Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача 10000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування позову покликається на те, що в провадженні Сихівського ВП ГУНП у Львівській області знаходиться кримінальне провадження № 12013150070002163 від 07.09.2013, порушене за ч.1 ст.125 КК України. Кримінальне провадження двічі закривалось, але ухвалами Сихівського районного суду м.Львова двічі було скасовано постанови про закриття кримінального провадження. Діями відповідача нанесено позивачу тілесні ушкодження, які підтверджені висновками судово-медичних експертиз, однак [PERSON] не оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Внаслідок протиправних незаконних дій позивач був змушений нервуватися, витрачати час на збирання доказів, складання документів, звертатись до суду та приймати участь у судових засіданнях, а тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить такий задовольнити; не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений, про місце та час розгляду справи; суду не відомі причини неявки, від нього не надійшла заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому зі згоди позивача, суд постановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, про порядок заочного розгляду справи з дотриманням вимог, встановлених ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка [PERSON], який показав, що тілесні ушкодження його дружині [PERSON] були нанесені саме відповідачем, однак, такі показання слідчим не було взято до уваги, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що слідчим Сихівського ВП ГУНП у Львівській області Купец О.С. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12013150070002163 від 07.09.2013 за ч. 1 ст.125 КК України. Відомості до ЄРДР внесено за заявою [PERSON] від 06 вересня 2013 року, згідно з якої 06 вересня 2013 року близько 17 год. 00 хв. у м.Львові їй було спричинено тілесні ушкодження. 27 травня 2016 року та повторно 12 грудня 2016 року постановами слідчого Сихівського ВП ГУНП у Львівській області закрито кримінальне провадження, яке внесено жо ЄРДР за №12013150070002163 від 07.09.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв'язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Із оскаржуваних постанов вбачається, що 06.09.2013р. в Сихівський РВ з письмовою заявою звернулась [PERSON] про те, що 06.09.2013р. гуляли з собакою неподалік вул.Лісна в м.Львові, раптово із гори виїхав хлопчик на велосипеді, впав, після цього до нього підбігла собака та бігала навколо нього. Це побачила [PERSON], після цього між останньою та [PERSON] виник конфлікт. Через деякий час приїхав [PERSON] та наніс тілесні ушкодження [PERSON] та [PERSON] В ході досудового розслідування було допитано [PERSON] та її чоловіка [PERSON], які повідомили, що тілесні ушкодження [PERSON] отримала в результаті того, що при тому як вона швидко направлялася в сторону лісу вона перечепилась через собаку та коріння і таким чином випадково у зв'язку з падінням з висоти власного росту отримала дані тілесні ушкодження. В ході досудового розслідування неодноразово призначались судово-медичні експертизи [PERSON], слідчий експеримент. Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що проведеними слідчими діями інших доказів в кримінальному провадженні здобути не виявилось можливим, кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Слідчим, в зазначених процесуальних документах, викладені лише пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] без жодного аналізу цих показань, інших доказів в постанові не зазначено. Однак, як встановлено в судовому засіданні, допитаний під час досудового слідства свідок [PERSON] показав, що саме [PERSON] наносив тілесні ушкодження потерпілій. Такі ж покази надала і потерпіла [PERSON] Проте, жодної оцінки даним показам в оскаржуваній постанові слідчим не надано. Крім цього, слідчим не взято до уваги висновку експерта №366/13 від 09.09.2013р., додаткового висновку експерта №367/13 від 10.09.2013р., додаткового висновку експерта №43/16 від 05.02.16р., та додаткового висновку експерта №190/16 від 29.04.2016р. з яких вбачається, що у [PERSON] були: смугасте садно в ділянці лівої надбрівної дуги, смугасте садно та синець на переніссі. Вказані ушкодження заподіяні тупими (тупим) предметами з виступаючими гранями, можливо відламками оправи окулярів чи іншими предметами. Вони не могли утворитися від безпосереднього удару рукою, стисненою в кулак. У неї теж були три круглі синці на правому передпліччі та один круглий синець на лівому передпліччі, котрі є характерні для здавлення пальцями рук і теж не могли утворитись від ударів кулаком. Крім цього, у [PERSON] були синці на верхній та нижній губах зліва з раною на слизовій оболонці лівої губи, котрі утворилися від одноразової дії тупого предмету, синці в ділянці кута нижньої щелепи зліва, синці на підборідді справа та зліва, синець на лівому передпліччі, котрі заподіяні тупим (тупими) предметом. Всі ці синці могли бути заподіяні рукою, стисненою в кулак. Декотрі із цих синців, що знаходяться в одній анатомічній площині, могли утворитись при падінні. Всі ушкодження у [PERSON] могли бути заподіяні таким чином, як вона вказує при проведенні слідчого експеременту від 25.03.2016р. Крім цього, в ході досудвого розслідування неодноразово призначались та проводились судові-медичні експертизи [PERSON], щодо визначення заподіяння останній ступені важкості тілесних ушкоджень , що мало місце 06.09.2013, з урахуванням додаткових обставин справи, які встановлювались під час досудового розслідування. Однак, такі спірні постанови оскаржувались до слідчих суддів Сихівського районного суду м.Львова, які ухвалами останніх були скасовані, у зв'язку із передчасністю та без належної для того правової підстави. Відповідно до ст.16 ЦК України, позивач вправі звернутись до суду за захистом права. Одним із способів захисту визнано відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральна шкода, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України полягає у фізичному болю, стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров» я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Відповідно до роз'яснення, яке міститься у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен був з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, ці обставини судом першої інстанції встановлено не було. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Однак відповідач не довів належними та допустимими доказами заподіяння моральної шкоди іншою особою. Враховую наведене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру, зокрема, не було надано доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язок між шкодою та незаконними діяннями; вина відповідача не доводиться встановленими обставинами діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, внаслідок чого завдано тілесних ушкоджень позивачу; не встановлено, що отримані тілесні ушкодження [PERSON] є наслідком протиправних дій саме відповідача, що супроводжувались болем та фізичними стражданнями, потягли вимушені зміни, пов'язані із зверненням до медичних установ та правоохоронних органів, а тому приходжу висновку, про недоведеність обставин позову щодо заподіяння моральної шкоди позивачу винними діями відповідача, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити, у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. Відповідно до ст.ст. 23, 541, 1166, 1167 ЦК України та

Outcome: dismissed