Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Березнівської райдержадміністрації Рівненської області про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав, щодо сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є матір'ю дитини [PERSON], [INFO], проте внаслідок ведення асоціального способу життя, зловживання алкогольними напоями, ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, створились умови, які шкодять інтересам дитини і загрожують її життю та здоров'ю. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 12.10.2015 року відповідачка розірвала шлюб з чоловіком, що в свою чергу призвело до зростання умов, які шкодять інтересам дитини і загрожують її життю та здоров»ю. Оскільки відповідач ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просить суд позбавити її батьківських прав, щодо її сина. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що відповідач стала на шлях виправлення, кардинально змінила свій спосіб життя та ставлення до дитини, працює на громадських засадах в міській раді, просив суд не брати до уваги обставини викладенні у висновку органу опіки. Вважає, що відповідачу необхідно надати шанс на виправлення, хоча ризики залишаються, від позовних вимог не відмовляються. Просив суд вирішити спір у відповідності до закону, в інтересах дитини та попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дитини сина [PERSON], та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Березнівської міської ради контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов»язків, відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, у задоволенні позову просили суд відмовити. Разом з тим, [PERSON] пояснила, що вона виправилася та приймає участь у вихованні сина, піклується про нього, про його фізичний та духовний розвиток. Вона на даний час не зловживає алкогольними напоями, працює, стала на облік в центр зайнятості. Вважає, що підстави для позбавлення її батьківських прав відсутні. Представник відповідача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні пояснення [PERSON] підтримала, та додала те, що дійсно відповідач на даний час не зловживає алкогольними напоями, вона дбає та піклується про сина. Адвокат спростовує висновок органу опіки та піклування Березнівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] оскільки при складанні даного висновку бралися факти під час відібрання сина, тобто в 2017 році. Також до уваги бралися протоколи за 2016 рік, жодних підстав для позбавлення батьківських прав після відібрання сина у висновку не вказано. Після відібрання сина, [PERSON] уповноважені особи не відвідували, не перевіряли. [PERSON] неодноразово відвідувала свого сина і наданий час він проживає з нею. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Березнівської райдержадміністрації Рівненської області, в судове засідання не з'явився, однак від начальника служби М.Дричук надійшли письмові пояснення в яких просять суд задовільнити даний позов в повному обсязі та розглядати справу за відсутності їх представника. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27.02.2017 року в справі за позовом виконавчого комітету Березнівської міської ради (органу опіки та піклування) у відповідача [PERSON] було відібрано дитину [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. А також, заочним рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 10.07.2017 року в справі за позовом про оспорювання батьківства було виключено із актового запису відомості про батька дитини [PERSON], [INFO]. Згідно актів обстеження матеріально - побутових умов проживання дитини з 03.03.2016 р., 23.03.2016р., 24.03.2016р., 18.01.2017р.,03.02.2017р., 08.06.2017р. під час проведення яких встановлено, що відповідач постійно перебуває у стані алкогольного сп'яніння та не реагує на присутність комісії, не виконує своїх материнських обов»язків, ніде не працює, має заборгованість по комунальних послугах, дитина не відвідує школу, інколи перебуває у сусідки та харчується в неї. Однак, згідно акту, обстеження матеріально - побутових умов проживання дитини з 12.10.2017 року та під час проведення якого встановлено, що відповідач перебувала в тверезому стані, санітарні умови будинку задовільні, підтримує контакт з сином у телефонному режимі. Згідно довідки № 127 від 31.08.2017р. виданої Великожитинською ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] встановлено, що він дійсно навчається в 4 класі даної школи. Із досліджених в судовому засіданні документів, доданих представником відповідача вбачається, що [PERSON] працює на громадських роботах в Березнівській міській раді та перебуває на обліку як безробітна в Березнівському РЦЗ з 03 квітня 2018 року (характеристика [PERSON] видана Березнівською міською радою, довідка від 16.05.2018 року №1957 видана Березнівською міською радою Рівненської області [PERSON], довідка №451 від 16.05.2018 року, видана Березнівським РЦЗ [PERSON]). Також згідно рахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №555/272/17 від 26.06.2017р, виданого Березнівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області встановлено, що [PERSON] має заборгованість станом на 22.05.2018 року 3149,90 грн. Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Суд звертає увагу і на те, що незалежно від причин припинення виконання своїх обов'язків по вихованню дитини в певний період, відповідач змінила своє ставлення до виховання дитини, має бажання та наміри приймати участь у вихованні свого сина. При цьому суд також враховує, що відповідно до вимог статті 169 СК України, зміна поведінки особи, позбавленої батьківських прав, є підставою для поновлення батьківських прав. При вирішенні спору суд,

Outcome: dismissed