Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом в якому просить: визнати недійсним договір дарування ним - відповідачу [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] від 2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач являється його сином. Відповідач проживає з своєю дружиною [PERSON]/ в м.Дрогобичі в його колишній квартирі. Він проживає у власному будинку [ADDRESS], яку збудував в свій час разом з своєю покійною дружиною. В останній час його здоров»я значно погіршилося, він вже не молодого віку. Вирішив, що на старості його може доглядати дочка, яка на даний час на заробітках за кордоном, тому в жовтні 2014 року склав на дочку [PERSON] заповіт, яким все своє майно на випадок смерті, заповів на неї. Коли відповідачу та його дружині стало про це відомо - вони стали наполягати на тому, що його дочка можливо взагалі не вернеться на територію України, а вони можуть його доглядати до смерті. Тому він змінив свій попередній заповіт і заповів все своє майно на випадок смерті відповідачу. І це сталося може через тиждень після того, як він вийшов з лікування з Стебницької міської лікарні, куди потрапив з інсультом, але такий варіант відповідача та його дружину теж не влаштував. Неодноразово при зустрічах вони стали йому говорити, що заповіт він може змінити коли завгодно і на кого завгодно тому наполягали, щоб він уклав з відповідачем договір довічного утриманням, а вони його будуть до смерті доглядати, у всьому йому допомагати. Влітку 2015 року в черговий раз потрапив на лікування з інсультом в Стебницьку міську лікарню, після того, як він виписався з лікарні відповідач з дружиною забрали його в машину, привезли до нотаріуса в м.Дрогобич для того, щоб укласти договір довічного утримання. Під час того як вони їхали в Дрогобич відповідач з дружиною продовжували його переконувати, щоб він не переживав, він буде доглянутий, ситий до смерті і лиш би він з відповідачем уклав такий договір, що вони його будуть доглядати до смерті у випадку, коли він запише йому свій будинок. Коли його привезли до нотаріуса Радзієвської, то йому ніхто не казав який саме договір укладають, він щось підписував, що йому дослівно говорили адже він ще після хвороби був в такому стані, що не розумів, що відбувається, всі документи в нотаріуса забрав собі відповідач. Після укладення договору, дружина відповідача, в його будинку поміняла вхідні двері на пластикові, поміняла ламінат, деякий час ще відвідували його з відповідачем, допомагали йому по господарству. Але починаючи з весни 2016 року поведінка відповідача та його дружини до нього різко змінилася, вони про нього наче забули, перестали до нього приходити та допомагати йому. Коли він подзвонив відповідачу, той навіть не захотів з ним розмовляти, заявив, що будинок він йому подарував і тепер він йому нічого не докаже і не зробить. Показати йому укладений в нотаріуса договір відповідач відмовився, також відмовилася показати цей договір нотаріус Радзієвська. Тобто лише з того моменту йому стало зрозуміло, що відповідач його просто обманув і під виглядом укладення договору довічного утримання уклав з ним договір дарування жилого будинку, чого він не мав наміру робити і цього не бажав, а тому змушений звернутися з даним позовом в суд, за захистом своїх законних прав та інтересів в судовому порядку шляхом визнання недійсним спірного правочину. Позивач [PERSON] та його адвокат в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його захисник просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених в письмовому запереченні. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвська Ольга Віталіївна, в судовому засіданні пояснила, що оскаржуваний договір дарування, укладався у відповідності до вимог ЦК України, а тому вважає позов надуманим та безпідставним З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного: За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а його доводи лише грунтуються на припущеннях, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.. 15 ЦК України «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання» із поданих представником позивача доказів, не вбачається яке саме його право порушено. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за недоведеністю, з приводу чого суд залишає заяву відповідача, про застосування строків позовної давності - без задоволення.

Outcome: dismissed