Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею 0.3603 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0.2500 га по [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] , і визнання права власності на житловий будинок і земельні ділянки.. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28.11.2012 року між [PERSON] з одної сторони та [PERSON], з іншої сторони був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , згідно якого відповідач зобов'язувався передати у власність [PERSON] нерухоме майно. Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору . [PERSON] вважає, що, незважаючи на ухилення відповідачем від нотаріального посвідчення договору, враховуючи його повне виконання сторонами, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України договір купівлі - продажу, укладений сторонами, може бути визнаний судом дійсним. Позивач [PERSON] та представник позивача в судовому засіданні суду підтримали заявлені вимоги та просять задовольнити позов в повному обсязі , посилаючись на те , що сторонами були досягнуті істотні умови договору купівлі продажу , такі як ціна Відповідач в судове засідання не з'явився. Подав суду заяву в якій позовні вимоги не визнає повністю, оскільки купівлі-продажу будинку не було здійснено та просить слухати справу у його відсутності. Дослідивши докази суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позову . Судом встановлено, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04.02.2010 року за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, а саме : житловий будинок з по господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] (а.с.6). Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії АЛ №640404 від 06.10.2011 року , земельна ділянка площею 0,3606 га., розташована по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства та державного акта на право власності на земельну ділянку серії АЛ №640403 від 06.10.2011 року , земельна ділянка площею 0,2500 га. , розташована по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд належать [PERSON] (а.с.7-8). Згідно розписки від 28.11.2012 року [PERSON] 01.11.2009 року передав , а [PERSON] отримав кошти в сумі 12 500 грн. за будинок в [ADDRESS] (а.с.13) . Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 20 квітня 2012 року, по письмовій заяві [PERSON] , відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] по факту шахрайства за відсутністю в його діях складу злочину , передбаченого ст.. 190 КК України , відповідно до матеріалів №299 про відмову в порушенні кримінальної справи . Із досліджених доказів витікає, договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованих по [ADDRESS] фактично укладений не був, оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов, а що до договору купівлі- продажу земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,3606 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] в загалі не укладався в письмові формі, оскільки відповідно до поданої розписки позивач передав відповідачу кошти тільки за житловий будинок. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно зі ст.210, 640 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. . Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Зі змісту ч. 1 ст.220 ЦК України слідує, що у разі недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемний. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки по даній справі сторони не домовилисьщодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, позивач не надав письмових доказів про домовленість з відповідачем щодо всіх істотних умов купівлі продажу земельних ділянок, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed