Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення з останнього на користь держави вартості завданих збитків в сумі 16945, 43 грн., мотивуючи тим, що між ВДВС Овруцького РУЮ в особі начальника [PERSON] та ВАТ «Овруцька реалізаційна база хлібопродуктів» в особі голови правління [PERSON] 24.03.2007 року було укладено договір про відповідальне зберігання майна, на яке звернено стягнення органом держаної виконавчої служби, та про надання послуг, які пов'язані з його зберіганням; проведеною інвентарізацією залишків вилученого Житомирською митницею та конфіскованого за рішенням суду майна, переданого на зберігання та не реалізованого станом 01.12.2009 року (зберігач конфіскованого майна - ВАТ «Овруцька реалізаційна база хлібопродуктів» в особі голови правління [PERSON]) виявлено нестачу майна на загальну суму 16945,43 грн.; таким чином, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань державі завдано матеріальних збитків на суму позову, тому позивач просить на підставі ст.ст.937, 942, 950 ЦК України позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позовних вимог не визнав, проти позову заперечив, з мотивів наведених в письмову запереченні проти позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Підставою звернення позивача з позовом до суду стало неналежне виконання відповідачем умов договору про відповідальне зберігання майна, на яке звернено стягнення органом держаної виконавчої служби, та про надання послуг, які пов'язані з його зберіганням від 24.03.2007 року. Як вбачається з матеріалів справи, договір про відповідальне зберігання майна, на яке звернено стягнення органом держаної виконавчої служби, та про надання послуг, які пов'язані з його зберіганням від 24.03.2007 року був укладений між ВДВС Овруцького РУЮ в особі начальника [PERSON] та ВАТ «Овруцька реалізаційна база хлібопродуктів» в особі голови правління [PERSON] У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відтак, з приводу договору від 24.03.2007 року правовідносини виникли саме між ВДВС Овруцького РУЮ - позивачем у справі - та ВАТ «Овруцька реалізаційна база хлібопродуктів», тоді як позов заявлено до [PERSON], який не був стороною договору, учасником правовідносин, а відтак, позов пред'явлено не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, тобто до неналежного відповідача. Позивач клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі як співвідповідача іншої особи - ВАТ «Овруцька реалізаційна база хлібопродуктів», як цього вимагає ст.33 ЦПК України, не заявляв. Більше того, рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.03.2011 року у справі № 11/32-Д, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ВАТ «Овруцька реалізаційна база хлібопродуктів» до ВДВС Овруцького РУЮ та розірвано договір від 24.03.2007 року про відповідальне зберігання майна, на яке звернено стягнення органом держаної виконавчої служби, та про надання послуг, які пов'язані з його зберіганням, укладений між ВАТ «Овруцька реалізаційна база хлібопродуктів» та ВДВС Овруцького РУЮ. Підставою розірвання договору в судовому порядку стало порушення сторонами його істотних умов, а саме те, що сторонами не було складено актів приймання-передавання на відповідальне зберігання арештованого майна (ст.651 ЦК України). Згідно з ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України, якщо договір розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору. В даному випадку, як встановлено рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.03.2011 року у справі № 11/32-Д, яке має преюдиційний характер, договір розірвано з вини обох сторін. І, як вбачається з позовної заяви, позивач вимагає відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням договору, а не його розірванням. Відтак, вимога позивача про відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобов'язань за розірваним договором, не грунтується на законодавстві. З огляду на викладене в сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. В судовому засіданні та в запереченні на позовну заяву відповідач заявив про застосування позовної давності, що з огляду на норми ст.ст.257, 258, 266, 267 ЦК України, також є підставою для відмови в позові. Однак, доходячи висновку про безпідставність позову та необхідність відмови у його задоволенні, суд виходив із двох інших наведених вище підстав. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому

Outcome: dismissed