Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення суду, посилаючись на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2010 року, з [PERSON] на користь [PERSON] , стягнуто моральну та матеріальну шкоду в розмірі 50192,15 грн. На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист, який позивачем було пред`явлено для примусового виконання до виконавчої служби. Однак, в зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку рішенн суду не виконує позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання рішення суду. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с. 51/. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала, про час та місце розгляду справи судом повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останнього та ухвалити у справі заочне рішення за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2010 по справі №2-2550/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, винесено заочне рішення, відповідно до якого позвоні вимоги задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 50192, 15 грн. /а.с.7-8/. На виконання вказаного рішення суду 23.11.2010 видано виконавчий лист /а.с.9/. 08.12.2010 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 23125035) з примусового виконання виконавчого листа № 2-2550/10 /а.с. 11/. Постановою Державного виконавця в рамках виконавчого провадження №23125035 накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони його відчуження /а.с.12/. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2014 за поданням державного виконавця в рамках виконавчого провадження №23125035 Барбарич Н . К. оголошено в розшук /а.с.14/. 01.11.2013 державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №23125035 на адресу [PERSON] направлено вимогу про допуск державного виконавця до майна боржника /а.с.17/, однак згідно актів державного виконавця від 15.05.2012 останній не зміг зайти до квартири [PERSON] для опису майна останньої /а.с.18-19/. 03.03.2014 постановою державного виконавця застосовано привід до [PERSON] /а.с.17 звор./. 01.04.2014 постановою державного виконавця відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві на [PERSON] накладено штраф, в зв`язку з невиконанням рішення суду /а.с.21/. В зв`язку з тим, що відповідач рішення суду відмовляється виконувати, позивач просить стягнути з останнього на його користь суму збитків від інфляції в розмірі 85828, 16 грн. та 3 % річних в розмірі 8684,89 грн. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України. До таких способів належить, серед іншого, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного суду України від 01.10.2014 року по справі №6-113/цс14, викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконує, що в свою чергу порушує права позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved