Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому 21 квітня 2015 року шлюбі Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за F40. Від шлюбу сторони дітей не мають. З травня 2018 року сімFя фактично перестала існувати та сторони мешкають окремо. На даний час у позивача фактично створена нова сімFя, однак реєстрація даного шлюбу перешкоджає створити нову сімFю. Відповідач не бажає добровільно розірвати шлюб через органи державної реєстрації. Позивач вважає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем суперечить їхнім інтересам. Просить розірвати шлюб з відповідачем, строк для примирення не надавати, оскільки позивач має намір в найкоротший строк зареєструвати новий шлюб. До початку судового засідання позивача надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. До початку судового засідання відповідач надала суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує, та просить відновити їй дівоче прізвище «Буйлук». У звFязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне У відповідності до вимог ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З'ясувавши позицію сторін та оглянувши докази в межах заявлених вимог суд вважає, що в наявності вбачаються законні підстави ухвалити рішення для задоволення позову, оскільки відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У цій справі суд приходить до висновку про те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін [PERSON] та [PERSON] у шлюбних відносинах підтверджується свідоцтвом Серії І-КИ F456122 виданого повторно 06.03.2019 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про укладення шлюбу 21 квітня 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис за F40. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідач позовні вимоги визнала, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з «Довбиш» на прізвище «Родзіна» і вона має право після розірвання шлюбу залишити або змінити його на дошлюбне. Відповідач в заяві від 02.04.2019 року вказала про те, що вона бажає змінити прізвище після розірвання шлюбу на дівоче прізвище «Буйлук», надавши до суду свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб та свідоцтва про розірвання першого шлюбу, щодо підтвердження дошлюбного та дівочого прізвища, з якого слідує, що дівоче прізвище відповідача до державної реєстрації шлюбу з першим чоловіком було «Буйлук» . Дотримуючись норм сімейного законодавства, суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо зміни прізвища відповідачу на дівоче, оскільки відповідач [PERSON] перед другим шлюбом з [PERSON] носила прізвище свого першого чоловіка «Довбиш», і після розірвання шлюбу вона може повернутися тільки до прізвища «Довбиш», а не до дівочого «Буйлук», тобто після розірвання шлюбу суд залишає відповідачу прізвище «Родзіна». Разом з тим, відповідач не позбавлена права вирішити питання про зміну прізвища, у встановленому законом порядку, через органи РАЦС. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved