Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач заявила позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог з приводу спору відділу опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області, служби у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області про позбавлення батьківських прав. Вказала, що 06 червня 1998 року вона уклала шлюб з відповідачем у справі. 11 вересня 2000 року шлюб між ними розірвано. Від спільного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. З моменту народження дитини, відповідач прожив з ними спільно до 06 червня 2000 року. Після чого залишив сім»ю і переїхав до [ADDRESS] до своїх батьків. За цей весь час відповідач дитини не бачив, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Не цікавиться вихованням дитини, її здоров»я. Зазначені вище обставини, а саме факт того, що відповідач [PERSON] вихованням своєї доньки не займається та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, змушують її звернутися до суду із даним позовом і просити суд винести рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Представник позивача [PERSON] - адвокат Снітко В.А., який діє на підставі ордера серії [NUMBER] (а.с.16), в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, а саме поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.24). Про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав, заяв про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Прокурор прокуратури Ямпільського району Вінницької області Дарморіз І.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що немає жодної об»єктивної підстави для позбавлення батьківських прав. Можливо між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, і це стало поштовхом для позивачки звернутись до суду із даним позовом, але це не є підставою для позбавлення батьківських прав відносно їхньої спільної дитини. Від того, що відповідач буде позбавлений батьківських прав позитивного результату у долі дитини не буде. Тому просить суд винести рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що в квітні місяці 2014 року до них надійшла заява [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їхньої спільної доньки [PERSON]. Проведеною перевірку було з»ясовано, що сама позивачка відмовилась від стягнення аліментів. Відповідач разом із своєю матір»ю приїжджали з подарунками до дівчинки в м.Ладижин, однак позивач не пустила їх до дитини. На теперішній час відповідач проживає в [ADDRESS], має нову сім»ю, дитину, працює у сфері освіти. Тому було винесено рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON]. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділу опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, а саме поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.15). Про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав, заяв про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Позов позивачем заявлений на підставах, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, тобто на підставах, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони по справі колишні подружжя, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку, [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин, колишнє подружжя проживають окремо і дитина проживає з матір'ю. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - свідоцтва про розірвання шлюбу серії (а.с.10), встановлено, що сторони розірвали шлюб 11 вересня 2000 року; із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]; із довідки виданої Ладижинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів від 24 лютого 2014 року (а.с.5) встановлено, що [PERSON] є ученицею 9-А класу Ладижинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2. Її батько [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, не відвідує батьківські збори та життям дитини не цікавиться; із висновку служби у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації у Вінницькій області від 28 травня 2014 року (а.с.38) встановлено, що Ямпільська РДА Вінницької області як орган опіки та піклування на території Ямпільського району Вінницької області вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON]; із заяви [PERSON] від 27 березня 2014 року (а.с.28) встановлено, що її батько [PERSON] ніколи не брав участі у її вихованні, ніколи не телефонував їй, не приїжджав до неї, вона його ніколи не бачила. Матеріально ніколи не допомагав, подарунки не дарував, зі святами не вітав; із пояснювальних записок [PERSON] ( а.с.29) та [PERSON] (а.с.32) встановлено, що вони знають родину [PERSON] Даніїли з самого народження. Біологічний батько дитини ніколи тут не з»являвся і участі у вихованні дитини не приймав. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що не у повній мірі виконує [PERSON]. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Представником позивача не надано жодного вагомого доказу - що стосується обставин, які б могли, згідно ст.164 СК України, бути підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Суд не бере до уваги письмові пояснення [PERSON] від 27 березня 2014 року (а.с.28) про те, що її батько [PERSON] ніколи не брав участі у її вихованні, ніколи не телефонував їй, не приїжджав до неї, вона його ніколи не бачила. Так як, в судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивач не надавала можливості бачитись з дитиною відповідачу, тобто, сама позбавила відповідача можливості виконувати свої батьківські обов»язки. Позивач добровільно відмовилась від сплати аліментів на утримання дитини, чим позбавила відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на спільну дитину. Крім цього, письмові пояснення [PERSON] ( а.с.29) та [PERSON] (а.с.32) суд також не може брати до уваги, так як вказані особи, на виклик до суду не з»явились, і перевірити дійсність їхніх свідчень у суду не було можливості. Оцінюючи довідку видану Ладижинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів від 24 лютого 2014 року (а.с.5), суд вважає, що нею неможливо довести обставини того, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов»язків відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Вирішуючи спір суд виходив з принципів, закріплених ст. 164 Сімейного Кодексу України, якою встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав. Адже, беззаперечною підставою для позбавлення батьківських прав, серед іншого є - ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічні алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, засудження за злочин щодо дитини. Аналіз норми права дає змогу зробити висновок про те, що у діях [PERSON] відсутні такі, що мають ознаки системного, свідомого, злісного ухилення від батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав спрямоване на захист дитини, є юридичною відповідальністю того з батьків, хто має протиправну поведінку, проте, з встановленого вбачається, що сторони мають тривалий та непримиримий конфлікт. Позивачка негативно налаштована проти відповідача, мешкає у іншому місті, що ускладнює спілкування між сторонами. Тобто судом не встановлено сталого, навмисного ухилення від батьківських обов'язків. Відповідач не є хронічним алкоголіком або наркоманом, до кримінальної відповідальності не притягувався. Відповідач не відмовлявся від утримання дитини, Судом також враховано, що питання щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків органом опіки та піклування раніше взагалі не розглядалося і заходів впливу до нього не приймалося. Від того, що відповідач буде позбавлений батьківських прав позитивного результату у долі дитини не буде. Представник позивача Снітко В.А. при дачі пояснень, як на підставу позбавлення батьківських прав посилається на те, що [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток її неповнолітньої доньки, не забезпечує її необхідними продуктами харчування та речами, з донькою не спілкується, ухиляється від її виховання. Однак вищезазначені підстави для позбавлення батьківських прав вичерпні, кожна із них має самостійний характер і підлягає окремому доказуванню, тому жодні інші обставини, наприклад, ухилення матері чи батька від утримання дитини або не забезпечення продуктами харчування, не спілкування з дитиною, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Крім того, представником позивача не надано жодного достовірного доказу про те, що відносно [PERSON] застосовувалися заходи впливу, а саме - накладання адміністративного стягнення, розгляд його поведінки органом опіки та піклування, виховний вплив з боку уповноваженого дільничного міліції тощо. Таким чином, на підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність у діях відповідача за позовом [PERSON] умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків, щодо своєї неповнолітньої доньки, оскільки як встановлено судом, належним чином виконувати батьківські обов'язки [PERSON] можливості не мав, з причин створення перешкод з боку [PERSON] Суд вважає, що докази, надані позивачем, враховуючи їх явну неповноту та суперечливість, не дають підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відносно відповідача [PERSON], а тому у задоволенні вимог відповідних вимог позивача має бути відмовлено.. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй в позові відмовлено.

Outcome: dismissed