Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач заступник прокурора м. Кременчука [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд винести рішення, яким накласти заборону на відчуження майна кімнати № 149, яка розташована за адресою: м. Кременчук, вул. Східна, 22, до досягнення неповнолітньою [PERSON], [INFO], повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.01.2003 року на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука перебуває [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.11.2005 року, матір неповнолітньої [PERSON], [INFO], позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] та призначено [PERSON], [INFO], опікуном над нею. Відомості про батька неповнолітньої внесені за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] проживає в родині опікуна, за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки ТОВ «Добробит» № 146/34 від 22.07.2014 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], кім. 149, де вона раніше проживала з матірю. Отже, позивач вважає, що за неповнолітньою [PERSON] протягом усього часу перебування в родині опікунів, повинна бути збережена кімната № 149 по вулиці Східній, 22 у м. Кременчуці, в звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що законодавством передбачено право дитини на збереження житла, в звязку з чим спір по даній справі відсутній. Також, представником відповідача було надано письмове заперечення проти позову, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки право дитини на збереження за нею права користування житлом встановлено законом і є безспірним, також, відповідач вважає, що дане питання повинно було вирішуватись судом одночасно при розгляді справи про позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи органу опіки та піклування\~виконавчого комітету Крюківської районної ради\~ м. Кременчука до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, при цьому надав заяву згідно якої просить справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.11.2005 року [PERSON], [INFO], позбавлено батьківських прав у відношенні неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області № 308 від 25.08.2005 року гр. [PERSON], [INFO], призначено опікуном неповнолітньої [PERSON], [INFO], та над її майном і житлом. Відповідно до рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області № 148 від 23.03.2006 року неповнолітній [PERSON] надано соціальний статус «дитини, позбавленої батьківського піклування». Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.02.2006 року встановлено опіку над неповнолітньою [PERSON], та призначено ій опікуном [PERSON], [INFO]. На даний час неповнолітня [PERSON] проживає в родині опікуна за адресою: [ADDRESS]. З матеріалів справи, а саме з копії ордеру на житлове приміщення від 05.08.2005 року вбачається, що матері неповнолітньої - [PERSON] надано право на зайняття житлового приміщення комунальної власності - кімнат №149,150 в гуртожитку за адресою: вул. Східна, буд. 22, м. Кременчук. Відповідно до довідки з ТОВ «Добробит» № 146/34 від 22.07.2014 року неповнолітня [PERSON] зареєстрована в гуртожитку за адресою: м. Кременчук, вул. Східна, буд. 22, кімната № 149, де вона раніше проживала разом з матірю [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Аналогічну норму містить ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у відповідності до якої за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ст. 177 СК України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що: 1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до\~статті 164\~цього Кодексу; 2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до\~статті 170\~цього Кодексу; 3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у\~статті 165\~цього Кодексу; 4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні; 5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини; 6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них); 7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Згідно ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що за дітьми, які передані на виховання до опікуна зберігається право користування житловим приміщенням протягом усього часу їх перебування під опікою. Отже, право дитини на збереження майна закріплено законодавством України та на органи опіки та піклування покладено обовязок здійснення контролю за розпорядженням майном дітей. Однак, згідно до ч. 4 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Судом встановлено, що при прийняті Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області заочного рішення від 28.11.2005 року щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітньої [PERSON], [INFO], питання що накладення заборони на житло дитини не вирішувалося. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому, з листа виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 01-37/2953 від 09.06.2015 року вбачається, що кімната № 149 у гуртожитку по вул. Східній, 22 в м. Кременчуці, де неповнолітня [PERSON] раніше проживала разом з матірю, знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Кременчука та на праві власності будь-якій фізичній особі не належить. Враховуючи вищевикладене, а також те, що житло на яке позивач просить накласти заборону на відчуження перебуває у комунальній власності та те, що позивачем відповідно до ст. 60 ЦПК України не доведено обставин, які б свідчили про порушення прав неповнолітньої [PERSON], щодо вільного користування житлом, в якому вона раніше проживала, суд приходить до висновку, що позов заступника прокурора м. Кременчука в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Кременчуцької міської ради, за участю третіх осіб органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука, [PERSON] про накладення заборони на відчуження майна не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed