Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач Всеукраїнська благодійна організація «Український фонд культури імені Бориса Олійника» звернулися до суду з позовом про визнання незаконною та скасування довідки, стягнення завданих збитків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06.03.2020 відкрито провадження по справі. 01.07.2020 представник позивача подав до суду уточнення позовних вимог, які прийняти судом. З уточнених позовних вимог вбачається, що Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10.07.2019 визнано незаконною та скасовано ч. 2 наказу №6/12-к від 28 грудня 2017 року Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» прозвільнення [PERSON] , поновлено останню на посаді головного бухгалтера Всеукраїнська благодійна організація «Український фонд культури імені Бориса Олійника» з 28 грудня 2017 року та стягнуто на її користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 136451,34грн. Підставою такого рішення стала довідка № 316 від 05.12.2017 про звільнення з 05.12.2017 по 19.12.2017 від роботи по догляду за хворою дитиною, видана [PERSON] . Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва. Однак, позивач вважає, що довідка № 316 від 05.12.2017 видана з порушенням Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, оскільки, відсутні докази історії хвороби, лікарняна картка, записи в журналах прийому лікарем пацієнтів, результати огляду хворого, прописані процедури, виписані рецепти, які б підтверджували, що житель м. Ірпеня, [PERSON] , 2004 року народження, дійсно лікувався у відповідача з 05.12.2017 по 19.12.2017. Також, на оскаржуваній довідці форми № 095-2/о за № 316 від 05.12.2017 відсутні підпис головного лікаря і відтиск печатки відповідача. У зв`язку з викладеним представник позивача просить суд визнати незаконною та скасувати довідку №316 по догляду за хворою дитиною від 05.12.2019, видану [PERSON] відповідачем - Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва на користь Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» завдані збитки в сумі 155140,30грн. Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 11.06.2020 було вирішено залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] . 14.08.2020 до суду надійшов відзив від представника Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва відповідно до якого зазначено, що згідно з Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року по справі 367/682/18, Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2019 року скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Дана Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили з дня її прийняття, тобто 12 грудня 2019 року. Згідно з Постановою суду апеляційної інстанції від 12 грудня 2019 року по справі 367/682/18 довідка про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною від 05 грудня 2017 року №316 не є належним документом, який підтверджує звільнення від роботи. Крім того позивачем введено суд в оману оскільки, довідка від 05.12.2017 №316 містить підпис керівника відповідача та печатки. Довідка про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною від 05 грудня 2017 року №316 не є нормативно-правовим актом, тому твердження позивача є необґрунтованими, незаконними та надуманими. Позивач не поніс ніяких збитків моральних та матеріальних. У зв`язку з викладеним представник відповідача Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 17.08.2020 до суду надійшов відзив від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] відповідно до якого зазначено, що відповідно до наказу про прийом на роботу з 04.01.2016 [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» згідно штатного розкладу. 18 січня 2018 року перебуваючи на бесіді в СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві від слідчого [PERSON] дізналася, що 20 грудня 2017 року її звільнено з посади головного бухгалтера на підставі наказу від 20 грудня 2017 року. При цьому на пред`явленому слідчим Наказі в графі «Ознайомлена» підпис третьої особи був відсутній. В період видачі наказу від 20 грудня 2017 року [PERSON] офіційно знаходилась на лікарняному відповідно до листа непрацездатності серії АДІ №731210, виданого комунальним закладом «Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги». Термін перебування на лікарняному з 18 грудня по 27 грудня 2018 року. Розуміючи незаконність своїх дій, Всеукраїнська благодійна організація «Український фонд культури імені Бориса Олійника» скасували наказ про звільнення від 20 грудня 2017 року, та постановив новий наказ - №6/12 к від 28 грудня 2017 року, яким в пункті 1 було скасовано наказ від 20 грудня 2017 року , а пунктом 2 було звільнено з посади вже з 28 грудня 2017 року.Наказ про звільнення від 28 грудня 2017 року, також є незаконним, оскільки в цей період знаходилась відповідно до Довідки №316 від 05 грудня 2017 року про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10.07.2019 визнано незаконною та скасовано ч. 2 наказу №6/12-к від 28 грудня 2017 року Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» про звільнення [PERSON] поновлено останню на посаді головного бухгалтера Всеукраїнська благодійна організація «Український фонд культури імені Бориса Олійника» з 28 грудня 2017 року та стягнуто на її користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 136451,34грн. Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року по справі 367/682/18, Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2019 року скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На даний момент [PERSON] оскаржує постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. 