Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач в особі свого представника - [PERSON] 15.11.2017 року звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, відповідно до вимог якого просив суд стягнути з відповідачів на його користь: суму основного боргу у розмірі 51000 грн.; 3% річних - 448,52 грн.; компенсацію за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів внаслідок інфляції в сумі 1581 грн., а також понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог сторона позивача посилається на те, що 09.06.2017 відповідач [PERSON] отримав у [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 51000 грн., та на підтвердження чого [PERSON] власноручно написав розписку, в якій зазначив, що зобов'язується повернути вказану суму у строк до 01.08.2017. Разом з тим, відповідач [PERSON] 19.07.2017 взяла на себе зобов'язання повернути позикодавцю до 01.08.2017 суму позики в розмірі 51000 грн., яку позичальник [PERSON] раніше одержав від [PERSON] Оскільки ані відповідач [PERSON], а ні відповідач [PERSON], яка поручилась за виконання своїм сином зобов'язань за даною позикою, не виконали взяті на себе зобов'язання та не повернули позивачу кошти, [PERSON] змушений звертатись до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва [PERSON]. від 12.12.2017, після надходження інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2018, у зв'язку із звільненням судді [PERSON]., справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. Ухвалою суду від 11.05.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади. Як вбачається з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м.Києві від 01.12.2017 наданої на запит суду, відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась судом належним чином за адресою її місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, конверти з судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», про що свідчать матеріали справи. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відзивів на позовну заяву від відповідачів на адресу суду не надходило. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності нез'явившихся відповідачів, які були повідомлені про розгляд справи, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі, про що в свою чергу не заперечувала сторона позивача. Заслухавши вступне слово позивача та його представника позивача - [PERSON], покази свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.06.2017 відповідач [PERSON] отримав в боргу від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 51000 грн., з терміном повернення до 01.08.2017, що підтверджується відповідною розпискою від 09.02.2014 (а.с.70, до справи долучений її оригінал). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали суду, що вони були свідками отримання відповідачем від позивача запозичених коштів, про що той надав відповідну боргову розписку. Крім того, в подальшому стало відомо, що кошти так і не були повернуті, матір відповідача обіцяла виплатити за сина борг, однак так цього і не зробила. Самого відповідача з дня отримання позики, вони більше не бачили. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України. Як вбачається з особисто складеної відповідачем [PERSON] розписки про отримання грошових коштів, останній зобов'язався їх повернути у строк до 01.08.2017, але до цього часу гроші позивачу не повернув. Крім того, 19.07.2017 відповідач [PERSON] поручилась за своїм сином [PERSON] зобов'язання перед [PERSON], та зобов'язалася повернути останньому суму коштів у розмірі 51000 грн. до 01.08.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 19.07.2017 (а.с.71, до справи долучений її оригінал). Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною другої вказаної статті визначено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручитель. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові. Аналогічні правові позиції висвітлені в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року в справі №6-38цс11. Відповідно до проведеного представником позивача розрахунку заборгованості відповідачів перед позивачем, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання та 3%річних, сукупний розмір боргу складає 53029,52 грн., з яких: 51000 грн. - основна сума боргу, 1581 грн. - інфляційні втрати та 448,52 грн. - 3% річних. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідачі у визначені строки свої зобов'язання не виконали, грошові кошти не повернули, а відтак вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів суми боргу, під час розгляду справи судом знайшли своє обґрунтування та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 320 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved