Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернулася до суду з позовом, до відповідача, в якому просить про стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця. Позивач за зустрічним позовом просить суд про виключення його як батька [PERSON], [INFO], з актового запису про народження № 207 від 07.06.2011 року, складеного Інгулецьким ВДРАЦС Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області. В обґрунтування позову позивач за первісним позовом посилається на те, що сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачем та фактично перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. В обгрунтування зустрічного позову позивач посилається на те, що [PERSON], [INFO], не є його біологічною дочкою, про що він почав здогадуватися після її народження, бо дитина не була схожа на нього чи його рідних. В судовому засіданні позивач, його представник за первісним позовом свої вимоги підтримали, зустрічні не визнали. Відповідач за первісним позовом, його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали зустрічні вимоги. Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав: Сторони зареєстрували шлюб 20.12.2010 року. Розірвано шлюб 27.07.2013 року (а.с. 32). В свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], батьками записані сторони у справі (актового запису про народження № 207 від 07.06.2011 року, складений Інгулецьким ВДРАЦС Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області). Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка за її заявою записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 136 СК України суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження лише у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Суд вважає доведеним, що позивач за зустрічним позовом, записаний батьком дитини, в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є її біологічним батьком. Зазначена обставина підтверджується показаннями відповідача за зустрічним позовом, допитаної як свідок, яка суду показала, що на час реєстрації шлюбу з позивачем за зустрічним позовом була вагітна від іншого чоловіка, про що позивач за зустрічним позовом достовірно знав і дав згоду на те, щоб його записали батьком її дочки, яка народилася після реєстрації шлюбу з ним. Відповідач супроводжував її до лікарні під час вагітності, передавав на її роботу лікарняні. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом підтвердив, що супроводжував позивача на УЗД, відвідував в лікарні, коли вона перебувала вагітною, передавав на її роботу документи (лікарняні). Дізнався від позивачки під час сварки, що дочка не його рідна в квітні 2013 року. Дані твердження відповідача за первісним позовом спростовуються показаннями свідка [PERSON], яка повідомила, що відповідач, будучи на підпитку, прийшов до неї в гості і сказав, що позивачка вагітна не від нього. Це було після дня народження позивачки в 2010 році. Як встановлено судом (а.с. 4), позивачка народилася 10 жовтня. Свідок [PERSON] суду показала, що в день, коли необхідно було забирати позивачку та дитину з пологового будинку, відповідач випив і сказав, що йому треба їхати і забирати чужу дитину. Свідок [PERSON] суду показала, що в вересні 2010 року стала свідком з'ясування стосунків біологічного батька дочки позивачки на ім'я Олександр та відповідача в присутності позивачки. Позивачка підтвердила показання останньої. Це спростовує твердження відповідача про те, що він не знав про стосунки позивача з іншим чоловіком в той час. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1 ст. 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач за первісним позовом працює (середній заробіток складав 1994,04 грн., а.с. 7, 8). Стан здоров'я, як нормальний, сплату аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини від всіх видів заробітку щомісячно відповідач за первісним позовом не оспорює. Відповідачем не оспорюється твердження позивача про ненадання матеріальної допомоги на утримання дочки. З відповідача за первісним позовом в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 229,40 грн. За зустрічним позовом судові витрати не відшкодовуються. На основі вищевикладеного,

Outcome: approved