Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 листопада 2008 року у розмірі 13118 грн. 85 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп., зазначаючи, що 10 листопада 2008 року з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з неналежним виконання відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 31 липня 2016 року становить 13118 грн. 85 коп., яка складається з: 494 грн. 05 коп. заборгованість за кредитом; 8762 грн. 00 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 612 грн. 80 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, справу просить розглядати у його відсутність, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, судова повістка повернулась з відміткою пошти: «за закінченням строку зберігання та відсутністю адресата вдома». Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу [PERSON] за місцем його реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання боржника немає. Відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки від нього не надходило. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 10 листопада 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н у вигляді підписання заяви на оформлення кредиту. Відповідач був ознайомлений з умовами кредитування «Кредитка «Універсальна «30 днів пільгового періоду», Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку і погодився з тим, що вказана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг з Тарифами\~\~складає між ним та банком\~\~договір про надання банківських послуг /а.с.9 зворот/. Відповідно до підписаної заяви та у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із розрахунку 360 днів на рік (п.5.5). Строк дії договору, як передбачено розділом 1 п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, становить 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом даного строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. Відповідно до розділу 1 п.6.5 Умов та правил відповідач повинен погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених даним Договором. Судом встановлено, що відповідач вносив щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості по кредиту з порушенням графіку погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.6-8/. А тому, виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 31 липня 2016 року складає по тілу кредиту 494 грн. 05 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі\~\~8762 грн. 00 коп. Розмір заборгованості за кредитом підтверджується розрахунком /а.с.6-8/. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3000 грн. 00 коп., то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 10.11.2008 року комісія за користування кредитом нараховується в колонці «Сума комісії та пені» /а.с.6/. Однак в заяві відповідача про оформлення кредиту /а.с.9/ розмір комісії за користування кредитом не встановлений. В умовах і правилах надання банківських послуг, які додані до позову, розмір комісії також не встановлений /а.с.10-15/. Також ні заявою про оформлення кредиту, ні Умовами і правилами надання банківський послуг, які додані до позову, не передбачено відповідальності у виді пені. Крім того, позивач просить стягнути 3000 грн. 00 коп. як пеню і комісію, при цьому, взагалі не визначає розмір суми, який складає пеня та який складає комісія. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Комісія це плата за послуги банку. Пеня та комісія не є тотожними поняттями, це різні види нарахувань, які мають бути обґрунтовані і доведені позивачем.\~\~\~\~ Суд вважає, що позивачем не доведено підстав для стягнення пені та комісії в зазначеному розмірі - 3000 грн. 00 коп., і тому вважає, що в задоволенні цієї частини позову необхідно відмовити. Оскільки суд прийшов до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з пені та комісії в розмірі 3000 грн. 00 коп., то суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми штрафу підлягають частковому задоволенню. Відповідно до заяви позичальника, яка є складовою кредитного договору, - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, у звязку з чим банк буде вимушений звернутись до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн.+ 5% від суми позову. Відповідач прострочив виконання своїх зобовязань зі сплати кредиту, відсотків за ним, тому у позивача виникло право на нарахування відповідачу штрафних санкцій в розмірі 712 грн. 80 коп., з яких: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 462 грн. 80 коп. - штраф (процентна складова), що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки відповідач добровільно не сплачує суму заборгованості, то вона підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку в загальному розмірі 9718 грн. 85 коп., з яких: 494 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом, 8762 грн. 00 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 462 грн. 80 коп. - штраф (процентна складова), що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Аналізуючи зібрані по справі докази суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає можливим стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 9718 грн. 85 коп. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача також слід стягнути судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial