Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить скасувати арешт з нерухомого майна, а саме - 5/24 частки будинку [ADDRESS] , запис про який зареєстрований у Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1648380 яке належить [PERSON] , - накладений постановою серії АА № 135577 від 21.01.2005 року ВДВС Ленінського РУЮ м. Кіровограда - запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстровий № 1648380, внесений 02.02.2005р. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до договору дарування частини будинку від 26.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Літвіновою Л.В., реєстр. № 1134 - [PERSON] , його батьку належала 5/24 чистини жилого будинку і відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . [INFO] батько позивача - [PERSON] помер. Після смерті батька молодший його син - [PERSON] - відмовився від права прийняття належної йому частки спадщини за законом, яка залишилася після смерті батька [PERSON] - на його користь. Після цього він звернувся до нотаріуса для оформлення свого права на спадщину за законом на зазначений вище будинок, але нотаріус відмовила йому в оформленні документів в зв`язку з тим, що на спадкове майно накладений арешт. Згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - 02.02.2005р. за № 1648380 реєстратором - Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області було зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови серії АА № 135577 від 21.01.2005р., прийнятою державним виконавцем ВДВС Ленінського РУЮ м. Кіровограда. Зазначена постанова була прийнята державним виконавцем на примусове виконання виконавчого листа за № 5-5, виданим 31.12.1991р. Кіровським районним народним судом м. Кіровограда по заяві відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей сина [PERSON] - [INFO] - до [INFO]. та на сина [PERSON] , [INFO] - до [INFO]. Листом за № 39008Ї13.20-28/12 від 28.11.2019 йому було повідомлено, що згідно інформації, що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, виконавчі провадження, в яких боржником являється [PERSON] не значаться. Окрім цього, у зазначеному вище листі йому було повідомлено, що відомості щодо підстав накладення арешту встановити неможливо, оскільки згідно ч. 2 р. XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затв. Наказом МЮУ № 1829/5 від 07.06.2017р. - строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки. Накладення арешту на нерухоме майно порушує права його права, як власника на розпорядження цим майном, а тому за захистом порушеного права змушений звертатись до суду та просить суд зняти арешт зі свого майна. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена, відзиву на позов не надала, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату,час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постановою державного виконавця на примусове виконання виконавчого листа за № 5-5, виданого 31.12.1991р. Кіровським районним народним судом м. Кіровограда по заяві відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей сина [PERSON] - [INFO] - до [INFO]. та на сина [PERSON] , [INFO] - до [INFO]. накладено арешт на майно [PERSON] , що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - 02.02.2005р. за № 1648380 реєстратором - Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області було зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови серії АА № 135577 від 21.01.2005р., прийнятою державним виконавцем ВДВС Ленінського РУЮ м. Кіровограда. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до листа № 39008Ї13.20-28/12 від 28.11.2019 року в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, виконавчі провадження, в яких боржником являється [PERSON] не значаться. Відомості щодо підстав накладення арешту встановити неможливо, оскільки згідно ч. 2 р. XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затв. Наказом МЮУ № 1829/5 від 07.06.2017р. - строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що накладеним арештом на нерухоме майно, порушуються права позивача [PERSON] як власника, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved