Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги обґрунтував наступним.05.11.2003 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у міському відділі РАЦС Житомирського обласного управління юстиції. За час перебування у шлюбі сім'єю було придбано частину приміщення для обробки каменю, яке знаходиться за адресою [ADDRESS]. Придбання вказаного нерухомого майна було оформлено на відповідачку [PERSON] договором купівлі - продажу від 24.12.2009 року, укладеним з ВАТ «Коростишівський гранітний кар'єр. Також за час шлюбу було придбано у власність легковий автомобіль марки Тойота Камрі , який було оформлено на відповідача. 11.04.2011 року, відповідно до рішення Коростишівського районного суду, шлюб між нами було розірвано, автомобіль залишився у користуванні відповідачки, а щодо використання приміщення по обробці граніту, уклали між собою усну домовленість, щодо можливості здійснення ним і в подальшому підприємницької діяльності у вказаному приміщенні. Однак, відразу після розлучення йому було заборонено в'їзд, прохід на територію підприємства, мотивуючи, що приміщення цеху належить виключно колишній дружині, а земельна ділянка навколо приміщення належить іншому підприємству. Враховуючи неможливість використання належного йому майна, позивач просить суд поділити набуте під час шлюбу з [PERSON] майно. 17.02.2014 р. позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказав, що на момент звернення до суду він не володів достовірною інформацією про вартість спірного автомобіля Тойота Камрі, однак, в даний час, відповідно до інформації наданої Управлдінням ДАІ в м. Києві відповідачка продала вказаний автомобіль за 195048,00 гривень, тому просить стягнути з останньої половину зазначеної суми, а саме 97524,00 гривень. 09.09.2013 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, де позивач [PERSON] вказує на те, що 05.11.2013 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. За період шлюбу нею було придбано приміщення цеху по обробці граніту, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Крім того, разом із відповідачем було придбано і інше рухоме майно, яке було встановлено у вказаному приміщенні, а саме: фрезерувальний станок, верстат СОП різки граніту, три полірувальних станка, три кран-балки, загальною вартістю 144 900 гривень. Однак, відповідачем [PERSON] було самовільно та без її згоди винесено з вищевказаного приміщення всі основні засоби, які потрібні для здійснення обробки каменю. На сьогоднішній день домовленості про поділ спільно набутого у шлюбі майна між ними не досягнуто, тому просить суд залишити їй у власність нежитлове приміщення по обробці граніту, що знаходиться за адресою [ADDRESS], а відповідачу виділити у власність всі інші придбані основні засоби по обробці граніту, а саме фрезерувальний станок, верстат СОП різки граніту, три полірувальних станка, три кран-балки, загальною вартістю 144 900 гривень. А також відмовити відповідачу в сплаті нею будь-яких компенсацій за проданий автомобіль Тойота Камрі за безпідставністю. 28.02.2014 року позивачем за зустрічним позовом [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд визнати спільною сумісною власністю та поділити фрезерувальний станок, верстат СОП різки граніту, три полірувальних станка, три кран-балки, екскаватор ЄО 5124 загальною вартістю 160 749 грн. 99 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Не заперечив проти поділу майна подружжя відповідно до першого варіанту розділу приміщення в натурі згідно ідеальних часток співвласників, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 503/11.13. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі, заперечили проти задоволення позову з тих підстав, що спірний цех по обробці граніту є єдиним майновим комплексом . Позивач [PERSON], як фізична особа підприємець займається обробленням та оздобленням декоративного та будівельного каменю та являється власником цеху по обробці граніту. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п.29 зазначено, що відповідно до ст.ст. 57,61 СК України, ст.52 ЦК України майно приватного підприємця чи фізичної-особи підприємця не є об'ктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право лише на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Тому вважає позовні вимоги [PERSON] щодо поділу цеху безпідставними. Відносно позовної вимоги про відшкодування коштів за реалізований автомобіль, то вказаний транспортний засіб було продано за погодженням із відповідачем [PERSON] і кошти йому відшкодовано в повному обсязі, тому вважає зазначені вимоги надуманими та безпідставними, просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Судом встановлено, що відповідно до рішення Коростишівського районного суду від 11.04.2011 року шлюб, зареєстрований 05.11.2003 року міським відділом РАЦС Житомирського обласного управління юстиції актовий запис № 2153 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з договору купівлі - продажу частини приміщення від 24.12.2009 року [PERSON] придбала у ВАТ «Коростишівський гранітний кар'єр» частину приміщення для обробки каменю літера «М» (інвентарний номер об»єкта 98) загальною площею 1889, 2 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до копії договору № 4 купівлі -продажу основних засобів від 19.02.2010 року ВАТ «Коростишівський гранкар'єр» продав, а [PERSON] придбала у власність основні засоби згідно накладної на відвантаження № 2 від 19.02.2010 року на суму 144900, гривень. Зазначеною вище накладною зафіксовано, що ПП [PERSON] відвантажено фрезерувальний верстат інвентарний № 1070 вартістю 33333,33 грн., верстат СОП різки граніту інвентарний номер 72 вартістю 33333,33 грн. , станок полірувальний ПШН інвентарний № 34 вартістю 8333,33 грн., станок полірувальний ВШ 28 інвентарний № 30 вартістю 8333,33 грн. , станок полірувальний інвентарний № 29 вартістю 8333,33 грн., станок полірувальний інвентарний № 28 вартістю 8333,33 грн., кран-балка інвентарний № 49 вартістю 6916, 67 грн., кран-балка інвентарний № 46 вартістю 6916, 67 грн., кран-балка інвентарний № 9 вартістю 6916,68 грн. на загальну суму 144900, 00 грн. Як вбачається з довідки рахунку серії КІМ № 588972 та висновку фахівця - авто товарознавця № 155 від 10.05.2011 року на підставі яких проводилася реєстрація автомобіля TOYOTA CAMRY 3.5L , кузов [NUMBER], номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 17.05.2011 року, що належить [PERSON], вартість зазначеного автомобіля станом на 10.05.2011 року становить 195048 грн. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 503/11.13 від 14.11.2013 року запропонована три варіанти поділу частини приміщення для обробки каменю загальною площею 1889, 2 кв.м. літ. «М», інвентарний № об'єкта 98, що знаходиться по [ADDRESS]. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, виходячи із засад розумності та справедливості, суд прийшов до висновку про поділ нежитлового приміщення цеху по обробці граніту за першим варіантом поділу запропонованим висновком судової будівельно-технічної експертизи № 503/11.13 від 14.11.2013 року. Доводи відповідача за первісним позовом [PERSON], про те, що кошти за реалізацію автомобіля було поділено та виплачено, не найшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому суд задовольняє позовну вимогу [PERSON] про відшкодування половини вартості спільно придбаного автомобіля TOYOTA CAMRY номерний знак [NUMBER]. Оскільки спірна нерухомість є об'єктом права спільної сумісної власності, подружжя мають право на її поділ в тому числі й після розірвання шлюбу відповідно до приписів ст.69 СК України. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушення права особи хоч на одну річ зі всього об'єму спільно нажитого майна або бажання взагалі розділити спільне майно - є підставою для захисту права на всі спільно нажиті речі (майно). Цей захист повинен відбуватись шляхом встановлення всього об'єму спільного майна та його поділу. Такої точки зору рекомендує дотримуватись Пленум ВСУ у своєї постанові від 21 грудня 2007 року N 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, де в п. 23, 24 йдеться про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) (п. 24).

Outcome: partial