Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №551/704445 від 03.10.2008 року в сумі 43 413 гривень та судових витрат. 25 травня 2015 року представник позивача збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 25 травня 2015 року в розмірі 3 352,60 долари, що еквівалентно 69 857 грн. 45 коп., оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує належним чином у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з'являвся. 24 березня 2015 року представник відповідача подав до суду заяву про відкладення судового засідання, причини неявки суд не повідомив (а.с.39). 25 травня 2015 року представник відповідача знову подав до суду про відкладення судового засідання, однак повідомив, що представник братиме участь в іншому судовому засіданні, але доказів участі в іншому судовому засіданні суду не надав(а.с.45-47). 26 червня 2015 року відповідач подав до суду заяву про відкладення судового засідання у зв'язку з його перебуванням у відпустці (а.с.53). 23 липня 2915 року відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 03 жовтня 2008 року між АТ «ІНДЕКС-БАНК», в подальшому назву якого змінено на ПАТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №551/704445 від 03.10.2008 року (а.с.5-8), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в сумі 19 648 доларів США терміном з 03.10.2008 року по 02.10.2014 року. Пунктом 1.4.1. кредитного договору (а.с.5) встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 13,2% річних за час фактичного користування кредитом. Згідно п. 1.1. Договору відповідач зобов'язався повертати кредитні кошти щомісячно до 15 числа кожного місяця. Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки сплати кредиту та процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №551/704445 від 03.10.2008 року (а.с.11). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. За змістом ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно п. 3.2.6 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів. Відповідно до п. 5.2. кредитного договору (а.с.7) у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, за весь період прострочення позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу. Позивачем станом на 01.10.2014 року проведено розрахунок по заборгованості за кредитним договором №551/704445 від 03.10.2008 року в сумі 3 352,60 (три тисячі триста п'ятдесят два долара 60 центів) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.05.2015 року з розрахунку 20,8368 грн. за 1 дол. США становить 69 857 грн. 45 коп. (шістдесят дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят сім гривень 45 копійок). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved