Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернувся 26.12.2019 року до суду із вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 1211000000:02:096:0002 загальною площею 0.0932 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на ті обставини, що 11.12.2004 року між ним та [PERSON] укладено договір дарування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці, що переходить у користування або володіння обдарованого після належного оформлення прав на неї. Зазначене питання своєчасно не було вирішено, а [INFO] [PERSON] помер. Він звернувся щодо вирішення даного питання 28.08.2019 року до Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин , проте йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись право представництва. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача - Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Правом надання відзиву на позов не скористався. Представник третьої особи Виконавчого комітету Криворізької міської ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, у прийняття рішення покладався на розсуд суду (а.с.63). Представник третьої особи - Третьої Криворізької нотаріальної контори - в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.90). У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що представник відповідача повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 11.12.2004 року , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Н.М., зареєстровано в реєстрі за №6132 (а.с.10,16). За змістом зазначеного договору дарування, укладеного між [PERSON] ( дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) , відчужуване домоволодіння належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого 16.10.2004 року Кульбіда Н.М., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр №5056, розташоване на на земельній ділянці, що переходить у користування або володіння обдарованого після належного оформлення прав на неї (а.с.16). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №403834 власником земельної ділянки площею 0,0932 га по [ADDRESS] ( кадастровий номер земельної ділянки 1211000000:02:096:0002) є [PERSON] , цільове призначання - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.19,20). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.21). Позивач звернувся щодо вирішення даного питання 28.08.2019 року до Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин , листом №370 від 10.09.2019 року йому рекомендовано звернутися до суду (а.с.22). Отже, судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташовано на спірній земельній ділянці. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, що передбачено частиною першою статті 78 Земельним кодексом України. Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка представляє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Земельним кодексом України (частина перша статті 81 цього Кодексу) встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). За змістом частини 1 статті 120 ЗК України,у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) ( ч.1 ст.377 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд зазначає, що відповідно до п. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне визначено та закріплено положеннями ч. 1 ст. 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Суд, з урахуванням положень ст. 120 Земельного кодексу України, ст.377 ЦК України приходить до висновку, що [PERSON] отримав у власність за адресою: [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці, право власності на яку мав оформити на себе, проте не має можливості у позасудовому порядку вирішити це питання, оскільки власник земельної ділянки [PERSON] помер , тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними , такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 16, 392 ЦК України, ст. 78,79,81,120 ЗК України,

Outcome: approved