Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.12.2011 року, посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит в розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобовязалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями, яку банк просить суд стягнути з останньої. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи(а.с.39). Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, про причину неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 50-55). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 07.12.2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит в розмірі 2 000,00 грн. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки (а.с.5а-31). Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка [PERSON] систематично порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.12.2011 року (а.с. 4, 5). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. За змістом п.п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість по Кредиту та процентам за його використання. Позивачем станом на 31.07.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.12.2011 року, відповідно до якого заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитними зобов'язаннями становить 13 044 грн. 63 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом 1 862,26 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 7 505,01 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2 580,00 грн. Крім цього, відповідно до умов кредитного договору на відповідачку накладено штрафні санкції - 500 грн. штрафу (фіксована частина); 597,36 грн. штрафу (процентна складова) (а.с.4-5). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачкою не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved