Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому зазначив, що [PERSON] з 01.12.2005 року по 19.04.2013 року працював директором КП « Навчальний-курсовий комбінат житлово- комунального господарства» Запорізької обласної ради ( КП « НКК ЖКГ» ЗОР). 28 березня 2013 року Запорізькою обласною радою було прийняте рішення про припинення КП « НКК ЖКГ» ЗОР шляхом приєднання його до КП « Обласний учбово - курсовий комбінат сільського господарства» Запорізької обласної ради та розпорядженням Запорізької обласної ради було створено ліквідаційну комісію. При проведенні ревізії державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області було встановлено, що слюсарю підприємства Д»яченко О.В. в порушення ст.. 97 КЗпП України та ст.. 15 ЗУ « Про оплату праці» було незаконно виплачено в березні та липні 2012 р - 1900 грн. матеріальної допомоги, не передбаченої колдоговором. Також в порушення вищезазначених норм діючого законодавства була виплачена в березні 2012 року матеріальна допомога, не передбачена колективним договором, працівникам підприємства [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 150 грн. кожній, а всього - 600 грн. Вважає, що зазначені порушення допущені з вини колишнього директора КП « НКК ЖКГ» ЗОР [PERSON], який видав дозволи з надання матеріальної допомоги та спричинив збитки підприємству на загальну суму 2500 грн. Надалі позивач уточнив позовні вимоги у зв'язку з тим, що [PERSON] повернула надану їй матеріальну допомогу, то зменшується розмір позовних вимог в частині надання матеріальної допомоги [PERSON]. Представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь позивача кошти в сумі 2372 грн.50 коп., а також судовий збір в розмірі 229 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з рахунком уточненої позовної заяви. Представник відповідача проти позову заперечує, суду надані заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, надані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст.130 КЗпПУ передбачено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Позовні вимоги позивача , ґрунтуються на стягненні з директора підприємства нібито надмірно виплаченої працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення та у зв'язку зі з тяжким фінансовим становищем. Пунктом 2 ч.1 ст.133 КЗпПУ встановлено обмеження в розмірі середнього місячного заробітку, щодо стягнення з керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники відшкодування заподіяної шкоди заподіяної зайвими грошовими виплатами. При цьому ст.136 КЗпПУ визначено порядок та повноваження органів покриття шкоди, заподіяної працівником або її стягнення. Так, порядок стягнення та покриття шкоди в межах середнього заробітку з керівника підприємства, в обов'язковому порядку передбачає винесення відповідного Розпорядження вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження вищестоящого органу в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Частиною 4 ст.136 КЗпПУ, визначено, що у випадку неможливості такого стягнення, стягнення з керівника провадиться в судовому порядку за позовом вищестоящого органу в порядку підлеглості або за заявою прокурора. Пунктом 1.2., 1.3 Статуту Комунального підприємства «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» встановлено, що підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Запорізькій обласній раді, яка визначена як Уповноважений орган. Таким чином, враховуючи вимоги ст.136 КЗпПУ та п.1.2., 1.3. Статуту комунального підприємство, єдиною особою, яка має право прийняти рішення про притягнення керівника Комунального підприємства «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» до матеріальної відповідальності є Запорізька обласна рада, як вищестоящий орган в порядку підлеглості. При цьому, Розпорядження про відрахування із заробітної плати може бути видане не пізніше двох тижнів з дня виявлення шкоди. День виявлення - це день, коли власник (вище стоячий орган) дізнався про заподіяння шкоди. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. День видання розпорядження (день, коли воно зроблено) - це день його підписання керівником підприємства, установи, організації або іншою уповноваженою посадовою особою. Розпорядження має бути звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення працівникові про його видання. Зміст позовної заяви та надані позивачем документи свідчать, що в порушення встановленого порядку, Розпорядження Запорізької обласної ради про стягнення з директора Комунального підприємства «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» [PERSON] завданої шкоди не виносилось та йому не пред'являлось. Таким чином, суд вважає , що за відсутності такого Розпорядження та непред'явлення його керівнику відсутні підстави його виконання та пред'явлення позову про відшкодування шкоди. Відповідно до ст.. 136 ч. 4 КЗпПУ стягнення з керівника підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. В даному випадку передбачено право на звернення з позовом до суду про стягнення з керівника відшкодування завданої шкоди має виключно Запорізька обласна рада або прокурор. В той же час позовна заява подана Ліквідаційною комісією Комунального підприємства «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства», яка не має повноважень на звернення до суду з такими вимогами до керівника. Також, суд вважає безпідставним зазначення в позовній заяві про порушення відповідачем ст.97 КЗпПУ та ст.15 Закону України «Про оплату праці», щодо виплати працівникам підприємства матеріальної допомоги не передбаченої колективним договором, у зв'язку з наступним: Позовна заява та Акт КРУ обґрунтовуючи неможливість виплати працівникам матеріальної допомоги посилається на колективний договір від 29.07.1999 року. Але, при цьому не враховано, що положення колективного договору 1999 року та додатки до нього не містять конкретних розмірів премій, доплат, надбавок і т. ін., а лише встановлюють зобов'язання адміністрації виплачувати всім працівникам при наданні відпустки щорічно одноразову допомогу в розмірі, визначеному адміністрацією і профспілковим комітетом. При цьому, взагалі не враховано, що з 1999 року, Статутом підприємства, контрактом директора та діючими нормативними актами встановлено право самостійно встановлювати форми і системи оплати, конкретні розміри тарифних ставок, посадових окладів, премій, винагород та надбавок. Зокрема п.8.5. Статут Комунального підприємства «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» в редакції 2006 року встановлено, що Директор Підприємства обирає форми і системи оплат, встановлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, розцінок, посадових окладів, премій, винагород, надбавок передбачених діючим законодавством України. Також п.2.8 Контракту, додатково закріплено право Керівника Підприємства на затвердження штатного розкладу та розмірів оплати праці. Окрім того, Комунальне підприємство «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» відноситься до професійно-технічних навчальних закладів першого атестаційного рівня, є учбовим закладом та здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про освіту». Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2002 року № 1298 (далі - Постанова № 1298) та п.5 Наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 р. N 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» встановлено право керівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ надати право в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання; затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах коштів на оплату праці. Суд вважає, що відсутність у колективному договору можливості виплати матеріальної допомоги, в межах фонду оплати праці, погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Статтею 16 Кодексу законів про працю України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Тобто, дана норма, визначає безумовно недійсними (нікчемними) умови колективного договору, що погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Такі норми, застосуванню при вирішення колективних і індивідуальних трудових спорів вони не підлягають. Також, вони не тягнуть юридичних наслідків, будучи юридично нікчемними. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed