Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом про визнання протиправною відмови у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої лишився спадок (який саме не вказала і документів про це суду не надала), згідно заповіту спадкоємцями є вона, її брат і дві сестри, тобто їй має належати ? частина спадкового майна; вона звернулася до нотаріуса, але нотаріус їй відмовив, оскільки у неї немає ідентифікаційного номеру і про це немає відмітки у паспорті, є лише довідка. Вважає, що нотаріус неправомірно відмовив у вчиненні нотаріальної дії, пославшись на те, що у паспорті немає відмітки належного органу про відмову нею отримати ідентифікаційний номер. В судовому засіданні позивач на позові наполягає, показала суду, що спадок - це земельна ділянка, її брат і сестри отримали право власності на ? частку спадку кожен, а їй відмовив нотаріус, оскільки вона не зробила в паспорті відмітку про відсутність ідентифікаційного номеру, що вона не робить з релігійних міркувань. Відповідач - державний нотаріус Волноваського районого нотаріального округу позовні вимоги не визнав, показав суду, що дійсно позивачка (і її брат і дві сестри) звернулись до нього за прийнятя спадщини, брат і сестри позивачки надали йому усі необхідні документи, а позивачка надала йому довідку про відсутність у неї ідентифікаційного номеру, але відмітку в паспорті не зробила, що суперечить вимогам Податкового Кодексу України і інструкції про вчинення нотаріальних дій, про що він їй сказав, але вона відмовилась ставити відмітку в паспорті, у зв*язку з чим він відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадок. Вважає свої дії законними і правомірними. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи №640/2012, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] (а.с.6). Згідно оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №640/2012, позивачка є дочкою померлої; також ще є син і дві дочки, які отримали свідоцтво про право власності на спадок - кожен на ? частину земельної ділянки. Згідно довідки ДПІ Ленінського району м.Донецьк за №14873/15/29-013 від 05.09.2000р. [PERSON] не отримувала ідентифікаційний номер з релігійних міркувань (а.с.5). Державний нотаріус Волноваського районного нотаріального округу відмовив позивачці у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності за заповітом, про що 20.12.2013 року була видана відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.7). В своїй постанові він послалась на те, що надана довідка про відсутність ідентифікаційного номеру не є підставою для вчиненя нотаріальної дії, оскільки у такому випадку у паспорті громадядина контролюючим органом робиться відмітка про наявність у конкретної особи права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Як встановлено судом, відсутність вказаної відмітки у паспорті позивача була єдиною причиною відмови у вчиненні нотаріальної дії, а всі інші документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії у вигляді нотаріального посвідчення свідоцтва про право власності на спадок, були надані позивачкою у повному обсязі, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2013 р., а також було підтверджено державним нотаріусом в своїх запереченнях проти позову в судовому засіданні. Відповідно до ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно п.1 ч.1 ст.34 цього Закону нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема - посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо). Відповідно до ст.54 вказаного Закону нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди; нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Стаття 55 Закону України «Про нотаріат» визначає, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Процедура вчинення нотаріальних дій, у тому числі і при посвідченні угод про відчуження нерухомого майна, чи отримання спадкового майна, регламентується також Порядком вчинення нотаріальних дій, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012. Як встановлено п.1.1 глави 2 розділу ІІ даного Порядку, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Пункт 1.2 глави 2 розділу ІІ Порядку передбачає, що право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів, зокрема, нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. Таким чином, відповідно до вказаних положень Порядку вчинення нотаріальних дій, договір відчуження нерухомого майна посвідчується при умові надання нотаріусу документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно (яким може бути нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу або його дублікат), а також при умові державної реєстрації права власності на це нерухоме майно. А згідно ст.63 п.63.6 Податкового Кодексу України облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім*ям, по батькові і серією та номером діючого паспорту. У паспортах таких осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Відповідно до глави 7 п.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні правочинів майнового характеру в тексті правочину зазначаються реєстраційний номер фізичної особи або серії і номер паспорта у яких відсутній вказаний номер (як це має місце у позивачки). В даному випадку позивачка категорично відмовляється поставити штамп у своєму паспорті про відсутність у неї реєстраційного номеру облікової картки платника податків. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивачки необгрунтовані і задоволенню не підлягають. Тим більше, що відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено ч.3 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Згідно зі ст.50 Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Але оскільки судом встановлено, що дії державного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу є законними, бо він у даному випадку законно відмовив у вчинені нотаріальної ділї, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст.30,34,49,50,53,54,55 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: dismissed