Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 28 жовтня 2001 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Михнівською сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області, актовий запис №4. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим, з вини відповідача подальше сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, між ними часто виникають конфлікти на ґрунті побутового непорозуміння, примирення неможливе, шлюбних відносин не підтримують, більше двох років разом не проживають. Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явивсь, подав до суду заяву про підтримання позовних вимог, просив строк на примирення не надавати, шлюб розірвати, розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, подала до суду заву про визнання позовних вимог, просила шлюб розірвати, строк на примирення не надавати, розгляд справи проводити у її відсутності, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Суд вважає можливим розглядати справу у підготовчому засіданні по суті у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засідання встановлено, що 28 жовтня 2001 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Михнівською сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оскільки сторони примирення не бажають, ніяких подружніх відносин не підтримують, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved