Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором поруки. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.08.2010 року ним було позичено [PERSON] кошти в розмірі 580\~000 грн. строком до 13.08.2011 року. З метою забезпечення виконання договору позики та мінімізації збитків, 20.08.2010 року між ним та [PERSON] укладено договір поруки на суму 5\~000 грн. На його неодноразові звернення [PERSON] кошти не повертає, уникає з ним зустрічей. Позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь 5\~000 грн. за договором поруки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у заяві, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, а тому згідно вимог ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши думку представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що 13.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] кошти в розмірі 580\~000 грн. строком до 13.08.2011 року. 20.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки щодо основного зобовязання, яке випливало з договору позики від 13.08.2010 року. Строк виконання зобовязання за договором позики настав 13.08.2011 року. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). У п. 4.2.4 договору поруки від 20.08.2010 міститься положення про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі. Однак такий строк припинення поруки договором не встановлено. Виходячи з правової позиції, висловленої Верховним Судом України 17.09.2014 у справі №6-53цс14, з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Проте, позовна заява підписана позивачем 01.12.2014 року, та надійшла до суду лише 05.12.2014, тобто, з пропуском шестимісячного строку на предявлення позовної вимоги, який розпочав свій відлік 14.08.2011 року. З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, то вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З огляду на вищезазначене, порука, встановлена договором від 20.08.2010 року, є припиненою. Ч. 1 статті 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 14.08.2011 року позивач мав дізнався про факт порушення його права на повернення суми позики, однак з позовом впродовж встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку не звернувся, клопотання про поновлення цього строку не подав, доказів поважності його пропуску не навів. Ч. 4 ст. 267 ЦПК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, враховуючи клопотання представника третьої особи [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed