Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11115082000 (при роздруківці тексту договору було допущено помилку, вказано невірний номер №11115062000) від 06.02.2007 року в сумі 43 121,35 доларів США, що еквівалентно 254 546 грн. 87 коп. та судових витрат, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримав в позивача кредит в розмірі 40 000 доларів США терміном з 06.02.2007 року по 05.02.2014 року зі сплатою 13,8% річних та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 16.04.2015 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями у сумі 43 121,35 доларів США, що еквівалентно 254 546 грн. 87 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 26 898,38 доларів США, що еквівалентно 585 928 грн. 14 коп., заборгованість за відсотками - 16 222,97 доларів США, що еквівалентно 353 385 грн. 39 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 175 078 грн. 68 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 79 468 грн. 19 коп. [PERSON] як поручитель згідно договору поруки, відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним договором про надання споживчого кредиту перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. 28 вересня 2015 року представник позивача подав суду заяву про уточнення позовних вимог, за змістом якої, просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та з [PERSON] заборгованість в сумі: 43 121,35 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 26 898,38 доларів США,заборгованість по процентам за користування кредитом - 16 222,97 доларів США, а також заборгованість по пені в розмірі 254 546 грн. 87 коп., з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту - 175 078 грн. 68 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 79 468 грн. 19 коп. Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 23.10.2015 року позовні вимоги визнав частково, без пені, відсотків та інфляційних перерахувань, а саме: тільки не погашену частину тіла кредиту в розмірі 26898,38 доларів США, що еквівалентно 135 836 грн. 81 коп.(на момент укладення договору). Також вважає необґрунтованим розмір пені визначений позивачем. В наступні судові засідання відповідач та його представник не з'являлись, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являлась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись за закінченням терміну зберігання (а.с.98, 138), причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з боржника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 06.02.2007 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11115062000 (а.с.6-13) (при роздруківці тексту договору було допущено помилку, вказано невірний номер №11115062000), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в сумі 40 000 доларів США, та зобов'язався погасити кредит не пізніше 05.02.2014 року. Умовами п. 1.3 договору про надання споживчого кредиту (а.с.6) встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 13,8% річних. 16.09.2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту. У п. 1.2 додаткової угоди визначено зміну графіка погашення кредиту за договором. Не зважаючи на взяті на себе за договором про надання споживчого кредиту зобов'язання, відповідач [PERSON] систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11115062000 від 06.02.2007 року (а.с.23-60). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Згідно п. 7.1 договору про надання споживчого кредиту, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу. Відповідно до п. 7.6. договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф (неустойку) за порушення кредитних зобов'язань у розмірі 500 грн. Позивачем станом на 16.04.2015 року проведено розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11115062000 від 06.02.2007 року (а.с.23-33), відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON], перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 43 121,35 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 26 898,38 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 16 222,97 доларів США, а також заборгованість по пені в розмірі 254 546,84 гривень з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту - 175 078,68 гривень, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 79 468,19 гривень. Суд вважає обґрунтованим розмір заборгованості в частині тіла кредиту та відсотків, однак вважає завищеним та не справедливим розмір пені. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідач [PERSON] просив суд про зменшення розміру неустойки, враховуючи викладене та відсутність доказів того, що позивач поніс суттєві збитку через невиконання зобов'язання позичальником, суд вражає за доцільне, що справедливим є розмір: 61 570 грн. 21 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 37 134 грн. 22 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору про надання споживчого кредиту №11115062000 від 06.02.2007 року, між банком та відповідачкою [PERSON] 06.02.2007 року укладено договір поруки №1/11115082000-П, відповідно до якого в п. 1.3. та п. 1.4 поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником [PERSON] зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту (а.с.18). Частиною 1 ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В договорі поруки не встановлено строк після закінчення якого припиняється порука, умова про дію договору поруки до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором не є встановленням строку в розумінні ст. 252 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. У зв'язку з цим порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (постанови Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-48цс11, від 21 травня 2012 р. у справі № 6-68цс11, від 23 травня 2012 р. у справі № 6-33цс12). Із матеріалів справи, зокрема довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що строк пред'явлення вимоги до поручителя повинен був розпочати свій перебіг з вересня 2008 року, тобто з місяця, коли боржник не вніс свій черговий платіж визначений Додатком № 1 до кредитного договору. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Таким чином, виходячи з норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України суд приходить до висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки пунктами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вважає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу за процентами. При цьому суд враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителя аж 02.06.2015 року, тобто тоді, коли порука вже була припиненою. У зв'язку з наведеним, поручитель не повинен нести солідарну відповідальність з боржником. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання споживчого кредиту є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню в частині позичальника [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 252, 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 611, 554 ч.ч.1, 2, 559, 1050 ч. 2, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: partial