Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 17 квітня 2012 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2012 року випуску, у розмірі 334415,0 гривень, строком до 17 квітня 2019 року, зі сплатою річної процентної ставки, яка визначається відповідно до умов кредитного договору, а станом на дату укладення кредитного договору становила 0% річних. 24 травня 2012 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір застави, за умовами якого заставодавець передав банку у заставу вказаний автомобіль, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14 квітня 2012 року. 11 лютого 2015 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] , як поручителем, укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному кредитному договору у межах 50,0 гривень. Відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 14 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договору у розмірі 242306,75 гривень, з яких: основний борг у розмірі 158053,98 гривні, прострочена заборгованість у розмірі 40296,24 гривень, прострочені проценти у розмірі 40163,35 гривні, строкові проценти у розмірі 0,02 гривень, нарахована комісія у розмірі 3310,71 гривня, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 482,45 гривні. З урахуванням викладеного ПАТ «Ідея Банк» просить суд вилучити у [PERSON] предмет застави, а саме автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2012 року випуску, та передати його банку; у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 242306,75 гривень, звернути стягнення на зазначений предмет застави, шляхом продажу автомобіля банком будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною, не нижче ринкової, визначеної суб`єктом оціночної діяльності, надати банку усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, у тому числі проводити усі необхідні дії в органах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України та усіх інших державних та недержавних органах, установах. Також просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 50,0 гривень. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року, апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного суду від 20 лютого 2019 року, касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 16 жовтня 2018 року зареєстрований новий статут банку, відповідно до якого змінився тип банку з публічного на приватний, а також нова назва банку - АТ «Ідея Банк». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2019 року, для розгляду справи визначено суддю Грицка Р.Р. Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 21 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. 09 квітня 2019 року представником позивача подано додаткові пояснення у справі. Позивач зазначає, що станом на 29 березня 2019 року власником транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero Wagon», р.н. [NUMBER] є [PERSON] , а тому правомірно просить вилучити автомобіль у відповідача. Термін дії обтяження щодо вказаного транспортного засобу продовжено до 11 квітня 2022 року. Відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак з суб`єктивних причин відмовляється про це робити. Натомість, не можна вважати відмовою об`єктивну неможливість прийняти виконання боржника, оскільки в такому випадку матиме місце не відмова від прийняття виконання, а лише неможливість прийняття виконання. Неповідомлення банком [PERSON] , як позичальника, про нові реквізити банківської установи чи про порядок роботи відділень банку, не звільняє його від виконання взятих на себе зобов`язань за спірним договором. Крім цього, банківські реквізити АТ «Ідея Банк», в тому числі для оплати боргу за кредитним договором, не змінювались, а відтак, [PERSON] не був позбавлений можливості виконання взятих на себе зобов`язань. Ухвалою суду від 08 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися без поважних причин, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подали. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідачів, постановивши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 16.09.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши в їх сукупності, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 17 квітня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2012 року випуску, у розмірі 334415,0 гривень, строком до 17 квітня 2019 року, зі сплатою річної процентної ставки, яка визначається відповідно до умов кредитного договору, а станом на дату укладення кредитного договору становила 0% річних (а.с.24-25). 24 травня 2012 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір застави, за умовами якого заставодавець передав банку у заставу автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14 квітня 2012 року (а.с.21). 11 лютого 2015 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] , як поручителем, було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному кредитному договору у межах 50,0 гривень (а.с.13). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Проте, згідно з положеннями статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит. Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак з суб`єктивних причин відмовляється це зробити. Натомість, не можна вважати відмовою об`єктивну неможливість прийняти виконання боржника, оскільки в такому випадку матиме місце не відмова від прийняття виконання, а лише неможливість прийняти виконання. АТ «Ідея Банк» зазначало про те, що відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 14 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 242306,75 гривень, з яких: основний борг у розмірі 158053,98 гривні, прострочена заборгованість у розмірі 40296,24 гривень, прострочені проценти у розмірі 40163,35 гривні, строкові проценти у розмірі 0,02 гривень, нарахована комісія у розмірі 3310,71 гривень, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 482,45 гривні (а.с.35). Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконував обов`язок з погашення кредитної заборгованості шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей, хоча як зазначено позивачем останній платіж було здійснено 17.07.2014 року, з цього часу реквізити для сплати не змінювалися, жодний нотаріус не повідомляв банк про те, що боржником було внесено кошти на депозит нотаріуса. Крім цього, неповідомлення банком як позичальника, про нові реквізити банківської установи, чи про порядок роботи відділень банку не звільняє його від виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно зі ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем підставно заявлено вимогу про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 50,0 гривень. Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Оскільки судом встановлено, що відповідачем [PERSON] порушено умови кредитного договору, заборгованість за договорами залишилась непогашена, а тому, суд вважає підставними вимоги позивача про звернення стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення права вимоги кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, окрім іншого, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; Відповідно до ст.26 вказаного закону, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Аналогічне положення задеклароване сторонами у пункті 5.2 договору застави. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач на свій розсуд підставно обрав спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження - продаж автомобіля шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. При цьому відсутні будь-які докази, що банк припинив прийом коштів за спірним кредитним договором, чи перешкоджав відповідачу у виконанні своїх зобов`язань. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якого протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Такий документ відповідачами суду подано не було. З врахуванням наведеного вище, суд вважає, що позов слід задовольнити, вилучити та звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобов`язань відповідача перед АТ «Ідея Банк», шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Також слід надати позивачу всі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо). Крім цього, слід стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором від 17.04.2012 року, внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] договору поруки, який був укладений в забезпечення виконання цього зобов`язання у розмірі 50,0 гривень. При цьому, задовольняючи позов, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати у розмірі 7996,13 гривень, що складаються із: судового збору в розмірі 2423,07 гривні (а.с.6), судовий збір за подання апеляційної скарги 2665,38 гривень (а.с.108), судовий збір за подання касаційної скарги 2907,68 гривень (а.с.171). Разом з тим, суд вважає, що в даному випадку судові витрати слід стягувати не в солідарному порядку, а з врахуванням пропорційності задоволення вимог до кожного із відповідачів і оскільки майнова вимога до першого відповідача значно перевищує вимогу до поручителя, тому всю суму витрат слід покласти на позичальника.

Outcome: approved