Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за вересень 2018 року у розмірі 11250,0 гривень. Крім того, просить стягнути солідарно з відповідачів судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 4173,0 гривень. Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року, вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] за Договором про надання кредиту № 22/2008 ЛФ від 04.04.2008 року, 12500,0 гривень тіла кредиту, 20972,25 гривень процентів за користування кредитом та 12500,0 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 45972,25 гривень. Крім того, вказаним рішенням також вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] за Договором про надання кредиту № 22/2008 ЛФ кредиту від 04.04.2008 року, 12500,0 гривень тіла кредиту, 20972,25 гривень процентів за користування кредитом та 12500,0 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 45972,25 гривень. На сьогоднішній день у Личаківському ВДВС м.Львів відкриті виконавчі провадження № 49896567 по [PERSON] , у Сокальському ВДВС виконавче провадження № 47277859 по [PERSON] , у Самбірському МР ВДВС виконавче провадження № 47553746 по [PERSON] , однак, відповідачі ухиляються від виконання рішення суду і коштів не повертають. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на положення ст.ст.509, 525, 526, 598-601, 604, 609, 611, 631, 1048-1050 ЦК України. Позовна заява надійшла до суду 06.09.2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 23.09.2019 року, прийнято позовну заяву до провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26.11.2019 року, ухваленого в заочному порядку, позов [PERSON] задоволено частково. Ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором № 22/2008ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року за вересень 2018 року у розмірі 11250,0 гривень. Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором № 22/2008ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року за вересень 2018 року у розмірі 11250,0 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Також стягнуто в рівних частинах з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в дохід держави 768,40 гривень судового збору. 24 грудня 2019 року відповідач [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25.02.2020 року, скасовано заочне рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26.11.2019 року та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.12.2020 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - залишено без розгляду. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.05.2021 року, скасовано ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 24.12.2020 року та направлено справу для продовження розгляду до Личаківського районного суду м.Львова. Справа поступила до суду 05.07.2021 року. У зв`язку із неявкою сторін в судове засідання 13.09.2021 року, розгляд справи було відкладено на 18.10.2021 року. Підстави позову та обсяг питань, які мають бути вирішені у цій справі не дозволяються визнати її складною. В розумінні п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. З огляду на карантинні обмеження, суд неодноразово йшов назустріч учасникам справи та відкладав судові засіданні з тією метою, щоб кожен мав можливість відстояти свою позицію перед судом. Перед тим, як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Суд також розглянув усі клопотання сторін, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловити свою позицію. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч.ч.2, 3, 4 ст.83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, разом з тим, 18.10.2021 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву не подали. Враховуючи вищенаведені обставини та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 18.10.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.04.2008 року між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20000,0 гривень, на строк до 04.04.2010 року, зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699% від суми залишку кредиту, за кожен день користування. Як вбачається з рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008 року між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки № 22/2008ЛФ/1 та № 22/2008ЛФ/2, за умовами яких поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором у повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем, як солідарні боржники. Згідно з договором про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу від 29.03.2013 року до [PERSON] перейшло право вимоги за згаданим вище кредитним договором, укладеним між відповідачами і КС «Либідь». Як зазначено у п.1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав (12500,0 гривень тіла кредиту та 11453,53 гривень процентів), а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору. Цим же рішенням суду стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12500,0 гривень тіла кредиту, 20972,25 гривень процентів за користування кредитом та 12500,0 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 45972,25 гривень. Крім того, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12500,0 гривень тіла кредиту, 20972,25 гривень процентів за користування кредитом та 12500,0 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 45972,25 гривень. На підставі вказано судового рішення судом видано виконавчі листи, які перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби. Судове рішення відповідачами не виконано. Відповідно до п.4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної у п.5.1 даного договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця у розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Виходячи з характеру такого виду відповідальності позичальників, сплата цих коштів є неустойкою, що також встановлено рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року і що відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Пункт 2.1 кредитного договору визначає строк його дії з 04.04.2008 року до 04.04.2010 року і діє до повного виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк [PERSON] використав право вимагати повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, що підтверджується рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року, яке набрало чинності, про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 04.04.2008 року в загальному розмірі 45972,25 гривень, яка складалася з: тіла кредиту - 12500,0 гривень, процентів за користування кредитом - 20972,25 гривень та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 12500,0 гривень. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення з позовом про стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), а також аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 362/3054/14-ц (провадження № 61-17992св19), від 05.11.2020 року у справі № 711/5482/18 (провадження № 61-22738св19). Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитними коштами та пені позивач використав своє право на повернення кредиту, тому відсутні правові підстави нараховувати неустойку (пеню) після пред`явлення до позичальника та поручителів вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо рішенням суду заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення неустойки (пені). Разом з тим, позивач вимог про стягнення сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України у цій справі не заявляв. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у цій справі відсутні. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25.11.2020 року в справі № 463/4501/18 (провадження № 61-14778св19). У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки судом у задоволенні позову відмовлено, позивач відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду з позовом компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 4173,0 гривень у зв`язку з відмовою у задоволенні позову на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на позивача та не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed