Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 24 750,00 грн. заборгованості за договором позики(розпискою) від 24.12.2013 року, 1 250,00 грн. витрат на правову допомогу та 260,00 грн. судового збору, мотивуючи тим, що згідно договору позики(розписки) від 24.12.2013 року відповідачка позичила в нього грошові кошти в розмірі 24 750 грн. з кінцевим терміном повернення 24.12.2014 року. Однак, в порушення взятих на себе грошових зобов'язань відповідачка борг у визначений договором строк не повернула. А тому, просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики (розпискою) в судовому порядку. 07.07.2015р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики(розпискою) в розмірі 24 750 грн., 9 936,28 грн. - інфляційних втрат, 394,64 - три відсотки річних, 6 589,61 грн.- пені. 19.06.2015 року відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду від 07.04.2016 року залишена без розгляду у звязку з повторною неявкою відповідачки(позивачки за зустрічним позовом). Позивач, представник позивача в судових засіданнях 15.09.2015 року, 28.01.2016 року уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задоволити в повному обсязі. В судове засідання, призначене на 07.04.2016 року позивач не зявився, подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.101). Відповідачка в судові засідання 10.06.2015 року, 19.06.2015 року, 15.09.2015 року, 20.10.2015 року, 28.01.2016 року, 12.02.2016 року, 07.04.2016 року не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с.36, 48-51, 75, 79-81, 87-89, 95-100). Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Беручи до уваги пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики(розписки), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики. Статтею 1046 ЦК України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що24.12.2013 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики(розписка) на суму 24 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 24.12.2014 року. Однак, відповідлано до Розписки вказаного договору відповідачка [PERSON], стверджує що отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 24 750 грн., про що розписалась 24.12.2013 року (а.с.20). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, у даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] на даний час свого обовязку щодо повернення коштів згідно розписки від 24.12.2013 року не виконала. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо боржник, який своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В позовній заяві позивач просить окрім стягнення суми боргу про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних від простроченої суми боргу та пені. Позивачем проведено розрахунок заборгованості відповідачки, яка становить: 24 750 грн. - основний борг, 9 936,28 грн. - інфляційні втрати, 394,64грн. - три відсотки річних від суми боргу, 6 589,61 грн. - пеня, а всього 41 670,53 грн. (а.с.40-42). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором позики(розпискою) та доводи позивача, відповідачкою суду не представлено. Відповідачка 19.06.2015 року подала до суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, проте, жодного разу в судові засідання не зявилася для відібрання зразків підписів необхідних для проведення почеркознавчої експертизи та подачі інших доказів необхідних для її проведення та саме клопотання про проведення вказаної експертизи не підтримала. Відповідно до вимог ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку. Беручи до уваги те, що матеріали даної справи надійшли до суду ще 27.04.2015 р., за увесь період перебування даної справи в суді відповідачка жодного разу не зявилася в судові засідання, хоча повідомлялася рекомендованими листами, не подала жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. А тому, суд вважає дане клопотання безпідставним та розцінює дії відповідачки як затягування розгляду справи. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до квитанції №16 від 19.02.2015 року позивач сплатив 1 250,00 грн. за надання послуг адвоката на підставі угоди від 19.02.2015 року(а.с. 102-105). А тому, з відповідачки слід стягнути на користь позивача 1 250,00 грн. витрат на правову допомогу. Крім цього, на користь позивача підлягає стягненню з відповідачки сплачений позивачем судовий збір в розмірі 429,20 грн., що становить 1% від задоволеної суми позовних вимог (42 920,53 грн.) та 121,80 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 625, 1046, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 157 ЦПК України,

Outcome: approved