Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач вточнивши свої позовні вимоги, звернувся до суду наполягаючи на встановлені факту належності на праві власності його матері [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] та на визнанні за ним право власності на цілий житловий будинок по [ADDRESS], як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Надав необхідні докази та свідків. В судовому засіданні представника позивача позов підтримав. Відповідачка позов не визнала, стверджуючи, що по суті з 2000 року позивач дійсно мешкав разом їх батьками за зазначеною адресою, за цей період перетворив будинок на притон, зловживав спритними напоями, зауважила, що останні роки життя їхнього батько, він був прикутий до ліжка, позивач знущався з останнього застосовуючи до нього фізичну силу, відповідачка самостійно здійснювала поховання батьків. З цих підстав просила суд у позові відмовити. Вислухавши сторін, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що з 2000 року по цей час позивач мешкав однієї сім'єю зі своїми батьками, [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS]. [INFO] року помирає його батько [PERSON], а [INFO] року його мати [PERSON] Згідно доданого, за померлою [PERSON] погосподарській книзі сільської Ради с. Нестоїта Котовського району Одеської області лічилося домоволодіння [ADDRESS] на праві приватної власності. При цьому суд враховує, що в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: «Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) з 1979 року». В погосподарських книгах визначений рік побудування та вказується рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг селищних, сільських рад із додатками списків громадян, якими ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у по господарських книгах, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодіння у містах та селищах міського типу УРСР, яка затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст, селищ (п.4 Інструкції), в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах (п.20 Інструкції). Виходячи з наведеного слід зробити висновок про те, що записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів (публічних актів), що підтверджують право власності на житло. За таких підстав слід зазначити, що на підставі положень ст.. 1263 п. 3 ЦК України позивач фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, [PERSON], бо мешкаючи фактично з 2000 року (а по реєстрації з 25 лютого 2004 року) за визначеною адресою однією сім'єю з померлими у наступному своїми батьками, не відмовився від спадщини після їх смерті, а навпаки, і досі мешкає у спадковому майні (будинку), що стверджувалося позивачем, не спростовувалося відповідачкою та підтверджено відповідними доказами з сільської Ради. Мотиви, з яких відповідачка просила суд відмовити у позові не є підставами для фактичного позбавлення позивача від спадщини. Тому, позов підлягає задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідачки на підставі ст.. 88 п. 1 ЦПК України на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved