Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, котрий 13.06.2019 р. розірваний Володимир-Волинським міським судом Волинської області. Від спільного подружнього проживання у них народилася дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживали із відповідачем. 23.01.2020 р. служба у справах дітей Володимир-Волинської РДА забрала у відповідача дітей та направила їх у Ковельській соціально-реабілітаційний центр для дітей. 22.06.2020 р. рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області визначено місце проживання дітей із позивачем, котре Волинським апеляційним судом залишено без змін. 04.09.2020 р. позивач забрав дітей із Ковельського соціально-реабілітаційного центру для дітей до себе додому, де вони проживають на сьогоднішній день. Відповідач не бере участі в утриманні дітей. Зазначає, що діти проживають з ним і повністю знаходяться на його утриманні. Просить стягувати аліменти з відповідача в його користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Зазначив, що діти проживають із ним. Відповідач не бере участі в утриманні дітей. Діти перебувають повністю на його утриманні, він забезпечує їх продуктами харчування, одягом, шкільним приладдям. На даний час він не працює і перебуває на обліку у центрі зайнятості, а тому матеріально важко одному утримувати дітей. Оскільки відповідач є матір`ю дітей, яка проживає окремо від них, має обов`язок брати участь в утриманні дітей, однак добровільно не бере участі в їх утриманні, тому просить стягнути із відповідача аліменти на утримання дітей. Відповідач в судовому засіданні вимоги не визнала. Пояснила, що діти проживають із позивачем. Підтвердила, що не бере участі в утриманні дітей, оскільки не працює, так як здійснює догляд за дитиною від іншого шлюбу. Просила відмовити у задоволенні позову, оскільки не має доходу і не взмозі надавати кошти на утримання дітей. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний 13.06.2019 р. рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області. Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] підтверджується, що сторони у справі є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Із рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22.06.2020 р., котре набрало законної сили 26.08.2020 р. встановлено, що місце проживання дітей визначено із позивачем. Довідкою про склад сім`ї від 29.09.2020 р. підтверджується, що донька [PERSON] та син [PERSON] проживають разом із позивачем в с. Галинівка, Володимир-Волинського району, Волинської області. Донька [PERSON] навчається в 1 класі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с. Галинівка, а син Арсен відвідує заклад дошкільної освіти с. Галинівка, що підтверджується довідками від 30.09.2020 р. Крім того, в судовому засіданні відповідач визнала ту обставину, що діти проживають із позивачем, а вона проживає окремо від дітей. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо добровільної участі відповідача в утриманні дітей в грошовій і /або/ натуральній формі. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує,\~зокрема,\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини,\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів,\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина, наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів,\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей, тому відповідно до ст. 180 СК України вона зобов`язана утримувати їх до досягнення ними повноліття. В обгрунтування не визнання позову відповідач пояснила, що не працює, а тому не має змоги сплачувати аліменти у розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину. Однак той факт, що відповідач на даний час не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною від іншого шлюбу не є підставою для відмови у задоволенні позову та звільнення її від обов`язку утримувати своїх дітей, так як за відсутності змоги брати участь в утриманні дітей у грошовій формі, вона зобов`язана брати участь в їх утриманні у натуральній формі. Дана обставина може бути врахована судом при визначенні розміру аліментів. Відповідач не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вона бере участь в утриманні дітей в натуральній чи грошовій формі. При цьому, навіть періодична участь відповідача в утриманні дітей, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки періодична участь в утриманні дітей не перешкоджає позивачу звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів і не залежати від наявності чи відсутності бажання у матері в певний період часу брати участь в їх утриманні в грошовій чи у натуральній формі. Оскільки діти сторін проживають із позивачем, який несе витрати на їх утримання, при цьому відповідач не бере участь в утриманні дітей в грошовій і /або/ натуральній формі та беручи до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Стягнення аліментів у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину фактично становить мінімальний розмір аліментів, визначений ч.2 ст. 182 СК України та не є надмірним з точки зору звичайних, необхідних потреб неповнолітніх дітей та забезпечення рівня життя дітей, достатнього для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить конституційні права, гарантії дітей та не забезпечить звичайних потреб та їхній достатній рівень життя, який їм гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Outcome: approved