Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 35175,00 грн., а також три проценти річних у розмірі 914,79 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.04.2015 року між ним та відповідачем було укладеного договір позики на суму 35 000 грн., про що відповідачем складено розписку. Починаючи з 01.05.2015 року він в усній формі вимагав у відповідача повернути борг. Однак взяті на себе зобов'язання відповідач не виконував, у зв'язку з чим 25.11.2015 року ним було надіслано на адресу відповідача письмову вимогу про повернення боргу. Однак відповідач ухилився від отримання вимоги, 26.12.2015 року така вимога була йому повернута поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання. У зв'язку з цим він вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути вказану суму боргу на свою користь з відповідача. Одночасно, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, термін виконання якого настав 01.05.2015 року та станом на час звернення до суду 14.03.2015 року, таке не виконав, просить стягнути з нього за вказаний період з 01.05.2015 року по 14.03.2016 року у відповідності до вимог ст.625 ЦК України інфляційні нарахування в розмірі 175,0 грн. та три відсотки річних в розмірі 914 грн. 79 коп., а позовні вимоги задоволити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному об'ємі, дала пояснення аналогічні вище наведеним, доповнила що сторонами на момент укладення договору позики було усно визначено строк виконання грошового зобов'язання у строк не пізніше 01.05.2015 року, а тому вважає позовні вимоги обґрунтованими в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, причин неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому ч.9 ст.74 ЦПК України порядку через оголошення в пресі, оскільки за зареєстрованим місцем проживання судова кореспонденція поштовим відділенням поверталася на адресу суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши в їх сукупності, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав. Як вбачається з розписки від 01.04.2015 року (а.с.3), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, 01.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 35 000 грн. на умовах безвідсоткового повернення позики. При цьому у розписці строки повернення позики не визначені. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Однак, як встановлено в судовому засіданні, у договорі позики сторонами строку повернення позики встановлено не було. При цьому, посилання представника позивача, що між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо повернення позики у строк до 01.05.2015 року не заслуговують на увагу, оскільки такі не підтверджені позивачем, в силу вимог ст.60 ЦПК України, жодними доказами. Більш того, як вбачається з письмової вимоги до відповідача від 24.11.2015 року (а.с.4), позивач зазначав інший строк повернення позики не пізніше 01.11.2015 року. За таких обставин, суд приходить до переконання про те, що укладений між сторонами договір позики слід вважати таким, що укладений на умовах невизначеного строку повернення позики, внаслідок чого у відповідача виникає зобов'язання щодо повернення суми позики не пізніше тридцятого дня від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. При цьому, суд вважає, що оскільки письмова вимога позивача до відповідача від 24.11.2015 року про необхідність повернення позики, такому за зареєстрованим місцем проживання не була вручена, а тому обов'язок виконання зобов'язання щодо повернення позики для відповідача настав внаслідок звернення позивача до суду з позовом. А оскільки, з часу звернення до суду з позовом і по даний час відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, кошти в сумі 35 000 грн. позикодавцю не повернув, тому в цій частині позовні вимоги є підставними, у зв'язку із чим їх слід задоволити. В частині стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних суд у задоволенні позовних вимог відмовляє з наступних підстав. За змістом положень ст.625 ЦК України обов'язок боржника щодо повернення суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від суми боргу, виникає лише у випадку прострочення грошового зобов'язання та з моменту виникнення такої прострочки. Оскільки умовами договору позики строк виконання грошового зобов'язання не був визначений, а належних та допустимих доказів позивачем не представлено про те, що письмова вимога про повернення позики від 24.11.2015 року була вручена боржнику, і при цьому судом встановлено, що обов'язок боржника повернути позику настав внаслідок звернення позивача до суду, тому підстав для стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за період з 01.05.2015 року по 14.03.2016 року у суду немає. У зв'язку з цим в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved