Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.03.2008 року між ПАТ «Універсал банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 061-2008-611,відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 85260,00доларів США, строком до 01.03.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,45% річних. Для забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 061-2008-611-Р/1 від 11.03.2008 року. Відповідно до умов цього договору, поручитель зобов'язався відповідати за зобов'язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі та надав позичальнику [PERSON] кредит, проте останній, в супереч умов договору свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 17.06.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 156 250,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 837 569,79 грн. та складається з суми простроченої заборгованості - 74 614,21 грн., суми поточної заборгованості - 915 303,82 грн., заборгованості за відсотками - 769 982,08 грн. та суми заборгованості за підвищеними відсотками - 77 669,68 грн., у зв'язку з чим позивач змушений був звернутись до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, де просив розглядати справу у його відсутність та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, в судове засідання не з'явився, 27.01.2015 року подав через канцелярію суду заяву в якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити, справу розглянути у його відсутність /а.с. 80/. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11.03.2008 року між ПАТ «Універсал банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 061-2008-611, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 85260,00 доларів США, строком до 01.03.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,45% річних /а. с. 9 - 19/. Для забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 061-2008-611-Р/1 від 11.03.2008 року. Відповідно до умов цього договору, поручитель зобов'язався відповідати за зобов'язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору /а.с. 20 - 22/. Відповідно до п. 1.3 договору поруки від 11.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Унівесал Банк» та [PERSON], поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. В порушення умов договору та чинного законодавства України, позичальник [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим станом на 17.06.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 156250,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1837569,79 грн. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, уі разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. ст. 553 -554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1ст. 598 ЦК Українивизначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема: на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України); виконанням (ст. 599 ЦК України); переданням відступного (ст. 600 ЦК України); зарахуванням (ст. 601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України); прощенням боргу (ст. 605 ЦК України); поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України); неможливістю виконання (ст. 607 ЦК України); смертю фізичної особи (ст. 608 ЦК України); ліквідацією юридичної особи (ст. 609 ЦК України). Згідно ч. 4ст. 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четвертастатті 559 ЦК Українипередбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертоїстатті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертоїстатті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертоїстатті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертійстатті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертоїстатті 559 ЦК Українисловосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті559 ЦК Українислід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другоюстатті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Дана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. (справа № 6-53цс14). Відповідно дост. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості (а. с. 7 - 8), повернення частки кредиту, тобто останній черговий платіж, було здійснено 03.02.2009 року. Відповідно до п. 2.2 договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). Але всупереч вказаним нормам та умовам договору поруки № 061-2008-611-Р/1 від 11.03.2008 року позивач не надав суду доказів направлення письмової вимоги до поручителя [PERSON], тому суд вважає, що відповідач не був належним чином повідомлений про невиконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору перед банком, а тому відповідальність поручителя за цим договором не настає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні є незаконними, необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed