Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 81915,72 грн - суму боргу, 342,43 грн - сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року, 819,16 грн, а всього стягнути 83078,31 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 травня 2020 року до позивача звернувся відповідач з проханням позичити йому 1720 Євро та 27107 грн, на що позивач погодився за умови повернення зазначеної вище суми до 30 вересня 2020 року. На підтвердження факту передання грошових коштів, відповідач склав розписку, в якій встановлено, що відповідач отримав від позивача 1720 Євро та 27107 грн та зобов`язався повернути зазначену суму до 30 вересня 2020 року. Відповідач свої зобов`язання в повному обсязі в строки не виконав, на неодноразові звернення позивача з вимогою повернути грошові кошти відповідач гроші не повертає. Факт визнання правових наслідків, що тягне за собою боргова розписка, підтверджується також сплатою частини боргу 26 травня 2020 року відповідачем. Вказує, що сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року складає 342,43 грн, інфляційне збільшення - 819,16 грн. Таким чином, грошова сума, що підлягає стягненню з відповідача, становить 83078,31 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Фактичне отримання грошових коштів позичальником від позикодавця підтверджене допустимим доказом, визначеним ч. 2 ст. 1047 ЦК України - розпискою боржника (а.с.8), за якою відповідач підтвердив той факт, що відповідно до зазначеного договору позики фактично отримав від позивача 1720 Євро та 27107 грн. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Також з вказаної розписки вбачається, що 26 травня 2020 року відповідач повернув позивачу 2700 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання грошового зобов`язання за договором позики на час розгляду справи минув. Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу, у якій просив добровільно виконати зобов`язання за борговою розпискою та сплатити грошові кошти до 27 жовтня 2020 року (а.с.9-11). За вимогами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час розгляду справи в суді борговий документ (відповідна розписка), знаходиться у позивача. Наведені обставини, в сукупності з відсутністю відповідних заперечень з боку відповідача, поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що відповідач суму позики до цього часу не повернув. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України прострочив виконання грошового зобов`язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, останній, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, враховуючи, що відповідач до тепер не повернув позивачу позичені гроші у повному обсязі, суд вважає за необхідне задовольнити пред`явлені позивачем позовні вимоги про стягнення суми основного боргу за договором позики та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 81915,72 грн. Частиною другою ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач також просить стягнути 3% річних за користування грошовими коштами за період з 01 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року в сумі 342,43 грн та інфляційне збільшення у розмірі 819,16 грн, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 81915,72 грн, заборгованість за 3% річних за користування грошовими коштами за період з 01 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року в сумі 342,43 грн та інфляційне збільшення у розмірі 819,16 грн, що разом становить 83077,31 грн, а не 83078,31 грн, як розрахував позивач у позовній заяві. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 840,79 грн (840,80*83077,31/83078,31).

Outcome: partial