08.09.2020 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача по справі від Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» відповідно до якої зазначено, що заперечує щодо тверджень відповідача, що позивач не поніс ніяких моральних та матеріальних збитків, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, дворічному блокуванні роботи через безкінечні суди; у падінні рейтингу як благодійної організації, зменшенні благодійних надходжень для статутної діяльності, сплаті судового при поданні апеляційної скарги на незаконне рішення; витратах на поштові відправлення сторонам по справі і до суду. 08.09.2020 до суду надійшла відповідь на відзив третьої особи по справі від Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» відповідно до якої зазначено, що вважають відзив третьої особи, необґрунтованим та таким, що підтримує позицію відповідача по справі. 16.10.2020 до суду надішли заперечення від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва відповідно до яких зазначено, що Постановою суду апеляційної інстанції від 12 грудня 2019 року по справі 367/682/18 довідка про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною від 05 грудня 2017 року №316 не є належним документом, підтверджує звільнення від роботи. Форма 095/0 відповідно до пункту 11 Інструкції засвідчується підписом лікаря, який заповнив довідку, та завіряється печаткою закладу охорони здоров`я. Тобто, зазначення прізвища та ініціалів керівника закладу охорони здоров`я законом не вимагається. Як зазначалось у відзиві на позовну заяву печатка та підпис керівника є, окремої печатки для довідки про тимчасову непрацездатність по догляду за хворою дитиною законодавство не вимагає. Представник позивача [PERSON] в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на докази та обставини, які викладені у відзиві, просив суд відмовити в задоволені позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: [PERSON] в судові засідання не з`явилась, в матеріалах міститься заява від 12.10.2020 про розгляд справи за її відсутності. Також, в матеріалах справи міститься відзив відповідно до якого [PERSON] зазначила, що заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в повному обсязі. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10.07.2019, визнано незаконною та скасовано частину 2 наказу №6/12-к від 28 грудня 2017 року Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» прозвільнення [PERSON] , поновлено останню на посаді головного бухгалтера Всеукраїнська благодійна організація «Український фонд культури імені Бориса Олійника» з 28 грудня 2017 року та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 136451,34грн. Також стягнуто з Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» на користь держави судовій збір в розмірі 1600грн. Підставою ухвалення зазначеного вище рішення стало, що 05.12.2017 Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва видано довідку № 316 за формою №095-2/о [PERSON] про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною [PERSON] з 05.12.2017 по 18.12.2017. Приступити до роботи 19.12.2017. Відповідно до листка непрацездатності від 18.12.2017 серії АДІ №731210 [PERSON] була звільнена від роботи, із зазначенням «стати до роботи 28.12.2017». 21.11.2019 Всеукраїнська благодійна організація «Український фонд культури імені Бориса Олійника» направили претензію Комунальному некомерційному підприємству «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва відповідно до якої зазначили, що довідка видана [PERSON] про тимчасове звільнення від роботи по догляду за дитиною [PERSON] є незаконною, просять керівництво Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Деснянського району міста Києва провести перевірку. Постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 апеляційну скаргу Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» задоволено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10.07.2019 скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволені позову [PERSON] до Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Підставою звернення до Київського апеляційного суду зі скаргою було посилання на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що видана довідка № 316 (форми № 095-2/о) Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Деснянського району міста Києва суперечить Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 та Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 095-2/о «Довідка про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною» затвердженої наказом МОЗ України № 527 від 28.07.2014. Колегія суддів Київського апеляційного суду в постанові від 12.12.2019. встановила, що [PERSON] всупереч п. 3.3 «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» не отримувала лист непрацездатності по догляду за хворим сином [PERSON] 2004 року народження строком до 14 днів, а відтак видача їй 05.12.2017 довідка про догляд за хворою дитиною є порушенням Інструкцій, а саме довідка не є належним документом, який підтверджує звільнення від роботи. Колегія суддів прийшла до висновку, що довідка № 316 (форми № 095-2/о) від 05.12.2017 не є належним і допустимим доказом поважності причин відсутності на роботі. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2020 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення.Постанову Київського апеляційного суду від 12.12.2019 залишено без змін. Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір з приводу правомірності видачі довідка № 316 (форми № 095-2/о) від 05.12.2017 [PERSON] , правомірності заповнення та правомірності видачі не за місцем проживання [PERSON] , який проживає в м. Ірпінь. