Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів покликаючись на те, що в результаті незаконних дій посадових осіб прокуратури м.Львова при розгляді заяви про вчинення кримінального правопорушення за вих.№11 від 06.01.2014р. та звернення №62 від 17.02.2014р. фермерському господарству «[PERSON]В.» завдано моральну шкоду. На адресу Прокурора Львівської області ним направлено заяву про вчинене кримінальне правопорушення №11 від 06.01.2014р. суддею Господарського суду Львівської області Артимович В.М. Від відповідача він отримав лист, в якому позивачу надано неповну та недостовірну інформацію. 17.02.2014р. фермермерським господарством було направлено звернення, в якому просить направити на його адресу документ, що підтверджує прийняття та реєстрацію в ЄРДР заяви про кримінальне правопорушення. Листом від 13.03.2014р. позивача повідомлено про направлення його заява для вирішення в прокуратуру м. Львова, при цьому, прокуратурою Львівської області не внесено відомостей за його заявою до ЄРДР, не визнано його потерпілим, чим порушено вимоги Кримінального процесуального кодексу України. Вважає, що таке порушення законодавства призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації та моральних переживань, оскільки він не отримав обґрунтованої відповіді, а тому, для відновлення його попереднього стану вимагає відшкодувати йому 1 000 000грн. моральної шкоди. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] м.Львова в судове засідання не прибув. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази суд дійшов до наступних висновків. Із заяви, представника ФГ «[PERSON]В.» вбачається, що останній звернувся до [PERSON] Львівської області та просив вирішити питання про порушення кримінальної справи по ст.375 КК України щодо судді Господарського суду Львівської області Артимович В.М., який постановив на його думку завідома неправосудне рішення при розгляді позовної заяви Прокурора Сокальського району в інтересах держави в особі Поторицької сільської ради про визнання недійсним п.6 рішення сесії Сокальської районної ради №6 від 05.03.1999р. З листа від 10.02.2014р. вбачається, що [PERSON] Львівської області розяснено представнику фермерського господарства про те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Також, із звернення представника ФГ «[PERSON]В.» вбачається, що останній звернувся до [PERSON] Львівської області та просив направити на його адресу документ, що підтверджує прийняття та реєстрацію в ЄРДР його заяву про кримінальне правопорушення. Згідно листа від 13.03.2014р. вбачається, що [PERSON] Львівської області повідомлено [PERSON] про те, що його заява направлена для розгляду в [PERSON] м.Львова. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду. Відповідно до вимог ст.1176 Цивільного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої незаконними рішення¬ми, діями чи бездіяльністю органу дізнання, поперед¬нього (досудового) слідства, прокуратури або суду, вказано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, не¬законного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засто¬сування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнен¬ня у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попе¬реднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Для настання відповідальності за ч.1 ст.1176 ЦК України необхідно, щоб вищеперераховані дії правоохоронних органів та суду були незаконними. Такий же порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в т.ч. майнової та моральної шкоди. В даному випадку [PERSON] не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності і вищевказані заходи до нього прокуратурою не застосовувались. Разом з цим, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із послідуючими змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК). Згідно із ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта. Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Крім того, з представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. В той же час, із змісту позовної заяви випливає, що підставою стягнення моральної шкоди є незгода [PERSON] з тим, що відповідачем не внесено відомостей за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В даному випадку, дії відповідача можуть бути оскаржені до слідчого судді, в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством. З огляду на викладене, а також те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати джерелом для збагачення позивача, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Outcome: dismissed