів або технічних засобів (блоків для коліс). Якщо відмовилися платити за паркування і вас не випускають, то представником оператора складається акт у двох примірниках, який підписує: оператор, два свідки і боржник. Після цього, оплата парковки вирішується в судовому порядку. Виходячи з того, що відсутня заборона виїзду авто, відсутність акту відмовити платити за паркування, відсутність паркувальних автоматів і автоматичних вїзних та виїзних терміналів, відсутність розміщення інформації про оператора парковки, вартість паркування і форма платежу, доводи позивача не відповідають дійсності. З огляду на це просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.12.2013 року об 19 год. 24 хв. відповідач [PERSON] розмістив транспортний засіб марки «Лексус» д.н.з. [NUMBER], на майданчику платного паркування «D2» біля терміналу «D» Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». 19.12.2013 року о 09 год. 31 хв. відповідач виїхав з майданчику для платного користування, при цьому відмовився оплатити послуги збору на паркування та вартості послуг з утримання майданчиків для платного паркування. Суд бере до уваги акт № 8 від 19.12.2013 року, про відмову відповідача від сплати за паркування, складений інженером відділу організації паркування департаменту дорожнього руху та паркування дирекції з управління транспортною та готельною інфраструктурою, [PERSON], в присутності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). При складанні акту [PERSON] надані пояснення в яких він зазначив, що у нього відсутні гроші на оплату. Пунктом 26 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» від 03.12.2009 року №1342, передбачено, що користувач зобов'язаний сплатити вартість послуг з утримання майданчиків для платного паркування. За змістом статті 633 Цивільного кодексу України, публічним договором є договір в якому одна сторона взяла на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Позивачем зазначено, що на виконання норм статті 641 Цивільного кодексу України, при вїзді на паркувальний майданчик була розміщена інформація, що вартість послуги перебування транспортного засобу на стоянці становить 15 грн. за годину і що діє погодинна тарифікація. З огляду на це, можливо прийти до висновку, що позивач обладнавши платні паркувальні майданчики, оснащені автоматичними шлагбаумами та засобами обліку перебування транспортних засобів на майданчику, а також розмістивши на вїзді інформацію про вартість і порядок надання послуг, розмістив публічну пропозицію щодо укладення договору про надання послуг з платного паркування. Відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Заїхавши на паркувальний майданчик і отримавши паркувальний талон №2310001891223 від 12.12.2013 року (а.с.7), відповідач своїми діями прийняв публічну оферту, а отже надав згоду відшкодовувати вартість послуг з утримання майданчиків для платного паркування, тобто між позивачем та відповідачем було укладено усний договір про надання послуг з паркування. Отримавши талон на паркування відповідач підтвердив свій обовязок перед позивачем щодо оплати наданих послуг з паркування. Згідно до ст.ст. 11,16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може укладатись у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За договором про надання послуг одна сторона зобов'язується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов'язується оплатити зазначену послугу. На виконання своїх обовязків позивач надав відповідачу послуги з паркування та вжив всіх заходів щодо збереження транспортного засобу у період з 19 год. 24 хв. 12 грудня 2013 року до 09 год. 31 хв. 19 грудня 2013 року, загальною тривалістю 159 годин 00 хв. у звязку з чим у відповідача виник обовязок оплатити надані послуги на загальну суму 2280 грн.00 коп. Відмовившись оплатити вартість наданих послуг у сумі 2280 грн., відповідачем було порушено взяті на себе зобовязання перед позивачем щодо оплати отриманих послуг. 24 січня 2014 року позивачем направлено на ім'я відповідача письмову вимоги про сплату боргу (а.с.10-12). Зазначена вимога була отримана відповідачем, про що свідчить запис в зворотніх повідомленнях наданих позивачем (а.с.13). Приписами статті 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до ст. 628 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Враховуючи те, що відповідач фактично порушив умови договору, суд приходить до переконання, що право позивача в даному випадку підлягає відновленню у спосіб примусового стягнення з відповідача на користь позивача коштів за невиконане зобовязання, в зв'язку з чим вимоги є обґрунтованими. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved