Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], посилаючись на ті обставини, що з відповідачем він перебував у фактичних шлюбних стосунках з 2001р., які на час звернення до суду припинені. Оскільки відповідач добровільно не бажає звільняти належне йому житло, чим чинить йому перешкоди у його користуванні та розпорядження, просив суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні первісний позов, а також позов [PERSON] підтримали та просили його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, стосовно зустрічного позову заперечували. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти первісних позовних вимог та позову [PERSON] заперечували, до суду подали зустрічний позов, який підтримали в повному обсязі, в якому просять про визнання права користування спірним житловим приміщенням та зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] подала до суду заяву про визнання [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] такими, що не мають права користування будинком за адресою: [ADDRESS] посилаючись на те, що [PERSON] та неповнолітня [PERSON] були вселені у спірне житлове приміщення без її згоди як співвласника. Стосовно зустрічного позову заперечувала. Представник служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з»явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов та позов третьої особи з самостійними вимогами не підлягають задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірний житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачеві за первісним позовом [PERSON] 49/200 частини та третій особі по даній справі [PERSON] 77/200 частини. Зазначені обставини підтверджуються договором дарування від 14.01.2000року, договором дарування від 16.06.2004 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.11.2005 року. Власники 37/100 частини зазначеного будинку на час розгляду справи відсутні у зв»язку із оформленням спадщини після смерті третього співвласника. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках з 2001р., у результаті чого, відповідач за первісним позовом [PERSON] та її неповнолітня донька від першого шлюбу [PERSON], за згодою позивача [PERSON], поселилися в належну тому частину спірного житлового будинку, де проживали разом до 2015р. У позивача за первісним позовом [PERSON] та відповідача [PERSON] [INFO] народився спільний син, [PERSON], який в квітні 2010 року був зареєстрований за місцем проживання батька в [ADDRESS] Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України, члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність та зобов»язаннями, що випливають із зазначено договору. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині 2 ст. 64 перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач і члени його сім»ї. Відповідно до ч.1 ст.65 Житлового кодексу України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім»ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Відповідно до ч.2 ст.65 Житлового кодексу України, особи, що вселилися в жиле приміщення, як члені сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його міс»ї які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У ході судового розгляду позивачем за первісним позовом [PERSON], третьою особою [PERSON] та їх представником не надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, що при вселенні відповідача [PERSON] та її неповнолітньої доньки було укладено угоду про порядок користування жилим приміщенням. Як встановлено у судовому засіданні, первісний позивач [PERSON] добровільно у 2001 року вселив [PERSON] з донькою. В 2002 році у сторін народився спільний син [PERSON], з того часу всі вони проживали в спірному будинку. Відповідно до ст.ст. 317-390 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності . Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.156 Житлового кодексу України, члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сум»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Згідно з вимогами ч.4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 160 Житлового Кодексу України , члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Як зазначає у своїй позовній заяві [PERSON], згоди на вселення [PERSON] та її дітей вона не надавала, а отже дане вселення суттєво порушує її права в силу чисельних конфліктів, які загострилися останнім часом, унеможливлюють нормальну експлуатацію та користування житлом, що перебуває в приватній власності, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження 2008 року та заявами до РУГУ МВС України від 09-10.07.2015 року. Зазначену обставину щодо надання згоди на вселення [PERSON] суд сприймає критично, оскільки відповідно до вимог ст.156 Житлового кодексу України за згодою власника будинку член його сум»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. У даному випадку, таку згоду на вселення [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] було надано при їх вселенні у 2001р. співвласником даного спірного будинку [PERSON] саме в належну тому частину спірного житлового будинку За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що у задоволенні первісного позову та позову третьої особи з самостійними вимогами необхідно відмовити, зустрічні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню в частині визнання за [PERSON] та неповнолітніми дітьми права користування спірним житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Вимоги зустрічного позову у частині зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням задоволенню не підлягають за їх недоведеністю, оскільки [PERSON] не надано суду доказів на їх підтвердження. Відповідно до вимог ст88 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] у рівних долях на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 243грн. 60коп. На підставі зазначеного,

Outcome: partial