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що для застосування того чи іншого способу захисту, суд має встановити характер спірних правовідносин, права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та факт їх порушення відповідачами. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже Порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, визначено відповідною Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року № 455, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за № 1005/6196. Згідно із п.1.2 «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Відповідно до п. 3.3-3.4 «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» для догляду за дитиною віком до 14 років лист непрацездатності видається на період, потягом якого дитина потребує догляду, але не більш 14 календарних днів. Якщо дитина продовжує хворіти, то особі, яка здійснює догляд за хворою дитиною, після закінчення максимального терміну листка непрацездатності, передбаченого законодавством України, видається довідка за формою встановленою МОЗ України. Згідно із п. 2, 3 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 095-2/о надається особі, яка здійснює догляд за хворою дитиною, у разі, якщо дитина потребує подальшого лікування після закінчення максимального терміну листка непрацездатності, передбаченого законодавством України, та в інших випадках відповідно до Інструкції про порядок видачі документів,що засвідчують непрацездатність громадян. Форма №095-2/о видається закладом охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування на підставі рішення лікарсько-консультаційної комісії. Відповідно до пункту 8.1. «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» контроль за виконанням цієї Інструкції закладами охорони здоров`я усіх відомств здійснюють у межах своєї компетенції Міністерство охорони здоров`я України, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, профспілки та їх об`єднання. Так, відповідно до п.1.1. та п. 8.3. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 за № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності, за порушення порядку видачі та заповнення документів, лікарі несуть відповідальність згідно з законодавством України. Пунктом 6 частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до основних завдань Фонду соціального страхування України та його робочих органів віднесено здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності. Згідно частини третьої статті 30 вказаного Закону рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб). Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду. Відповідно до абзацу четвертого пункту 2.1 розділу II Положення про комісію (уповноваженого) підприємства, установи, організації із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23 червня 2008 року №25, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №636/15327, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, комісія із соціального страхування підприємства має право звертатися за необхідності до робочих органів відділень Фонду щодо перевірки правильності видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам підприємства. Приймати рішення про відмову в призначенні матеріального забезпечення, про припинення виплати його (повністю або частково), розглядати підставу і правильність видачі та заповнення листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг є обов`язком комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства (абзац третій пункту 2.2 розділу II Положення). Таким чином, питання щодо видачі документів (листків) непрацездатності врегульовано спеціальним законодавством, яким, зокрема, передбачена відповідна процедура перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності, а також можливі наслідки порушення встановленого порядку їх видачі, тобто встановлений особливий порядок позасудового врегулювання даного питання. Окремі порушення у заповненні довідки № 316 (форми № 095-2/о) від 05.12.2017, прав та інтересів позивача не порушують. [PERSON] оплату відповідно до спірної довідки не отримувала. Всеукраїнська благодійна організація «Український фонд культури імені Бориса Олійника» Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2019 року не виконували. Крім того, встановлено, що колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в постанові від 12.12.2019 дала свою оцінку довідці № 316 (форми № 095-2/о) від 05.12.2017, відхилив спірну довідку в якості доказу, тим самим вирішила питання про правомірне звільнення [PERSON] із займаної посади бухгалтера, а тому суд зауважує, що доказ якому була надана оцінка судом не може бути самостійним предметом спору. До того ж документи, що засвідчують тимчасову непрацездатності громадян не можуть бути визнані такими, що видані неправомірно, чи скасованими в судовому порядку. Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів. Медична документація таким критеріям не відповідає. Отже, за системним аналізом положень статті 16 ЦК України можливо оскаржити лише рішення, дії та бездіяльність осіб, які порушили права позивача. Інших способів захисту права законодавством не передбачено. Окрім того, як встановлено судом, зазначена медична документація була одним з доказів при розгляді справи щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на робоиі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та підлягала оцінці поряд з іншими доказами у справі щодо трудових правовідносинах. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Встановивши, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів і незаконності дій КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-81 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. .

Outcome: dismissed